Дата документу 01.05.2024 Справа № 331/5596/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/5596/23 Головуючий у 1-й інстанції: Скользнєва Н.Г.
Провадження №22-ц/807/1038/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізького національного університету про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який у подальшому змінив шляхом надання суду заяви про зміну предмету позову, до Запорізького національного університету про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він звернувся до відповідача зі скаргою від 25 травня 2023 року на викладача кафедри кримінального права та правоохоронної діяльності ОСОБА_2 з підстав здійснення на думку ОСОБА_1 викладачем ОСОБА_2 аморального проступку, який дискредитує службово- виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

Відповідач надав письмову відповідь 08 червня 2023 року № 01/01-16/654 на скаргу позивача від 25 травня 2023 року. У відповіді відповідач наголосив, що не має можливості провести перевірку викладеної у скарзі інформації, оскільки дана інформація стосується судової справи.

Як на думку позивача, відповідач фактично визнав, що інформація, викладена у скарзі, а також надані до скарги документи ним не перевірялися, а скарга від 25 травня 2023 року по суті не розглядалася. Таким чином, Запорізьким національним університетом порушені вимоги, що містяться у абз.2 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», а саме порушені принципи об`єктивності та всебічної перевірки скарги.

З відповіді також вбачається, що скарга для перевірки була спрямована відповідачем тому органу, де працює особа, на дії якої подано скаргу. Наслідком цих порушень став складений вказаною кафедрою висновок, на який відповідач посилається у відповіді від 08 червня 2023 року. Текст висновку не містить оцінки наведених позивачем у скарзі від 25 травня 2023 року документальних доказів та фактів.

Отже, у зв`язку з тим, що розгляд зазначеної скарги фактично не було здійснено відповідачем, а також враховуючи те, що позивача не було залучено до участі у розгляді його скарги, останній вимушений звернутися до суду з цим позовом.

На підставі вищевикладеного з урахуванням уточненого позову, просив суд зобов`язати Запорізький національний університет розглянути скаргу ОСОБА_1 від 25 травня 2023 року. Зобов`язати Запорізький національний університет залучити ОСОБА_3 для участі у розгляді скарги від 25 травня 2023 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2024 рокускасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що спосіб захисту порушеного права на розгляд його звернення в суді, передбачений зазначеним Законом України «Про звернення громадян» не є абстрактним та таким, що забезпечує саме реальне та ефективне поновлення судом порушеного відповідачем права скаржника на розгляд його скарги, в тому числі і порушеного права на присутність скаржника при розгляді його скарги від 25 травня 2023 року, що була надіслана ним до Запорізького національного університету. Зазначена скарга стосувалася дій доцента кафедри кримінального права та правоохоронної діяльності ОСОБА_2 , як працівника університету, що веде педагогічну діяльність, а тому Запорізький національний університет відповідно до норм КЗпП України та інших нормативно-правових актів, як роботодавець, наділений повноваженнями вжити необхідні заходи реагування на поведінку свого працівника, який повинен виконувати виховну функцію, про що було наголошено скаржником в своїй скарзі. Зазначає, що ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 384 КК України «введення в оману суду або іншого уповноваженого органу», зокрема з метою введення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в оману, ОСОБА_2 подав до суду в межах справи №2-3130/11 сфабриковані та завідомо недостовірні документи та інформацію не маючи відповідних документів на представництво інтересів клієнта.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Запорізький національний університет зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що права ОСОБА_1 не порушені, оскільки скарга ОСОБА_1 була двічі розглянута Запорізьким національним університетом об`єктивно, неупереджено і вчасно, про що позивачу була вчасно надана відповідь. ОСОБА_2 було звільнено з Запорізького національного університету 31 серпня 2023 року, що фактично унеможливлює розгляд скарги ОСОБА_1 від 25.05.2023 року у контексті заявленої ним вимоги щодо звільнення ОСОБА_2 з роботи.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 25 травня 2023 року ОСОБА_1 на адресу ректора Запорізького національного університету Фролова М.О. було надіслано скаргу, за результатами розгляду якої заявник просив застосувати до ОСОБА_2 відповідні заходи та відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України розірвати з ним трудовий договір; письмово повідомити його про результати розгляду його скарги в установлені законом строки (а.с. 6-7).

Скаргу було обґрунтовано таким.

