30.04.2024 Справа № 756/5057/23
Справа ун. № 756/5057/23
пр.№2/756/403/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Луценко О.М.,

при секретарі - Галелюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору неукладеним,-

В С Т А Н О В И В

Позивачка звернулася до суду з позовом доАкціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору неукладеним № 11/261-к від 12.07.2007 року, підписаний між ОСОБА_1 та ВАТ « Універсал Банк » (правонаступник ПАТ «Універсал Банк»).

Мотивуючи позовні вимоги, вказує на те, що 12.07.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк », було підписано кредитний договір № 11/261-к, за яким банк зобов`язався надати кредит в розмірі 50 000,00 дол. США зі строком погашення по 11.07.2027р. та сплатою за користування кредитом 13,45 %. Позивач посилається на те, що укладений кредитний договір № 11/261-к від 12.07.2007року за своїм змістом, текстом та формою суперечить чинному законодавству, а при укладенні кредитного договору позичальник не був ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонуються Банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» а відтак його слід визнати неукладеним. Також, зазначає, що в змісті вказаного вище, кредитного договору відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: всупереч вимогам ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, у тому числі перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору, тощо.

З посиланням на викладене, на приписи ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» просить суд визнати неукладеним кредитним договором №11/261-к від 12.07.2007, який підписаний позивачем та відповідачем АТ «Універсал Банк», вказуючи, що кредитний договір суперечить актам цивільного законодавства.

26.01.2023 представником відповідача надано відзив, відповідно до якого просив суд залишити заяву без задоволення, посилаючись на те, що відповідач повідомив та ознайомив позичальника ОСОБА_1 , з усіма умовами кредитування, орієнтовною сукупною вартістю кредиту, а також перевагами та недоліками продукту, про що свідчить її підпис на такому повідомленні від 05 липня 2007р. Окрім того Позичальника під розпис було ознайомлено та надано інформацію для клієнта: про параметри кредиту, а саме: сума кредиту валюта кредиту, строк кредитування, відсоткова ставка за користування кредитом, надано графік погашення кредитної заборгованості із детальним відображенням сум платежів по тілу кредиту, по відсотках за користування кредитом та залишком заборгованості по тілу кредиту після оплати кожного періодичного платежу, також було повідомлено про перший платіж по кредиту, загальною сумою виплат по кредиту, процентом подорожчання кредиту, та наведені приблизні витрати при оформленні (послуги страхування, нотаріальні послуги, тощо). Надалі, з метою реструктуризації вже існуючої простроченої строкової заборгованості, до підписання додаткової угоди до вищезазначеного кредитного договору, ОСОБА_1 - 25 травня 2009р., було повторно ознайомлено з умовами реструктуризації існуючого іпотечного кредиту, орієнтовною сукупною вартістю кредиту, а також перевагами та недоліками даного кредиту, про що свідчить її підпис на такому повідомленні. Факт досягнення згоди між сторонами стосовно всіх умов як вищезазначеного кредитного договору так і додаткової угоди, з якими позивач була попередньо ознайомлена, підтверджується підписанням нею особисто Кредитного договору на визначених умовах. Окрім того в рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2016 року у справі 607/10113/15-ц, залишеним без змін згідно ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 15.09.2016 року, згідно якого позов AT «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено повністю, а саме: Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №11/261-К від 12.07.2007 року в сумі 31598,80 доларів США та 3654,00 гривень судового збору, та яке набрало законної сили. Під час розгляду вище зазначеної справи Тернопільським міськрайоним судом було встановлено та перевірено всі докази, документи та обставини щодо законності пред`явлених позовних вимог AT «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. Окрім того представник позивача просив суд застосувати строки позовної давності, оскільки кредитний договір було укладено 12.07.2007 році, окрім того позивачка неодноразово сплачувала платежі по даному договору, в тому числі при його видачі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові, надавши суду пояснення аналогічні вказаним.

В судовому засіданні представник відповідача проти наданого позову заперечив, просив суд в позові відмовити, посилаючись на його необґрунтованість.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 12.07.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк», було підписано кредитний договір № 11/261-к, за яким банк зобов`язався надати кредит в розмірі 50 000,00 дол. США зі строком погашення по 11.07.2027р. та сплатою за користування кредитом 13,45 %.

Факт виконання Банком своїх зобов`язань та отримання позичальником кредитних коштів не заперечується сторонами.

Відповідно до п. 1.1 договору кредиту № 11/261-к від 12.07.2007року, зазначено сума кредиту, валюта кредиту, термін кредиту, дата видачі, дата погашення та процентна ставка кредиту, про що ОСОБА_1 було відомо, що підтверджує її особистий підпис.

