КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 752/8832/21

номер провадження 22-ц/824/7080/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
розглянуву відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року /суддя Плахотнюк К.Г./

у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

06.04.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, просила визнати недійсним кредитний договір №2073, укладений 11.04.2008 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк».

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року позовні вимоги залишені без задоволення./а.с. 133-139/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції встановив та визнав, що оспорюваний договір був укладений внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 та те, що позивачка є потерпілою від таких дій, водночас, помилково відмовив у зв`язку з неправильно обраною підставою для визнання правочину недійсним, у порушення принципу «суд знає право». Вказував, що обов`язок надати правову кваліфікацію покладено на суд, а неправильно визначена юридична кваліфікація позивачем, не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Наголошував, що висновок суду про відмову у задоволенні позову через помилкове правове обґрунтування позовних вимог є перешкодою у доступі до правосуддя. Враховуючи, що позивач не усвідомлювала своїх прав і обов`язків, наслідків укладення нею кредитного договору в результаті шахрайських дій ОСОБА_3 , в момент укладення правочину перебувала під впливом помилки, вказував, що даний правочин має ознаки удаваності, оскільки не був направлений на виникнення прав, та обов`язків у позивача, а був направлений на виникнення, прав і обов`язків у ОСОБА_3 , а отже, даний кредитний договір має бути визнаний недійсним в частині зазначеного у кредитному договорі позичальника, як такий, що укладений під впливом помилки. Крім того, до нього мають бути застосовані наслідки удаваності правочину.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням за межами Київської області, яке відхилено судом апеляційної інстанції у зв`язку з відсутністю доказів відрядження та відсутністю повідомлених підстав для розгляду справи за участю представника апелянта, зважаючи на те, що позиція оскарження рішення суду викладена в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін, у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 11.04.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого з 15.10.2019 року є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1. було укладено кредитний договір № 2073, за умовами якого банк надав кошти у розмірі 74 000, 00 дол. США.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначає, що оспорюваний кредитний договір укладено на прохання ОСОБА_6 , чоловіка з яким на той час, позивачка перебувала у близьких стосунках, та який був хорошим знайомим директора ТОВ «Прем`єр Естейт» ОСОБА_3 ОСОБА_6 запевнив її, що ОСОБА_3 є порядною людиною, має бездоганну репутацію, а кошти потрібні йому для розвитку бізнесу. Позивачка погодилася на укладення кредитного договору від свого імені за умови повернення коштів банку ОСОБА_3 . Після укладення кредитного договору, отримані кошти та документи передала директору ТОВ «Прем`єр Естейт» ОСОБА_3 . Вона ж будь-яких коштів не отримувала.

21.12.2009 року постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків прийнято рішення у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником АКБСР «Укрсоцбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 700 729, 33 грн., третейський збір у розмірі 7 407, 29 грн. На підставі виконавчого листа № 6-2096, виданого 21.12.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва відкрито ВП № НОМЕР_1 в межах якого накладено арешт на все майно ОСОБА_1

21.12.2010 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа № 6-2096 стягувачу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому, НБУ відкликав банківську ліцензію та виключив АТ «Укрсоцбанк» з Державного реєстру банків. Відповідне рішення № 799-рш прийнято Правлінням НБУ 24.10.2019 року. Прийняте рішення пов`язане із завершенням реорганізації АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» за спрощеною процедурою відповідно до вимог Закону України «Про спрощення процедур реорганізації банків». Правонаступником зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» із 15.10.2019 року став відповідач АТ «Альфа-Банк».

На початку 2020 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачці стало відомо про накладення арешту на все належне їй на праві власності нерухоме майно. Зазначений арешт було зареєстровано в реєстрі на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Самарського ВДВС ДМУЮ в межах ВП № НОМЕР_1.

ОСОБА_1 також стверджує, що ОСОБА_3 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами, що були надані в результаті укладення кредитного договору № 2073, обов`язкові платежі за цим договором не сплачував.

Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 09.02.2012 року винесено постанову (17.02.2012 року набрала законної сили) у кримінальній справі № 0418/752/2012 по обвинуваченню ОСОБА_3 у скоєнні злочину за ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 366 КК України.