« ОСОБА_2 , доцент юридичного факультету кафедри кримінального права та правоохоронної діяльності Запорізького національного університету вчинив протиправні та аморальні дії, які полягали в наступному. ОСОБА_2 , який займається також адвокатською діяльністю, діючи від імені ТОВ «Макс лайн» при розгляді справи №2-3130/2011 надав Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя сфабриковані ним документи та стверджував, що приміщення, яке на праві власності належить ОСОБА_1 , начебто належить товариству «Макс лайн», при цьому в якості доказу надав Витяг про реєстрацію права власності, датований 2006 роком. При цьому, ОСОБА_2 було чудово відомо, що нерухоме майна належить ОСОБА_1 . Будучи адвокатом, ОСОБА_2 не міг не усвідомлювати, що повідомляв суду неправдиву інформацію та подавав на її підтвердження недостовірний доказ. Отже, працівник університету «адвокат» ОСОБА_2 діяв завідомо умисно. Вважає, що такі дії адвоката Войтовича Є.М. є протиправними, аморальними та суперечать закону і загальноприйнятим нормам і правилам, порушують моральні устої суспільства, моральні цінності, і суперечать змісту виховної функції викладача. Наслідками таких дій повинно бути розірвання з ОСОБА_2 трудового договору відповідно до п.3 ст. 41 КЗпП України. Просив застосувати до ОСОБА_2 відповідні заходи та відповідно до п. 3 ст. 41 КЗпП України розірвати з ним трудовий договір»

До скарги були долучені копії: заяви/клопотання ОСОБА_2 від 28 квітня 2023 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя; ордеру про надання ОСОБА_2 правової допомоги ТОВ « Макс Лайн» від 28 квітня 2023 року; доданого ОСОБА_2 витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за ТОВ « Макс Лайн» від 2006 року ; інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 травня 2023 року, 18 травня 2023 року (а.с. 8-12).

Листом № 01/01-16/654 від 08 червня 2023 року у відповідь на скаргу від 25 травня 2023 року в.о. ректора Запорізького національного університету Микола Фролов повідомив ОСОБА_1 про те, що інформація, викладена у скарзі, стосується розгляду судами цивільної справи, учасником якої Запорізький національний університет не є, тому університет на має можливості для ознайомлення з матеріалами справи для перевірки викладеної інформації; за результатами розгляду скарги було проведено перевірку на юридичному факультеті Запорізького національного університету (висновок надається); на підставі викладеного, Запорізький національний університет не має підстав для розірвання трудового договору з ОСОБА_2 (а.с. 13).

До листа було долучено комісійний висновок, складений 31 травня 2023 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 25 травня 2023 року. Комісія у складі: в.о. завідувача кафедри кримінального права та правоохоронної діяльності, кандидата юридичних наук, доцента ОСОБА_4 ( голова комісії), доцента кафедри кримінального права та правоохоронної діяльності, кандидата юридичних наук, доцента ОСОБА_5 , доцента кафедри кримінального права та правоохоронної діяльності, кандидата юридичних наук ОСОБА_6 прийшла до висновку, що скарга ОСОБА_1 щодо «протиправності і аморальності» дій доцента ОСОБА_2 не має жодного підтвердження та містить суто особисту точку зору скаржника, та жодним чином не стосується науково-педагогічної діяльності кандидата юридичних наук, доцента кафедри кримінального права та правоохоронної діяльності ОСОБА_2 .. Останній бере активну участь в роботі та суспільному житті факультету. Як викладач здійснює якісний контроль успішності та поведінки студентів, користується заслуженою повагою співробітників і студентів, ввічливий, тактовний, до роботи ставиться сумлінно, ініціативний. Зміст скарги пов`язана з його суто професійною (адвокатською) діяльністю (а.с. 14-17).

Факт отримання даної відповіді та висновку позивачем не заперечується, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції. Зазначені документи були долучені позивачем до позову.

27 червня 2023 року ОСОБА_1 повторно звернувся до ректора Запорізького національного університету Фролова М.О. з листом, в якому просив ректора особисто розглянути його скаргу від 25 травня 2023 року, та запросити його на розгляд скарги (а.с.18).

Листом № 01/01-23/870 від 26 липня 2023 року т.в.о. ректора Запорізького національного університету Бондар О. повідомив ОСОБА_1 про те, що на його скаргу від 25 травня 2023 року вже було надано відповідь № 01/01-16/654, і додатково послався на положення ч.3 ст. 33, ч.1 ст.34, ч.1 ст.36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 64 Конституції України, ч.1 ст.17 КК України. Наприкінці зазначив, що враховуючи викладене, а також те, що кримінальне правопорушення розслідується правоохоронними органами та розглядається судом, а поведінка адвоката, яка є дисциплінарним проступком розглядається кваліфікаційнодисциплінарною комісією адвокатури, підстав для розірвання трудового договору з ОСОБА_2 відповідно до п.3 ст. 41 КЗпП України, зараз не має (а.с.19).

