Провадження № 2/466/584/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

в складі: головуючої судді Зими І.Є.

при секретарі Васинчик М.О.

з участю представника

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова до Львівської міської ради, ОСОБА_4 , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації речових прав, скасування державної реєстрації земельної ділянки в ДЗК з одночасним припиненням усіх прав, -

встановив:

25.10.23 Перший заступник керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, ОСОБА_4 , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просить:

1. Визнати незаконним та скасувати рішення Брюховицької селищної ради № 744 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_4 для сінокосіння по АДРЕСА_1 » від 23.10.2018.

2. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, б/н, від 28.12.2018 площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер :08:001:0193) для сінокосіння та випасання худоби, укладений між Брюховицькою селищною радою та ОСОБА_4 .

3. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки кадастровий номер :08:001:0193 площею 0,1000 га за ОСОБА_4 , припинити інше речове право - право оренди земельною ділянкою (номер запису про інше речове право: 30264865, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45496870 від 13.02.2019), припинивши інше речове право - право оренди земельною ділянкою.

4. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою міста Львова в особі Львівської міської ради () на земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер :08:001:0193, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, з одночасним припиненням речового права.

5. Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0193 площею 0,1000 га з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки та стягнути з відповідачів судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуване рішення Брюховицької селищної ради № 744 від 23.10.2018р. не відповідає земельному та містобудівному законодавству, а саме ст. 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і рішенню Брюховицької селищної ради № 567 від 26.04.2018, яким затверджено містобудівну документацію «Коригування генерального плану смт. Брюховичі».

Так, коригованим Генеральним планом смт. Брюховичі на земельній ділянці, кадастровий номер :08:001:0193, передбачено - озеленені території загального користування, садівництво, стадіони, спортивні майданчики, озеленені території в санітарно-захисній зоні. На підтвердження цього, Львівська міська рада листом № 2401 від 02.08.2023р. надала фрагмент Генерального плану смт. Брюховичі в районі розташування вказаної земельної ділянки, з якого вбачається, що попри земельну ділянку протікає річка, а сама ділянка розташована на підземному дренажі та його охоронній зоні. При цьому, згідно листа Львівської міської ради № 2401 від 15.05.2023, земельна ділянка розташована поза межами опрацювання детальних планів територій. Також, на момент складення проекту землеустрою, земельна ділянка відносилась до категорії земель 16.00 Землі запасу, що є земельними ділянками кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам. Водночас, згідно пункту 6 Висновку зазначена наявність обмежень на земельній ділянці відповідно до переліку обмежень: 01.08 - 0,0051 га; 01.05 - 0,0045 га; 05.02-0,1000 га.

Позивач зазначає, що прибережна захисна смуга може перебувати лише в державній чи комунальній власності та використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності. Зокрема, до складу земель водного фонду України віднесено землі прибережної захисної смуги, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню. Отже, фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. А відсутність такого проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги. Зазначає, що при наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об`єктів необхідно враховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж, з урахуванням конкретної ситуації.

В свою чергу, Брюховицька селищна рада, при прийнятті оскаржуваного рішення № 744 від 23.10.2018р., не врахувала, що земельна ділянка :08:001:0193 площею 0,1000 га відноситься до земель водного фонду, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. А саме, згідно чинного земельного законодавства, спірна земельна ділянка могла передаватися в оренду як земля водного фонду лише за результатами проведених земельних торгів з врахуванням містобудівної документації.

Також позивач зазначає, що рішення, прийняті Брюховицькою селищною радою обмежувались цільовим призначенням лише для сінокосіння (код 10.06), а не для сінокосіння та випасання худоби (код 01.08). В даному ж випадку, спірна земельна ділянка може бути надана виключно в межах видів користування, передбачених для земель водного фонду. Отже, надання ОСОБА_4 земельної ділянки, кадастровий номер :08:001:0193 для сінокосіння та випасання худоби (код 01.08) за рішенням Брюховицької селищної ради, суперечить принципу функціонального використання земель, земельному та водному законодавству.

