провадження №2/279/230/24
Справа № 279/7566/23
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Коваленко В.П.
секретаря Зубкової І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Коростень цивільну спрву № 279/7566/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про виділення в натурі у власність житлового будинку, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на окремо ізольований об`єкт, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про виділення в натурі частинии житлового будинку , який знаходиться за адесою: АДРЕСА_1 .
В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Івчуком С.С. від 15.03.2008 року та зареєстрованому в реєстрі за №1828 , йому належить 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами , що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 .
Власником іншої 1/2 частини будинку є ОСОБА_3
Між співвласниками фактично розподілено будинок на дві ізольовані квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , склався порядок користування приміщеннями будинку і господарськими спорудами.
Наявність того факту, що житловий будинок є спільною частковою власністю перешкоджає в повній мірі здійснювати своє право власності, оскільки для цього необхідна згода інших співвласників будинку.
Представник позивача адвокат Дубенчук М.В. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримав.
Відповідач ОСОБА_3 на неодноразові виклики до суду не з"являється, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Дослідивши наявні у матеріалах справи заяви по суті, докази, оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступного висновку.
Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Ст.41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а право власності набувається в порядку, встановленому законом.
Ч. 1 ст. 321 ЦК України, передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Ст.355 ЦК України, встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Ч. 1 ст.356 ЦК України зазначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу обєкта нерухомого майна Коростенського міжміського бюро по технічній інвентаризації від 01.11.2023 року за №490, за технічними показниками житловий будинок АДРЕСА_1 може бути поділений на окремі ізольовані квартири .
ОСОБА_1 належить частка зазначеного житлового будинку, а саме: : 1-1 тамбур площею 2.6 м.кв., 1-2 веранда площею 10.6 м.кв. 1-3 коридор площею5.1 м.кв. 1-4 кімната площею 2.9 м.кв., 1-5 кухня площею 7.9 м.кв. ганок «а-3», сарай літ «В», веранда до сарая «в», сарай «Г», 1/2 частина літньої кухні «Д» , туалет «Т-1», 1/2 частина колодязя «К», огорожа №2 № 3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991 року при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Однак, позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати право власності на 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 .
Зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки судом вирішено, що спільна часткова власність сторін на житловий будинок підлягає припиненню, а тому немає підстав для визнання права власності на частку виділену в натурі.
Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання права власності задоволенню не підлягає, а стосовно виділення в натурі у власність частини житлового будинку , припинення права спільної часткової власності, підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 263, 265, 268, ЦПК України, ст.ст.358, 364 ЦК України , суд,-
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково.
Виділити в натурі у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у виді квартири АДРЕСА_2 , що складається із приміщень: 1-1 тамбур площею 2.6 м.кв., 1-2 веранда площею 10.6 м.кв., 1-3 коридор площею 5.1 м.кв. ,1-4 кімната площею 2.9 м.кв. , 1-5 кухня площею 7.9 м.кв., ганок «а-3», сарай літ «В», веранда до сарая «в», туалет «Т-1», 1/2 частина літньої кухні «Д» , сарай «Г», 1/2 частина колодязя «К», огорожа №2 № 3.
Право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 - припинити.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: В.П. Коваленко