Не погоджуючись з результатами розгляду скарги від 25 травня 2023 року, вважаючи, що розгляд скарги здійснювався з порушенням Закону України «Про звернення громадян» ОСОБА_1 29 серпня 2023 року звернувся до суду з цим позовом.

Під час проведення підготовчого провадження по цій справі стороною відповідача надано суду витяг з наказу № 547-к від 25 серпня 2023 року про звільнення ОСОБА_2 , доцента кафедри кримінального права та правоохоронної діяльності, 31 серпня 2023 року з посади за п.2 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з закінченням строку трудового договору (а.с.34).

27 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області з заявою, в якій просив притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 за те, що він, діючи умисно в інтересах ОСОБА_7 , засновника ТОВ «Макс Лайн» надав до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя завідомо недостовірний доказ-витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, тим самим увів суд в оману, про що свідчить Витяг з ЄРДР (кримінальне провадження: 0000315 зареєстроване 27 липня 2023 року (а.с.114).

28 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Національної асоціації адвокатів України зі скаргою на вищевказані протиправні дії адвоката Войтовича Є.М., за результатами розгляду якої просив притягнути до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 та позбавити його права на заняття адвокатською діяльністю (а.с.117-118).

Правовідносини, які виникли між сторонами у цьому спорі регулюються нормами Закону України « Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР. (Далі Закон № 393/96-ВР)

Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Закон України "Про звернення громадян" регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливість для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного

і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

У відповідності до ст. 4 Закону України "Про звернення громадян" до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно з положеннями частин 1, 4, 6 та 7 ст. 5 Закону України "Про звернення громадян" звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

У відповідності до ч. 1 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Частинами 1, 3 та 4 статті 15 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 18 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно статті 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що орган, до якого направлена заява громадянина, зобов`язаний об`єктивно, всебічно і вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої заяви.

Верховним Судом у постанові від 16.03.2023 у справі N 160/17911/21 зроблено правовий висновок про те, що аналізуючи приписи статті 15 Закону N 393/96-ВР, варто зауважити, що суб`єкт, якому адресовано звернення, зобов`язаний, зокрема, перевіряти викладені в зверненнях факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомити громадянина про наслідки розгляду звернення.

Суд першої інстанції встановив, що 25 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ректора Запорізького національного університету Фролова М.О. із скаргою, за результатами розгляду якої заявник просив застосувати до ОСОБА_2 відповідні заходи, та відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України розірвати з ним трудовий договір і письмово повідомити про результати розгляду його скарги в установлені законом строки. Зміст скарги зводиться до того, що працівник Запорізького національного університету Войтович Є.М., на думку заявника, вчинив протиправні та суто аморальні дії у процесі здійснення ним адвокатської діяльності при розгляді справи № 203130/20, а саме надав сфабриковані ним же документи до суду та стверджував, що нерухоме майно, яке належало ОСОБА_1 належить юридичній особі «Макс лайн». Отже, працівник ОСОБА_2 усвідомлював, що повідомляв суду неправдиву інформацію та подавав на її підтвердження недостовірний доказ. Таким чином, будучи доцентом факультету кафедри кримінального права та правоохоронної діяльності вищого навчального закладу та викладачем юридичних дисциплін його дії є таким, що суперечать загальноприйнятим нормам і правилам, які склалися у суспільстві та фактично були направлені на введення в оману суд, що є аморальним проступком, що не сумісний з продовженням роботи по вихованню молоді.

31 травня 2023 року Запорізьким Національним університетом була отримана дана скарга.

Для розгляду даної скарги, Запорізьким Національним університетом була створена комісія у складі: в.о. завідувача кафедри кримінального права та правоохоронної діяльності, кандидата юридичних наук, доцента ОСОБА_4 (голова комісії), доцента кафедри кримінального права та правоохоронної діяльності, кандидата юридичних наук, доцента ОСОБА_5 та доцента кафедри кримінального права та правоохоронної діяльності, кандидата юридичних наук ОСОБА_6 .