Зважаючи на вкладене, прокурор просить позов задовольнити, що буде сприяти задоволенню суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання додержання законності під час передачі земельної ділянки у користування, яке проведене з порушенням вимог чинного законодавства.

Ухвалою судді від 25.10.2023р. заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

15.11.2023р. представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_5 , подала відзив на позовну заяву, в якому позов заперечила. Свою позицію мотивує тим, що завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Львівської області. Так, земельна ділянка з кадастровим номером: :08:001:0193 площею 0,1000 га для сінокосіння і випасання худоби зареєстрована в Державному земельному кадастрі 22.10.2018 року, на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробленого у відповідності до рішення Брюховицької селищної ради від 01.02.2018 року № 541. Сама по собі державна реєстрація земельної ділянки не призводить до виникнення, зміни чи припинення права власності чи інших речових прав на земельну ділянку. В даному ж випадку, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області безпосередньо не порушувало прав позивача, а заявлена вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки є похідною і залежить від задоволення основних вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення Брюховицької селищної ради № 744 від 23.10.2018р., визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 28.12.2018р. Також зазначає, що скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0193, відноситься виключно до компетенції державних кадастрових реєстраторів, однак останні до участі у справі як співвідповідачі не залучені, відтак в даному випадку має місце неналежний склад відповідачів.

28.11.2023р. представник відповідача Львівської міської ради, ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила позов задовольнити. В обгрунтування своїх вимог зіслалась на обставини і факти, аналогічні, викладеним у позовній заяві. Зокрема, вважає, що надання Брюховицькою селищною радою спірної земельної ділянки в оренду ОСОБА_4 порушує земельне, водне та містобудівне законодавства, а відтак підлягає скасуванню усі рішення та відповідна реєстрація. В свою чергу, при прийнятті спірного рішення, Брюховицька селищна рада не врахувала, що земельна ділянка :08:001:0193 площею 0,1000 га відноситься до земель водного фонду, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування .

29.11.2023р. Перший заступник керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова подав відповідь на відзив, в якій підтримав первісно заявлені вимоги та просив позов задовольнити. Доводи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області вважає безпідставними, необгрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Від представника відповідачки ОСОБА_4 , адвоката Станько Т.Р. надійшла заява про застосування позовної давності ( а.с. 157-160) , в якій сторона на просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що до моменту звернення до суду з позовом у прокурора була можливість довідатись про оспорювань рішення Брюховицької селищної ради № 744 від 23.10.18 та про наявність оспорюваного договору оренди.

Проте застосування позовної давності заперечила представник позивача з підстав, викладених у заяві від 23.04.24 ( а.с. 165-169 ).

Ухвалою суду від 26.02.2024р. закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. В судовому засіданні представник Галицької окружної прокуратури м. Львова та представник Львівської міської ради позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини та факти, викладені в позовній заяві , відзиві, запереченнях на заяву про застосування строку позовної давності та просили позов задовольнити.

Від Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, надійшло клопотання про проведення розгляду у відсутності представника.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась . Представник відповідачки, адвокат Станько Т.Р. , в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог .

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.02.2018р. Брюховицькою селищною радою прийнято рішення № 541 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання в оренду ОСОБА_4 для сінокосіння по АДРЕСА_1 ».

18.10.2018р. Брюховицька селищна рада прийняла рішення № 744 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_4 для сінокосіння по АДРЕСА_1 », яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :08:001:0193 площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 , яка надається в оренду на 15 років для сінокосіння (код 01.08) відповідачці - ОСОБА_4

28.12.2018р. між Брюховицькою селищною радою та ОСОБА_4 укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки на 15 років, для сінокосіння, і така була передана ОСОБА_4 в строкове платне користування, згідно акту приймання-передачі. Розмір орендної плати за користування ділянкою становить 16,94 грн. у рік, що вбачається із довідки виконавчого комітету Брюховицької селищної ради №1847 від 28.12.2018р.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до статті 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо.