Як встановлено судом, 27.05.2008року між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк», було підписано додаток №1 до кредитного договору № 11/261-к від 12.07.2007року.

Згідно кредитного договору № 11/261-к від 12.07.2007року, позичальник був ознайомлений з переліком основних супутніх послуг, що надаються кредитором та третіми особами і пов`язані з отриманням та обслуговуванням кредиту, а також позичальнику було надано графік погашення заборгованості по кредиту.

Отже, позивач була ознайомлена з розрахунком вартості кредиту 12.07.2007 року, що стверджується її підписом, а отже це є підтвердженням того, що нею в повному обсязі отримано інформацію про умови кредитування.

Відповідно до ст.ст. 3, 627 ЦК України, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи.

Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб`єктів.

Зміст свободи договору в загальному розкривається у ст.627 ЦК України, яка з посиланням на ст.6 ЦК України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, укладаючи оспорюваний договір, сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України , договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, перш за все вимогою до чинності кредитного договору є погодження сторонами усіх істотних умов кредитного договору. Вони встановлюються , зокрема Цивільним Кодексом України (статті 1048-1052, 1054).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, до істотних умов кредитного договору належать умови, що визначають предмет договору: сума кредиту, строк (строки) та порядок його надання позичальнику, термін (терміни) і порядок повернення отриманого кредиту, розмір і порядок сплати кредитору відсотків за користування кредитом. Які-небудь інші умови (що не відносяться до предмета договору) можуть бути визнані істотними умовами кредитного договору лише за наявності спеціальної заяви однієї із сторін (кредитора або позичальника) про необхідність досягти по них угоди.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами було досягнуто домовленості з усіх істотних умов договору шляхом підписання тексту договору укладеного в простій письмовій формі, що відповідає вимогам законодавства та додатків до кредитного договору .

Кредитний договір був підписаний позичальником власноруч, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами.

Додаток №1 до договору кредиту № 11/261-к від 12.07.2007року, підписаний позичальником власноруч, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами.

Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України , про що свідчать їх підписи на договорі.

Таким чином волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку позивача отримання кредиту, з боку відповідача повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на які як на підставу недійсності кредитного договору посилався позивач, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Таким чином, підписавши 12.07.2007 року кредитний договір № 11/261-к, та додаток №1 до кредитного договору, позичальник погодився з усіма його умовами та ознайомився з переліком основних супутніх послуг, що надаються кредитором та третіми особами і пов`язані з отриманням та обслуговуванням кредиту.

Окрім того, позичальник була ознайомлена із переліком та розрахунком вартості кредиту 12.07.2007 року, що стверджується підписом ОСОБА_1 .

Отже, на момент укладення договору позивач не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; Банк надав позивачеві інформацією про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту у кредитора, та процентної ставки; розмір кредитних платежів є фіксованим на кожен місяць сплати відповідно до графіку.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що умови кредитного договору є несправедливими .

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночаснотаких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору з авдають шкоди споживачеві.

Судом не встановлено наявності одночасно всіх вказаних ознак.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, в ньому не містяться жодні положення,які Закон України «Про захист прав споживачів» визначав би як несправедливі та такі, які спричиняють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2016 року у справі 607/10113/15-ц, залишеним без змін згідно ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 15.09.2016 року, згідно якого позов AT «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено повністю, а саме: Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №11/261-К від 12.07.2007 року в сумі 31598,80 доларів США та 3654,00 гривень судового збору, та яке набрало законної сили.

Оцінюючи заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд прийшов до висновку, що за приписами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила

На вимоги про визнання недійсним договору поширюється загальна позовна давність, яка згідно ст.257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом із цим, згідно роз`яснень, даних в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», якщо строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

При цьому, в судовому засіданні не виявлено підстав для застосування строків позовної давності за заявою представника відповідача в цій частині позовних вимог, з огляду на наступне.

Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; зміст правочину на момент його вчинення не суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; Банк надав позивачу інформацію передбачену п.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" , у тому числі й щодо детального розпису загальної вартості кредиту для споживача , реальної процентної ставки; у кредитному договорі та у додатку до договору , у розрахунку вартості кредиту від 12.07.2007 року, які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Відтак, з огляду на вищезазначені положення законодавства та встановлені судом обставини, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи , суд вважає позовні вимоги безпідставними, не обгрунтованими та не доведеними , у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довів в суді ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається,виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити з підстав та мотивів викладених вище.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 11,18,19 ЗУ «Про захист прав споживачів»,ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України , ст.ст.15, 16, 57, 60, 203, 215 , 256, 257, 261, 627, 1054 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору неукладеним - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи.

Суддя: О.М.Луценко