Створена комісія відповідно до ст.ст.16,18,21 Закону України «Про звернення громадян» провела перевірку скарги ОСОБА_1 ..

Комісія розглянувши скаргу ОСОБА_1 щодо неправомірності (на думку ОСОБА_1 ) дій доцента ОСОБА_2 , пояснення доцента ОСОБА_2 та провівши перевірку, комісія дійшла наступних висновків:

1. Скарга ОСОБА_1 щодо «протиправності і аморальності дій» доцента ОСОБА_2 не має жодного підтвердження та містить суто особисту точку зору скаржника.

2. Скарга ОСОБА_1 жодним чином не стосується науково-педагогічної діяльності кандидата юридичних наук, доцента, доцента кафедри кримінального права та правоохоронної діяльності ОСОБА_2 та пов`язана з його суто професійною (адвокатською) діяльністю.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 було повідомлено листом від 08 червня2023 року №01/01-16/654 про те, що Запорізький національний університет не вбачає підстав для розірвання трудового договору з ОСОБА_2 за п.3 ст.41 Кодексу законів про працю.

Отже, відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 31 травня 2023 року була надана в межах строків, встановлених ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

ОСОБА_1 , отримавши дану відповідь, про що не заперечується останнім, вважаючи, що розгляд скарги здійснювався з порушенням Закону України «Про звернення громадян», 27 червня 2023 року повторно звернувся до ректора Запорізького національного університету Фролова М.О. з листом, в якому просив ректора особисто розглянути його скаргу від 25 травня 2023 року, та запросити його на розгляд скарги.

Листом №01/01-23/870 від 26 липня 2023 року т.в.о. ректора ЗНУ Бондар О. повідомив ОСОБА_1 про те, що його скаргу від 25 травня 2023 року вже було надано відповідь №01/01-16/654, і додатково послався на положення ч.3 ст.33, ч.1 ст.34, ч.1 ст.36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.64 Конституції України, ч.1 ст.17 КК України. Наприкінці зазначив, що враховуючи викладене, а також те, що кримінальне правопорушення розслідується правоохоронними органами та розглядається судом, а поведінка адвоката, яка є дисциплінарним проступком розглядається кваліфікаційною-дисциплінарною комісією адвокатури, підстав для розірвання трудового договору з ОСОБА_2 відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України, наразі немає.

Крім того, позивач в суді апеляційної інстанції не заперечував, що 10 листопада 2023 року відбулась зустріч між ОСОБА_1 та ректором Запорізького національного університету Фроловим М.О., на якій позивач отримав можливість і надав усю необхідну інформацію, яку вважав за необхідне, і особисто ректору університету вказав все те, що хотів. За результатами зустрічі позиція університету при цьому не змінилась, про що ОСОБА_1 отримав усну відповідь.

Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що фактично скарга ОСОБА_1 була двічі розглянута Запорізьким національним університетом об`єктивно, неупереджено і вчасно в межах строків, встановлених ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» і заявнику була двічі надана змістовна відповідь по суті поставлених ним у зверненні питань. Крім того, фактично скарга ОСОБА_1 , адресована ректору Запорізького національного університет, була на неправомірні, як на думку заявника, дії ОСОБА_2 у процесі здійснення ним адвокатської діяльності при розгляді цивільної справи в суді, та жодним чином не стосується науково-педагогічної діяльності кандидата юридичних наук, доцента кафедри кримінального права та правоохоронної діяльності ОСОБА_2 ..

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, правильно вказав, що оскільки звернення ОСОБА_1 двічі розглянуто Запорізьким національним університетом неупереджено і вчасно, факт направлення йому письмових відповідей відповідачем підтверджено матеріалами справи, про що також не заперечує і сам позивач, тому Запорізьким національним університетом не порушенні вимоги положень закону України «Про звернення громадян».

Посилання апеляційної скарги про те, що на порушення відповідачем статті 19 Закону №393/96-ВР, які полягають в тому, що інформація та доводи, викладені ним у скарзі, відповідачем не перевірялись, у зв`язку з чим були порушені принципи об`єктивності та всебічності перевірки скарги є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Зі змісту скарги вбачається, що фактично ОСОБА_1 не згоден із діяльністю ОСОБА_2 саме як адвоката в цивільному провадженні, тобто пов`язана з його суто професійною (адвокатською) діяльністю.