Як на підставу своїх вимог, позивач покликається, зокрема на лист Львівської міської ради № 3801-вих-50263 від 28.04.2023, згідно якого рішення Брюховицької селищної ради № 744 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_4 для сінокосіння по АДРЕСА_1 » від 23.10.2018 суперечить містобудівному законодавству, зокрема, ст. 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і рішенню Брюховицької селищної ради № 567 від 26.04.2018, яким затверджено містобудівну документацію «Коригування генерального плану смт. Брюховичі», якою передбачено, що функціональне призначення вказаної земельної ділянки є озеленені території загального користування, садівництво, стадіони, спортивні майдачники, озеленені території в санітарно-захисній зоні.

Так, згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, станом на момент прийняття рішення) генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону передбачено, що генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

На запит Галицької окружної прокуратури м. Львова, Львівською міською радою надано відповідь № 2401 від 02.08.2023р. (а.с. 59), згідно якої коригованим Генеральним планом смт. Брюховичі на земельній ділянці, кадастровий номер :08:001:0193, передбачено - озеленені території загального користування, садівництво, стадіони, спортивні майданчики, озеленені території в санітарно-захисній зоні.

Із вказаного фрагменту Генплану також вбачається, що попри вказану земельну ділянку протікає річка, а сама ділянка розташована на підземному дренажі та його охоронній зоні (а.с 60).

Згідно листа Управління архітектури і урбаністики департаменту містобудування ЛМР від 15.05.2023р., земельна ділянка із кадастровим номером :08:001:0193, розташована поза межами опрацювання детальних планів територій (а.с. 58).

Як вбачається із висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 9135/82-18 від 01.10.2018 (а.с. 39-40), земельна ділянка, кадастровий номер :08:001:0193 знаходиться в прибережній смузі вздовж річки Брюхівчанки.

У пункті 6 вказаного Висновку зазначена про наявність обмежень на земельній ділянці відповідно до переліку обмежень: - 01.08 0,0051 га; 01.05 0,0045 га; 05.02 0,1000 га. У пункті 6.1.1 договору оренди земельної ділянки (а.с. 43) зазначено вид обмеження - прибережні захисні смуги вздовж річок, навколо водойм та на островах: площа земельної ділянки, на яку поширюється обмеження: 0,1000 га, підстава: постанова Кабінету Міністрів України № 502 від 13.05.1996 «Про затвердження Порядку користування землями водного фонду», строк дії безстроково.

Так, за положеннями частини першої статті 3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.

Відповідно до ст. 4 Водного кодексу України та п. б ч. 1 ст. 58 ЗК України , до земель водного фонду, окрім іншого, належать, прибережні захисні смуги вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Як зазначено у п. 2 постанови Кабміну № 502 від 13.05.1996 «Про затвердження Порядку користування землями водного фонду», до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами уздовж морів, річок і навколо водойм.

Пунктом 4 вказаної Постанови передбачено, що у тимчасове користування за погодженням з постійними користувачами земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об`єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземним юридичним та фізичним особам (далі юридичні та фізичні особи) для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і

туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Прибережна захисна смуга може перебувати лише в державній чи комунальній власності та використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності. До складу земель водного фонду України віднесено землі прибережної захисної смуги, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню.

Як зазначалось вище, спірна земельна ділянка знаходиться в прибережній смузі вздовж річки Брюхівчанки.

Залежно від водозбірної площі басейну річки поділяються на великі, середні та малі (ст. 79 ВК України). В силу вказаної норми закону, річка «Брюхівчанка» має статус - «мала річка».

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів 25 метрів. (ст. 88 ВК України).

Аналогічна позиція закріплена у ст. 60 ЗК України.

Прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони (ст. ст. 1, 88, 89 ВК України, ст. ст. 60, 61 ЗК України).

З метою збереження та дотримання особливого режиму використання земель водного фонду відповідно ст. 61 ЗК України заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.

Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно- технічної документації, яка узгоджується з відповідними органами, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади.

Як зазначено у ч. З ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з відповідним органом виконавчої влади, у сфері охорони навколишнього природного середовища, а також із погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Зважаючи на викладене, слід дійти висновку про те, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. При цьому відсутність такого проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги.

Отже, при наданні в користування земельних ділянок навколо водних об`єктів слід враховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом врахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж.

Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 22.04.2015 року у справі № 6-52цс15.

Також, Велика Палата Верховного Суду неодноразово підтверджувала висновки Верховного Суду України, викладені, зокрема, у постановах від 21.05.2014 у справі №6-16цс14, від 19.11.2014 року у справі №6-175цс14 і від 24.12.2014 року у справі №6 206цс14, про те, що існування прибережних захисних смуг визначеної ширини прямо передбачене нормами закону.

Разом з цим Верховний Суд у постановах від 30.05.2018 року у справі №469/1393/16-ц, від 28.11.2018 року у справі №504/2864/13-ц (п. 44), від 12.06.2019 року у справі №487/10128/14-ц (п. 53), від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц (п. 63.2), від 07.04.2020 року у справі №372/1684/14-ц (п. 41) неодноразово наголошував, що відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не означає її відсутність за наявності встановлених законом розмірів і не вказує на правомірність передання в оренду чи у власність земельної ділянки.

Таким чином, Брюховицькою селищною радою, при прийнятті рішення № 744 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_4 для сінокосіння по АДРЕСА_1 » від 23.10.2018р., не враховано, що земельна ділянка із кадастровим номером :08:001:0193 відноситься до земель водного фонду, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у

користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. Дотримання встановлених заборон є необхідною умовою використання земельної ділянки, на яку поширюється режим прибережної захисної смуги, з тією метою, щоб навіть потенційне їх порушення не могло зашкодити охороні навколишнього природного середовища в цілому й конкретному водному об`єкту зокрема.

Крім того, згідно ч.1 ст. 134 ЗК України, земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як передбачено ч.2 ст. 134 ЗК України, не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі, зокрема використання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів.

Отже, спірна земельна ділянка могла передаватися в оренду як земля водного фонду лише за результатами проведених земельних торгів з врахуванням містобудівної документації. Натомість, в порушення вимог земельного та водного законодавства, між Брюховицькою селищною радою та ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки.

Окрім того, незважаючи на те, що спірна земельна ділянка може бути надана виключно в межах видів користування, передбачених для земель водного фонду, рішення, прийняті Брюховицькою селищною радою обмежувались цільовим призначенням лише для сінокосіння (код 10.06), а не для сінокосіння та випасання худоби (код 01.08), що суперечить принципу функціонального використання земель, земельному та водному законодавству.

Так, згідно із п «а» ч. З ст. 22 ЗК України , землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Використання земельних ділянок для сінокосіння та випасання худоби регулюється ст. 34 ЗК України, яка входить до Глави 5 «Землі сільськогосподарського призначення» Розділу II Земельного кодексу України.

Між тим, в оспорюваному рішенні Брюховицької селищної ради № 541 від 01.02.2018, заяві ОСОБА_4 про затвердження проекту землеустрою, рішенні Брюховицької селищної ради № 744 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_4 для сінокосіння по АДРЕСА_1 » від 23.10.2018 зазначено цільове використання землі для сінокосіння.

Однак, класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему України № 548 від 23.07.2010, та яка визначає поділ земель на окремі види цільового призначення, що характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів, на землях водного фонду (секція І) передбачено вид діяльності виключно сінокосіння (10.06). Натомість, сінокосіння та випасання худоби (01.08), як вид діяльності, входить до секції «А» - землі сільськогосподарського призначення.

Зважаючи на викладене, на думку суду, рішення №744 від 23.10.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_4 для сінокосіння по АДРЕСА_1 » є таким, що прийняте всупереч нормам земельного законодавства, а тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Також слід визнати недійсним , укладений на підставі рішення, договір оренди.