Відповідно до постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, ОСОБА_3 було пред`явлено обвинувачення у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 366 КК України та встановлено факт вчинення злочинних дій службовою особою директором ТОВ «Прем`єр Естейт» ОСОБА_3 спрямованих на отримання кредитних коштів шляхом складання та видачі офіційних довідок про доходи підлеглих та інших осіб, які містили завідомо неправдиву інформацію, а також створенням психологічного тиску з метою отримання ними коштів внаслідок укладення кредитних договорів з подальшого передачею цих коштів директору ТОВ «Прем`єр Естейт» ОСОБА_3 .

Позивачка також зазначає, що вона, ОСОБА_6 та ще багато осіб стали жертвами злочинних дій ОСОБА_3 .

Оскільки постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2012 року встановлено факт вчинення злочину службовою особою ТОВ «Прем`єр Естейт» ОСОБА_3 , наслідки якого безпосередньо стосуються ОСОБА_1 , а саме укладеного нею кредитного договору № 2073, а тому, на думку позивачки, наявні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався нормами ч. 1 ст. 626, ст. ст. 627, 638, 203 ЦК України, про те, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Доводи позивачки, про те, що спірний кредитний договір був укладений під дією психологічного тиску зі сторони ОСОБА_3 судом першої інстанції правильно відхилені з огляду на ч.1 ст. 81, ст. ст. 76, 77 ЦПК України про те, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивачки.

За приписами ч. 3 та 5 ст. 203, ст. 215 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним з підстав передбачених п. 1 ст. 231 ЦПК України, позивачка має довести наступні обставини: 1) факт застосування до неї (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.05.2019 року у справі № 442/158/18.

Доводи позивачки, що оспорюваний договір укладено під впливом психологічного насильства, що встановлено у постанові Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2012 року про те, що ОСОБА_3 на підставі підроблених довідок про розмір заробітної плати оформлював кредити на своїх підлеглих та інших фізичних осіб з їх участю, в тому числі, і на позивачку, суд першої інстанції вірно відхилив, оскільки у зазначеній постанові не встановлено факту вчинення психологічного та фізичного насильства з боку ОСОБА_3 з метою примушування укладення позивачкою спірного кредитного договору проти її справжньої волі.

Крім того, у позові ОСОБА_1 стверджує про те, що оспорюваний кредитний договір було укладено нею на прохання ОСОБА_6 , чоловіка з яким вона, на той час, перебувала у близьких стосунках, а останній був хорошим знайомим ОСОБА_3 . Таким чином, ОСОБА_3 ніяким чином не міг змусити позивачку укласти кредитний договір.

За змістом ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять жодного належного чи допустимого доказу щодо визнання спірного договору недійсним з підстав психологічного тиску.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивака не довела суду, що кредитний договір був укладений під впливом психологічного насильства. Укладаючи спірний договір позивачка усвідомлювала реальне настання його наслідків, підписавши кредитний договір №2073 від 11.04.2008 року, заяву про те, що вона не перебуває у шлюбі, договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2074 (на оплату страхових платежів) від 11.04.2008 року, додаткову угоду № б/н від 23.06.2008 року про внесення змін до Договору відновлювальної кредитної лінії на оплату страхових платежів № 2074 від 11.04.2008 року, детальний опис сукупної вартості кредиту.

Доводи апеляційної скарги, про те, що суд першої інстанції встановив та визнав, що оспорюваний договір був укладений внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 та те, що позивачка є потерпілою від таких дій, водночас, обов`язок надати правову кваліфікацію покладено на суд, а неправильно визначена юридична кваліфікація позивачем, не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, апеляційним судом відхиляються.

Так, принцип «jura novit curia» застосовується у випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права. Але застосування судом цього принципу не є безмежним.

Судом першої інстанції відмовлено, оскільки не надано доказів обставин, на які посилалась позивач - вчинення правочину проти волі особи, внаслідок психічного тиску.

Представник позивачки є професійним адвокатом.

Водночас, принцип «jura novit curia», з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З другого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції й надання доказів в умовах нової кваліфікації судом правовідносин

Також відхиляються апеляційним судом і доводи про те, що висновок суду про відмову у задоволенні позову через помилкове правове обґрунтування позовних вимог є перешкодою у доступі до правосуддя, оскільки позивач не позбавлена права на звернення до суду, обґрунтовуючи позовні вимоги іншими, аніж у даній справі, підставами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: