КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3121/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року про призначення експертизи

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання, -

установив:

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває на розгляді справа за вказаними вище первісним та зустрічним позовами.

14 листопада 2023 року ОСОБА_2 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із клопотанням про призначення судово-психологічної експертизи, на вирішення якої просила поставити наступні питання:

Встановити психологічні портрети батьків малолітньої дитини ОСОБА_3 : ОСОБА_2 - матері та батька - ОСОБА_1 , як зі слів дитини, так і при особистому спілкуванні експерта з матір`ю та батьком. Яким чином поведінка батька/матері впливали та можуть вплинути на психологічний стан та розвиток дитини?

Чи є специфічні психологічні особливості у ставленні малолітньої дитини - ОСОБА_3 до батьків разом та кожного окремо і у чому вони виражаються?

Чи вбачається в діях та поведінці малолітньої дитини - ОСОБА_3 негативне ставлення до матері від впливу батька, чи негативне ставлення до батька від впливу матері?

Чи спроможна малолітня дитина - ОСОБА_3 , з урахуванням її віку, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку усвідомлювати реальний зміст ситуації, яка склалася навколо спору між матір`ю та батьком щодо визначення місця її проживання?

Чи спроможна малолітня дитина - ОСОБА_3 , з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку, надавати належну оцінку ставленню кожного з батьків до неї, виявляти прихильність до когось із батьків?

Яким чином вплинуло на емоційний стан та прихильність малолітньої дитини - ОСОБА_3 припинення спільного проживання з матір`ю і обмеження побачення з нею?

Чи є у малолітньої дитини - ОСОБА_3 , зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин (зміна місця проживання; різка зміна звичайного способу життя; відсутність спілкування із матір`ю)?

Чи є факти розлуки із матір`ю, зміна місця проживання; зміна звичайного способу життя; відсутність спілкування із матір`ю, психотравмувальними для малолітньої дитини - ОСОБА_3 .? Якщо так, то чи завдані малолітній дитині - ОСОБА_3 страждання (моральна шкода)?

Чи є ознаки, що дозволяють припустити вплив одного з батьків на формування у малолітньої дитини - ОСОБА_3 негативної думки про іншого із батьків? Якщо є, то в чому вони виражаються?

Якими є основні індивідуально-особистісні характеристики ОСОБА_1 .? Якими є його основні установки як батька?

Якими є основні індивідуально-особистісні характеристики ОСОБА_2 .? Якими є її основні установки як матері?

Яким чином можуть вплинути умови виховання кожного з батьків на психологічний стан та розвиток дитини?

Що є мотивацією у батька дитини - ОСОБА_1 до того, щоб вимагати встановити місце проживання дитини з ним?

Проживання з ким з батьків, враховуючи результати психологічного дослідження малолітньої дитини - ОСОБА_3 та обох батьків та їх індивідуально-психологічні властивості, створить для малолітньої дитини - ОСОБА_3 . максимально сприятливе середовище для її гармонійного розвитку та виховання?

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року, клопотання позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом задоволено.

По справі призначено судово-психологічну експертизу, на вирішення якої поставлено вищенаведені питання.

Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з її проведенням за участі обох батьків та малолітньої ОСОБА_3 .

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, оскільки вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що у матеріалах справи наявні копії висновку фахівця ОСОБА_4 від 16 червня 2023 року, висновку фахівця ОСОБА_5 від 19 червня 2023 року, висновку експерта №СЕ-19-23/38149-ПС від 28 липня 2023 року та висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС №СЕ-19/111-23/42178-ПС від 18 жовтня 2023 року.

ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів того, що вона не мала можливості самостійно замовити висновок експерта та поставити йому відповідні питання, а також належних та допустимих доказів того, що вона вживала заходи для отримання висновку експерта самостійно.

