П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Обухівської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року про зупинення провадження у справіза позовом виконувача обов`язків керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях до ОСОБА_1 , третя особа: Державне підприємство «Антонов» про розірвання договору оренди та повернення нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року виконувач обов`язків керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить розірвати договір оренди від 25 жовтня 2017 року № 2024 державного нерухомого майна - нежитлової будівлі, теплиці літ «ХХ», загальною площею 286,3 кв.м., що розташована на території оздоровчого комплексу «Сокіл» за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та ОСОБА_1 , зобов`язати ОСОБА_1 повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Київській Черкаській та Чернігівській областях державне нерухоме майно - нежитлову будівлю, теплицю літ «ХХ», загальною площею 286,3 кв.м., що розташована на території оздоровчого комплексу «Сокіл» за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року зупинено провадження у зазначеній цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 990/5/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 19 жовтня 2022 №727/2022 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 жовтня 2022 року "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" у частині введення в дію позиції 193 додатку до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 жовтня 2022 "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" про застосування до ОСОБА_1 персональних санкцій.

В апеляційній скарзі Обухівська окружна прокуратура Київської області просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує, що сам факт оскарження відповідачем у судовому порядку за правилами адміністративного судочинства у справі № 990/5/23 Указу Президента України від 19 жовтня 2022 року №727/2022 в частині введення в дію позиції 193 додатку до рішення РНОБО України від 19 жовтня 2022 року, яким застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) стосовно ОСОБА_1 , жодним чином не впливає, а тим більше не спростовує заявлені прокурором позовні вимоги. Розірвання договору оренди на виконання вимог спеціального закону з метою припинення правовідношення, яке у силу закону має бути припинено негайно, є способом захисту прав та інтересів, передбачених законом. На думку апелянта, судом не враховано, що вирішення питання про правомірність індивідуального правового акту не є підставою для зупинення провадження у цивільній справі, адже суд не лише може, а й зобов`язаний самостійно встановити обставини, які є предметом доказування у справі. При цьому апелянт зазначає, що відповідач не позбавлений можливості у разі задоволення позову у порядку адміністративного судочинства звернутись у межах розгляду цивільної справи із заявами про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та поворот виконання рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Животов О.М., посилається на аналогічні обставини, викладені у клопотанні про зупинення провадження у справі, та зазначає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та відповідає нормам процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема щодо зупинення провадження у справі, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з клопотання про зупинення провадження у справі, представник відповідача вказував, що в позовній заяві прокурора, єдиною підставою позову про розірвання договору оренди державного нерухомого майна - теплиці від 25.10.2017 № 2024 стало видання Президентом України Указу від 19.10.2022 року № 727/2022, яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України (далі - РНБО України) від 19.10.2022 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)». Відповідно до позиції 193 додатку до рішення РНБО України персональні спеціальні, економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) застосовано до відповідача у даній справі. У січні 2023 року відповідач подав до Верховного Суду адміністративний позов про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 19.10.2022 року № 727/2022 в частині введення в дію позиції 193 додатку до рішення РНБО України від 19.10.2022 року, яким застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) стосовно нього. Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду 31.01.2023 року відкрито провадження у справі № 990/5/23 за вказаним позовом. Розгляд справи триває. Справи № 752/15505/23 та № 990/5/23 пов`язані між собою. Цей взаємозв`язок полягає в тому, що підставою пред`явлення позову прокурором стали факти застосування до відповідача в даній справі персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), законність застосування яких є предметом розгляду у справі № 990/5/23. Отже, позовні вимоги прокурора у справі № 752/15505/23 є похідними від чинності Указу Президента України від 19.10.2022 року № 727/2022, скасування якого є предметом справи № 990/5/23.

Зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 19 жовтня 2022 року №727/2022 в частині, що стосується ОСОБА_1 згідно п. 6 ч. 1 ст. 251, п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 6 ч. 1 ст. 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

У пункті 33 (абз.4) постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено судам, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність зупинення провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між справами, що розглядаються, повинен існувати правовий зв`язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати значення для іншої справи.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року викладено правовий висновок, у відповідності до якого, метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З огляду на зазначене для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи за наявності доказової бази та встановлених на підставі цих доказів фактичних обставин.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі.

Пов`язаність справ полягає в тому, що рішенням суду в іншій справі встановлюються обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі. Обставини повинні бути такими, що мають значення для цієї справи, тобто зупинення провадження у цивільній справі, виходячи з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки у випадку, коли у цій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав заявлених позовних вимог або умов, від яких залежить їх розгляд.

Визнаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі №6-1957цс16 та Верховним Судом у постанові від 10 березня 2021 року у справі №207/413/18, від 21 квітня 2022 року у справі №175/1814/19.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2023 року прокурор звернувся до суду та вказував, що відповідач на підставі договору оренди № 2024 від 25 жовтня 2017 року, укладеним між ним та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, є орендарем нерухомого майна, що належить державі в особі ДК «Укроборонпром» та на праві господарського відання закріплено за ДП «Антонов» (балансоутримувач) - теплиць (інв. № 0031) загальною площею 295,3 кв.м. та загальною площею 375,1 кв.м., що розташовані на території оздоровчого комплексу «Сокіл» за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 28 км.

Указом Президента України від 19 жовтня 2022 року № 727/2022 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 жовтня 2022 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», до списку фізичних осіб, до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), під № 193 внесені дані щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а одним із видів обмежувального заходу відповідно до Закону України «Про санкції» є, зокрема, заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах.

В провадженні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду перебуває справа № 990/5/23 про визнання протиправним та скасування зазначеного Указу Президента України від 19 жовтня 2022 року № 727/2022.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість розгляду даної справи до вирішення судом справи № 990/5/23, оскільки підставою позову у даній справі є зазначений Указ Президента України, який оскаржується.

Доводи апеляційної скарги в частині, що суд не лише може, а й зобов`язаний самостійно встановити обставини, які є предметом доказування у справі, апеляційний суд відхиляє, як не обґрунтовані, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 22 КАС України Верховному Суду, як суду першої інстанції, підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України визначено у статті 266 КАС України.

Об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в справі, що розглядається Верховним Судом встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Як неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені цивільним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, тощо. Іншими словами, як суд першої, так і суд апеляційної інстанції в межах цивільного провадження в силу вимог закону не уповноважені вирішувати позовні вимоги про скасування Указів Президента України чи надавати оцінку Указам Президента України на предмет законності.

За таких обставин, зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції вірно виходив з того, що підставою до пред`явлення прокурором позову про розірвання договору оренди став зазначений Указ Президента України. Тобто позовні вимоги є похідними від Указу Президента України № 727/2022 та повністю ґрунтуються на ньому, а відтак дійшов правильного висновку, щодо неможливості встановлення обставин на які посилається відповідач, а саме відповідність вимогам закону Указу Президента України від 19 жовтня 2022 року, в межах цивільної справи, що розглядається.

Аналогічний за змістом висновок викладений в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 990/22/23, у якій Велика Палата погодилась з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про зупинення провадження у справі до вирішення справи про визнання протиправними та скасування окремих положень Указу Президента України, який також був підставою позову у справі та оскаржувався позивачем.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України.

При цьому, в апеляційній скарзі прокурор більшою мірою посилається на обставини позовних вимог, а не на незаконність ухвали суду першої інстанції про зупинення провадження у справі, у той час, як вагомих підстав до скасування ухвали суду першої інстанції не зазначається.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Апеляційним судом не встановлено порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою до скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Обухівської окружної прокуратури Київської області залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.