Справа № 727/8277/24
Провадження № 2-з/727/72/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року м. Чернівці

Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Калмикова Ю. О., розглянувши заяву адвоката Пуздряк Катерини Михайлівни про забезпечення позову,

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці із заявою про забезпечення позову.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову посилається на те, що шевченківським районним судом м. Чернівці розглядається цивільна справа №727/8277/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Душинська Ніна Валеріївна, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради.

У позивача є підстави вважати, що ОСОБА_4 намагається відчужити на користь третії осіб належних йому на прав власності 90/100 частки квартири АДРЕСА_1 , які є предметом розгляду в даній справ, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також для ефективного захисту порушеного права виникне необхідність звертатись до суду з додатковими позовними заявами, тому вважаю за необхідне подати заяву щодо вжиття заходів щодо забезпечення позову.

На підставі викладеного, просила суд: накласти арешт на майно, яке належить на прав власності ОСОБА_3 вчиняти дії як власнику, щодо відчуження наступного майна: 90/100 частки квартири АДРЕСА_1 .

Розглянувши клопотання про забезпечення позову, суд дійшов наступного.

Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на нерухоме майно.

Верховний Суд в постанові від 19.11.2020 у справі №334/6521/19 навів наступний правовий висновок.

Забезпеченням позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 також зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У постанові від 24 травня 2021 року у справі №910/3158/20 Верховний Суд роз`яснив, що під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Відповідно до позовних вимог, спірним майном є частка квартири, а саме: 90/100 частки квартири АДРЕСА_1 .

Як на підставу вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно яке належить на прав власності ОСОБА_3 , а саме: 90/100 частки квартири АДРЕСА_1 , зазначено те, що, якщо відповідачу стане відомо про поданий позов, щодо визнання недійсним договору дарування, з метою ухилення від можливих наслідків судового процесу, він може відчужити нерухоме майно на користь третіх осіб в будь-який час, що в свою чергу ускладнить або унеможливить в подальшому виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Однак з такими вимогами суд погоджується частково, оскільки заборона вчиняти певні дії та накладення арешту на майно - це два різні способи забезпечення позову.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Враховуючи предмет спору, а також те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, - суд уважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, а саме щодо заборони ОСОБА_3 вчиняти дії по відчуженню спірного майна: 90/100 частки квартири АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, суд уважає, що співмірним, необхідним і достатнім заходом забезпечення позову у спірних правовідносинах є вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти дії по відчуженню спірного майна, до вирішення справи по суті.

Такі висновки суду узгоджуються із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19.

Суд виходить з того, що вжиті заходи забезпечення позову у даному випадку спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав відповідача, як власника рухомого та нерухомого майна, щодо вчинення дій з можливого його відчуження.

На думку суду, заборона вчинення дій щодо відчуження спірного майна є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України, і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд враховуючи розумність, обґрунтованість вимог заявника, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку, що необхідне частково задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти дії як власнику, щодо розпорядження наступним майном: 90/100 частки квартири АДРЕСА_1 .

Такий вид забезпечення позову як заборона відчужувати нерухоме майно, не перешкоджає відповідачу у вільному володінні та користуванні власним майном.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 149-151, 258-260, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Задовольнити частково заяву адвоката Пуздряк Катерини Михайлівни про забезпечення позову.

В порядку забезпечення позову заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії як власнику, щодо відчуження наступного майна: 90/100 частки квартири АДРЕСА_1 .

Копію ухвали направити Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради, Центру надання адміністративних послуг в м. Чернівцях - для виконання, а учасникам справи - для відома.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Ю. О. Калмикова