За таких умов, за правильного застосування ч.1 ст.103 ЦПК України, підстави для призначення судом психологічної експертизи відсутні і мала місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Крім цього, в порушення ч.3,5 ст.130 ЦПК України, суд першої інстанції не надав сторонам строк для обрання експертної установи за взаємною згодою та передчасно без врахування позиції ОСОБА_1 постановив проведення судово-психологічної експертизи доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Так само, суд не надав строку ОСОБА_1 для того, що він мав можливість запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Також зазначає, що судом на вирішення судово-психологічної експертизи поставлені питання, які не включені до орієнтовного переліку вирішуваних питань, передбачених Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Водночас, судом не було надано оцінки питанням запропонованим ОСОБА_2 , мотивів їх призначення, відхилення або зміни, і не надано можливості поставити питання ОСОБА_1 .

На вирішення експертизи поставлені питання, які стосуються особи ОСОБА_1 без отримання його згоди на таке дослідження.

Просив, скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 07 грудня 2023 року про призначення судово-психологічної експертизи у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, який обґрунтовувала тим, що як вбачається із змісту основного та зустрічного позовів, предметом позову є визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Висновки фахівців та експертів, на які посилається у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 на її думку, не можуть бути взяті судом до уваги, як належні та допустимі докази на підтвердження обставини, що мають значення для розгляду даної справи та не можуть бути покладені в основу мотивувальної частини судового рішення.

Що стосується висновків фахівця ОСОБА_4 від 16 червня 2023 року та фахівця ОСОБА_5 від 19 червня 2023 року, то такі висновки не є висновками експерта в розумінні параграфу 6 глави 5 ЦПК України.

Крім цього, висновки зазначених фахівців, не відповідають вимогам ст.ст.102,106 ЦПК України.

Зокрема, у висновках відсутнє посилання на свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, самі висновки не містять інформації, що вони є висновками експертів, відсутнє посилання на те, що експерт обізнаний про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також про те, що такі висновки підготовлено для подання до суду.

В основу зазначених висновків фахівців були покладені виключно покази батька, мати про проведення обстеження не повідомлялась, однак у висновках міститься інформація та оціночні судження відносно матері дитини.

Вважає, що такі висновки фахівців не є експертними висновками, які містять висновки, що ґрунтуються на експертних дослідженнях на основі психодіагностичних дослідженнях.

Висновки експертів №СЕ-19-23/38149-ПС від 28 липня 2023 року та №СЕ-19/111-23/42178-ПС від 18 жовтня 2023 року викликають обґрунтований сумнів щодо їх правильності, оскільки дослідження проводилось за відсутності матері дитини, переважна більшість мотивувальної частини висновків базується на висновках фахівця ОСОБА_4 від 16 червня 2023 року та фахівця ОСОБА_5 від 19 червня 2023 року, а не на інформації, яка отримувалась самими експертами, що є неприпустимим з точки зору об`єктивності даних, які використовували експерти у своєму висновку.

Крім цього, надані відповідачем висновки експертів №СЕ-19-23/38149-ПС від 28 липня 2023 року та №СЕ-19/111-23/42178-ПС від 18 жовтня 2023 року, не містять відповіді на багато питань, які підлягають з`ясуванню під час розгляду справи про визначення місця проживання дитини.

Вважає, що призначення експертизи сприятиме якнайкращому забезпеченню та врахуванню інтересів дитини.

Посилається також на безпідставність тверджень апелянта про те, що суд не надав строк для обрання сторонами експертної установи, а також те, що не надано строку ОСОБА_1 для того, щоб він мав можливість запропонувати суду питання, роз`яснення яких на його думку потребує висновку експерта. Так, в судовому засіданні, яке відбулось 07 грудня 2023 року, суддя неодноразово запитувала представника апелянта з приводу експертної установи, а також питань, які відповідач за первісним позовом бажає поставити експертам у випадку призначення судом експертизи, проте на вищезазначені запитання суду представник апелянта надав відповіді, в яких заперечував необхідність призначення експертизи, в зв`язку з чим не надав будь-яких пропозицій щодо експертної установи, а також щодо питань, які б ОСОБА_1 хотів би поставити на вирішення експертів.

Просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 07 грудня 2023 року про призначення судово-психологічної експертизи без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Також в судовому засіданні представник ОСОБА_1 заявив клопотання про забезпечення доказів по справі. В обґрунтування вказаного клопотання просив забезпечити письмові докази: висновок фахівця ОСОБА_4 від 16 червня 2023 року та висновок фахівця ОСОБА_5 від 19 червня 2023 року у спосіб їх огляду безпосередньо апеляційним судом у судовому засіданні та відповідно, згідно імперативних норм ст.ст.89,95 ЦПК України, за наслідками дослідження надати оцінку вказаним письмовим доказам у сукупності з іншими засобами доказування, з метою відображення такої оцінки та мотивів щодо їх відхилення або врахування у мотивувальній частині судового рішення за результатами перегляду справи.

Також просив забезпечити докази у спосіб огляду безпосередньо апеляційним судом у судовому засіданні висновків експерта Київського НДЕКЦ МВС №СЕ-19-23/38149-ПС від 28 липня 2023 року та №СЕ-19/111-23/42178-ПС за результатами проведеної судової психологічної експертизи щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідно, згідно імперативних норм ч.3 ст.102, ч.6 ст.106, ч.1 ст.110, ч.1 та 2 ст.113 ЦПК України, за наслідками дослідження надати оцінку вказаному висновку судового експерта у сукупності з іншими засобами доказування з метою відображення такої оцінки та висновку у мотивувальній частині судового рішення за результатами перегляду справи.

ОСОБА_2 та її представник проти доводів апеляційної скарги та клопотань про забезпечення доказів заперечили, просили їх відхилити, а ухвалу районного суду залишити без змін.

З приводу заявлених клопотань про забезпечення доказів колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

У відповідності до положень ч. 1 ст. 116 ЦПК України забезпечення доказів - це окрема процесуальна процедура, яка покликана на забезпечення можливості здобуття того доказу, стосовно якого є наявність припускати, що засіб доказування може бути згодом втрачений або збирання подання відповідних доказів стане згодом неможливим.

Таким чином питання, поставлені в клопотаннях про забезпечення доказів, а саме необхідність врахування факту наявності в матеріалах справи інших експертних висновків та висновків фахівців, по своїй суті не є питанням щодо забезпечення доказів. Заявник просив апеляційний суд забезпечити доказ, який уже є в матеріалах справи, шляхом їх дослідження та надання оцінки наведеним доказам.

Колегія апеляційного суду погоджується із тим, що при вирішенні справи суд має належним чином оцінити та взяти до уваги усі приєднані до матеріалів справи докази. В той же час такий обов`язок реалізується судом не шляхом вирішення процесуального клопотання сторони, а в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення по суті питання.

З врахуванням вищевикладеного апеляційний суд протокольною ухвалою в судовому засіданні ухвалив оцінювати заявлені клопотання по суті зазначених в них питань, вважати клопотаннями про необхідність врахування тієї обставини, що в матеріалах справи вже є 2 експертні висновки та 2 висновки фахівців, врахувати такі обставини при постановленні судового рішення по даній апеляційній скарзі по суті питання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи клопотання про призначення по справі судово-психологічної експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, тоді як надані ОСОБА_1 висновки судових експертів від 28 липня 2023 року та від 18 жовтня 2023 року не містять відповіді на питання, які містяться в клопотанні позивача за первісним позовом.

Крім того, вказані висновки зроблені експертами лише на підставі спілкування з малолітньою ОСОБА_3 , тоді як з батьками дослідження не проводилося.

З висновками, викладеними в оскаржуваній ухвалі погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Для з`ясування тих обставин, які є предметом доказування, необхідні спеціальні знання в галузі психології, що відповідно до ст.103 ЦПК України, є підставою для призначення у справі судової психологічної експертизи, яка є окремою формою застосування спеціальних психологічних знань.

Предметом дослідження судово-психологічної експертизи є питання, що пов`язані з психічними властивостями й особливостями особи; питань, що стосуються впливу на психіку різноманітних умов і пов`язаних з ними станів людини в момент певної події; питань, пов`язаних із особливостями перебігу психічних процесів у даної особи.