З наданого висновку Запорізького національного університету від 31.05.2023 року вбачається, що утвореною комісії із складу викладачів кафедри кримінального права та правоохоронної діяльності була проведена перевірка скарги ОСОБА_1 . В ході проведеної перевірки комісією були проаналізовані положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки заявником оскаржувалися дії ОСОБА_2 під час здійснення ним адвокатської діяльності. Зокрема, були проаналізовані: - положення частини першої статті 2 цього Закону, із змісту якої вбачається, що Адвокатура України недержавний самоврядний інститут, що самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; - положення частини третьої статті 2 цього Закону, із змісту якої вбачається, що з метою вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування; - положення частини першої статті 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», із змісту якої вбачається, що професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема: забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності; забороняється втручання у правову позицію адвоката; забороняється притягати до кримінальної відповідальності чи іншої відповідальності адвоката або погрожувати застосуванням відповідальності у зв`язку із здійсненням ним адвокатської діяльності згідно із законом; дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється в особливому порядку, тощо.

За результатами проведеної перевірки комісія дійшла таких висновків: по-перше: скарга ОСОБА_1 «щодо протиправності і аморальності дій» доцента ОСОБА_2 не має жодного підтвердження та містить суто особисту точку зору скаржника; по-друге, скарга ОСОБА_1 жодним чином не стосується науково-педагогічної діяльності ОСОБА_2 та пов`язана з його суто професійною (адвокатською) діяльністю.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що фактично скарга ОСОБА_1 , адресована ректору Запорізького національного університету, була на неправомірні, як на думку заявника, дії ОСОБА_2 у процесі здійснення ним адвокатської діяльності. Статтею 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, що полягає в порушенні адвокатом правил адвокатської етики та здійснення ним діяльності в порушення принципів верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів. Аналіз наведених норм Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у сукупності свідчить про те, що притягнення адвоката до відповідальності здійснюється за спеціальною процедурою дисциплінарною палатою кваліфікаційно дисциплінарної комісії адвокатури, яка приймає рішення про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку і застосування до нього дисциплінарного стягнення або про закриття дисциплінарної справи. Згідно з частиною першою статті 36 Закону, право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки. Таким правом позивач скористався, коли 28 липня 2023 року звернувся до компетентного органу зі скаргою на протиправні дії адвоката Войтовича Є.М..

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що відповідач позбавив його права особисто викласти аргументи, викладені у скарзі, брати участь у перевірці його скарги, слід зазначити таке. Із заявою про проведення перевірки доводів його скарги від 25 травня 2023 року за його участю ОСОБА_1 до Запорізького національного університету не звертався, проте в суді встановлено, що 10 листопада 2023 року відбулась зустріч між ректором Запорізького національного університету Фроловим М.О. та ОСОБА_1 , на якій позивач отримав можливість і надав усю необхідну інформацію особисто ректору університету. За результатами зустрічі позиція університету не змінилась, про що ОСОБА_1 отримав усну відповідь.

Доводи апеляційної скарги про те, що скарга повинна розглядатися радою доброчесності Запорізького національного університету не заслуговують на увагу, оскільки кодекс академічної доброчесності регулює лише освітню, наукову діяльність викладача в університеті. Зайняття адвокатською діяльністю не регулюється Кодексом і не може бути причиною притягнення адвоката до будь-якого виду відповідальності за здійснення адвокатської діяльності відповідно до Закону.

На підставі встановлених обставин, наведених норм чинного законодавства, колегія суддів зауважує, що скарга ОСОБА_1 була двічі розглянута Запорізьким національним університетом об`єктивно, неупереджено і вчасно, у зв`язку з чим висновки суду про відмову у задоволенні позову є правильними.

Слід також зазначити, що 31.08.2023 року наказом в.о. ректора Запорізького національного університету від 25.08.2023 №547-к ОСОБА_2 було звільнено з Запорізького національного університету, що фактично унеможливлює розгляд скарги ОСОБА_1 від 25.05.2023 року у контексті заявленої ним вимоги щодо звільнення ОСОБА_2 ..

Спосіб захисту порушеного права повинен бути не абстрактним, а таким, що забезпечує реальне та ефективне поновлення порушеного права. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника апеляційної скарги із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що у матеріалах справи наявні докази про надання відповідачем у строки, передбачені статтею 20 Закону України "Про звернення громадян", позивачу відповіді по суті поставленого питання щодо його прав, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Запорізького національного університету розглянути по суті скаргу та залучити до його розгляду останнього.

З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 02 травня 2024 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кочеткова І.В.