Також наявні правові підстави для скасування державної реєстрації речових прав на спірну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, виходячи з наступного.

Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, визнання правочину недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 152 ЗК України встановлено, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)) про те, що Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи .

Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.21р. у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70).

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації речових прав на спірну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Адже судом встановлено, що надання Брюховицькою селищною радою спірної земельної ділянки в оренду ОСОБА_4 порушує земельне, водне та містобудівне законодавства, а відтак підлягає скасуванню усі рішення та відповідна реєстрація.

Що стосується вимог представника відповідачки ОСОБА_4 , адвоката Станька Т.Р. про застосування строку позовної давності, суд вважає такі безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як зазначив Верховний суд у своїй постанові від 12.07.2017 (справа № 6-2458цс16), закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом обізнаності про вчинення порушення закону та порушення у зв`язку з цим прав та охоронюваних законом інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, підстава для звернення Галицької окружної прокуратури м. Львова до суду з даним позовом, виникла після отримання 26.04.2023р. документів від Львівської міської ради, скерованих на запити Галицької окружної прокуратури міста Львова від 13.04.2023р., згідно яких було встановлено відповідні порушення.

Вказані запити прокуратура скерувала міській раді лише після розміщення статті на інтернет-ресурсі «ZAXID.NET», про те, що Львівська міська рада виявила 10 комунальних ділянок, які Рясне-Руська та Брюховицька селищні ради впродовж 2018-2020 років надали в довготривалу оренду під сінокоси та випас худоби, а також дозволили приватизувати для ведення сільського господарства, однак, їх цільове призначення не відповідає містобудівній документації, зокрема генеральним планам вказаних населених пунктів.

Таким чином, обчислення початку перебігу строку позовної давності повинно здійснюватися від дня, коли позивач довідався або міг довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто з моменту аналізу документів, отриманих з 26.04.2023р., та за наслідками вивчення яких виявлено порушення державних інтересів.

Подібний висновок міститься у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.12.2021 у справі №610/623/18.

Отже, відповідачем ОСОБА_4 не доведено належними та допустимими доказами, як факту повідомлення прокурора про рішення Брюховицькою селищною радою № 744 від 23.10.2018 та належності земельної ділянки до земель водного фонду, так і факту того, що про наявність таких обставин останній міг дізнатися.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що прокурором не пропущено строк позовної давності звернення до суду з даним позовом, а тому з врахуванням наведених вище мотивів, вважає, що позов слід задовольнити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 321, 328, 330, 373, 387, 388, 393 ЦК України, ст.ст. 4,10,76, 82, 259,264-265,268 , 273 ,365 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити .

Визнати незаконним та скасувати рішення Брюховицької селищної ради № 744 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_4 для сінокосіння по АДРЕСА_1 » від 23.10.2018р.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, б/н, від 28.12.2018 площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер :08:001:0193) для сінокосіння та випасання худоби, укладений між Брюховицькою селищною радою та ОСОБА_4 .

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки кадастровий номер :08:001:0193 площею 0,1000 га за ОСОБА_4 , припинити інше речове право право оренди земельною ділянкою (номер запису про інше речове право: 30264865, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45496870 від 13.02.2019), припинивши інше речове право - право оренди земельною ділянкою.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою міста Львова в особі Львівської міської ради () на земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер :08:001:0193, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, з одночасним припиненням речового права.

Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0193 площею 0,1000 га з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_4 , Львівської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в користь Галицької окружної прокуратури м. Львова 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) грн судового збору.

Сторони по справі:

Позивач: Галицька окружна прокуратура м. Львова, м. Львів, вул. Ак. Богомольця, 9, ідентифікаційний код 02910031.

Відповідач: Львівська міська рада, м. Львів, пл. Ринок, 1, .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, м. Львів, пр. чорновола, 4, .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту виготовлення повного його тексту, до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення виготовлено 20 вересня 2024 року.

Суддя І. Є. Зима