Згідно розділу VI Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, об`єктом психологічної експертизи є психічно здорові особи (підозрюваний, обвинувачений, підсудний, виправданий, засуджений, свідок, потерпілий, позивач, відповідач, малолітні, неповнолітні, дорослого та похилого віку).

Психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви в поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки (п.6.3 Рекомендацій).

Основним завданням психологічної експертизи є визначення у підекспертної особи: індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особистості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки; емоційних реакцій та станів; закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їхнього розвитку та індивідуальних її властивостей (п.6.4 Рекомендацій).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є змагальність сторін.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частиною четвертою ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч.3 ст.103 ЦПК України, при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд.

Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Як вибачається зі змісту основного та зустрічного позовів, предметом позову є визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач за первісним позовом обґрунтовував свої заперечення проти позову, а також зустрічний позов, наявністю висновків фахівця ОСОБА_4 від 16 червня 2023 року, фахівця ОСОБА_5 від 19 червня 2023 року, експертів №СЕ-19-23/38149-ПС від 28 липня 2023 року, які додані ним до відзиву на первісний позов та до зустрічного позову.

На переконання сторони апелянта, наявність чотирьох висновків є цілком достатнім для винесення судом рішення по суті спору.

Крім того, два висновки складені саме судовими експертами, висновки яких відповідно до судової практики прирівнюються до експертиз, призначених судом.

Однак, перевіряючи доводи позивача за первісним позовом щодо неповноти та необ`єктивності наявних у справі висновків, які були надані виключно іншою стороною, колегія апеляційного суду виходить з такого.

Так, висновки фахівця ОСОБА_4 від 16 червня 2023 року та фахівця ОСОБА_5 від 19 червня 2023 року не є висновками експерта в розумінні параграфу 6 глави 5 ЦПК України.

Висновки фахівця ОСОБА_4 від 16 червня 2023 року та фахівця ОСОБА_5 від 19 червня 2023 року не є експертними висновками, оскільки не відповідають вимогам ст.ст. 102, 106 ЦПК України, зокрема, у них відсутнє посилання на свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, та самі висновки не містять інформації, що вони є висновками експертів.

Крім цього, відсутнє посилання на те, що експерт обізнаний про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також про те, що такі висновки підготовлено для подання до суду.

Відповідно до ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів і цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції, колегія апеляційного суду погоджується з тим, що для вирішення цього спору необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право.

Згідно із вимогами ст.12 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви у поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки.

В даному конкретному випадку між сторонами існує спір з приводу визначення місця проживання дитини, у зв`язку з чим є доцільність призначення експертизи у даній справі, так як для з`ясування обставин справи необхідні знання у галузі психології.

Так, до матеріалів справи зі сторони відповідача були надані два експертні висновки: №СЕ-19-23/38149-ПС та №СЕ-19/111-23/42178-ПС, однак із їх змісту вбачається, що в основу їх дослідження покладені не їхні власні дослідження, а висновки фахівців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Окрім того, при вирішенні даного питання апеляційний суд враховує ту обставину, що як висновки фахівців, так і наявні у матеріалах справи експертні висновки проводилися за участі дитини та батька.

Матір, при цьому, участі в дослідженні не брала.

Оскільки основним питанням, що має вирішити експертиза в такого роду справах є психоемоційний зв`язок дитини як з батьком так і з матір`ю, наявність призначення судової експертизи з дослідженням відповідних питань за одночасної участі обох батьків з дитиною, є очевидним.

Також, слушними є доводи сторони позивача за первісним позовом про те, що вони позбавлені самостійно здобути відповідний доказ, оскільки дитина фактично і постійно знаходиться лише з батьком, що визнають обидві сторони цього спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторона відповідача за первісним позовом позбавлена була можливості запропонувати свої запитання експерту чи запропонувати експертну установу колегія не може визнати такими, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки як слідує із позиції сторони апелянта, вони взагалі заперечують проти призначення експертизи судом у цій справі.

Крім того, ні суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не заявляли про наявність переліку питань, які вони хотіли б поставити перед експертною установою, чи щодо визначення самої експертної установи.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення вказаного питання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 03 травня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба