ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/605/24 Справа № 175/1175/20 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Барильської А.П.,

суддів: Макарова М.О., Свистунової О.В.

секретар судового засідання Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпріапеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гринь Ірина Володимирівна, на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 09 січня 2019 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу грошову позику у розмірі 1 500 000 гривень. Дата повернення позики встановлена 09 квітня 2019 року.

Указана сума грошових коштів була передана відповідачу 09 січня 2019 року, що підтверджується відповідною розпискою.

В установлений у договорі строк позика ОСОБА_1 повернута не була, тому 16 квітня 2019 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про сплату боргу, проте 19 квітня 2019 року отримав від нього повідомлення про неможливість виконати боргове зобов`язання внаслідок скрутного матеріального становища.

На підставі наведеного ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму боргу за договором позики.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 1 500 000 грн..

Стягнуто з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 10 510 грн.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2020 року заочне рішення від 01 жовтня 2020 року скасовано та призначено справу до нового розгляду.

11 липня 2022 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь 2 115 868, 76 грн. - сума боргу з відсотками за користування грошовими коштами.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 09.01.2019 року у розмірі 2 115 868, 76 грн., яка складається з : 1 500 000 грн. основна сума боргу, 134 999,99 грн. 3% річних від простроченої суми за період за період з 10.07.2019 року по 10.07.2022 року, 480 868, 77 грн. інфляційні втрати за період з 10.07.2019 року по 31.05.2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 10510 грн..

Не погодившись з рішенням суду, відповідач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи відповідача про те, що договір позики від 09 січня 2019 року та інші супутні йому документи могли бути підписані ним під впливом психологічного та фізичного тиску третіх осіб під час обставин, які мали місце у грудні 2019 - березні 2020 року. Також судом залишено поза увагою пояснення відповідача, що у день підписання договору та розписки він знаходився у Луганській області, тому не міг підписати зазначені документи у цей день. У зв`язку з чим у суді першої інстанції заявлялося клопотання про призначення експертизи з рядом питань, яке було задоволено судом частково та на вирішення експертизи поставлено лише одне питання, при цьому, відхилення інших питань судом не вмотивовано. Крім того, судом не направлялися відповідачу листи експерта про необхідність оплатити експертизу, та не направлялися на експертизу оригінали договору та розписки, вимоги та повідомлення.

Також апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що судом прийнято та розглянуто збільшені позовні вимоги ОСОБА_2 , які подані ним після закриття підготовчого провадження у справі. При цьому, судом залишено поза увагою, що на період воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України.

Представник відповідача в апеляційній скарзі наголошує на тому, що розписка від 09 січня 2019 року не містить зобов`язання відповідача повернути грошові кошти, а лише містить посилання на умови договору позики.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 січня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в розмірі 1 500 000 грн. з терміном повернення до 09 квітня 2019 року.

09 січня 2019 року ОСОБА_1 підписано розписку про отримання зазначеної позики. (а.с.14 т.1)

16 квітня 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про сплату боргу, яку останній отримав 18 квітня 2019 року. (а.с.15 т.1)

У матеріалах справи наявне повідомлення ОСОБА_1 від 19 квітня 2019 року про неможливість сплатити борг.(а.с.16 т.1)

Звертаючись до суду з даним позовом, уточнивши його 11 липня 2022 року, ОСОБА_2 посилався на те, що відповідачем ОСОБА_1 своєчасно не виконано обов`язок по поверненню грошових коштів за договором позики від 09 січня 2019 року, що є також підставою для відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду справи відповідачем умови договору позики не виконані та грошові кошти позивачу не повернуті. При цьому, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що договір позики від 09.01.2019 року, розписку про отримання позики від 09.01.2019 року та повідомлення про неможливість сплатити борг від 19.04.2019 року він підписував під тиском та впливом загрози власному життю та здоров`ю. Оскільки відповідач тривалий час ухиляється від виконання умов договору позики та не повертає грошові кошти позивачу, наявні правові підстави для нарахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором позики та застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України, однак не погоджується з періодом розрахунку та розміром інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року № 6-996 цс 17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712 цс 19), від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (провадження № 14-48 цс 21).

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, матеріалами справи встановлено передачу позивачем 09 січня 2019 року відповідачу у борг грошових коштів у сумі 1 500 000 грн., що підтверджується договором позики та розпискою ОСОБА_1 від 09 січня 2019 року.

Факт повернення зазначеної суми відповідачем ОСОБА_1 не доведений.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що зазначені документи не підписувалися відповідачем 09 січня 2019 року, оскільки у цей день він перебував у Луганській області, належними та допустимими доказами не підтверджені.

Посилання апелянта на те, що з приводу дати підпису у договорі позики та розписці заявлялася експертиза, однак, саме ці питання не були поставлені судом перед експертом, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про призначення експертизи були предметом апеляційного перегляду, за наслідками якого постановою Дніпровського апеляційного суду ухвалу суду першої інстанції від 05 квітня 2023 року залишено без змін.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд не повідомив відповідача про необхідність оплати проведення експертизи, то колегія суддів зауважує, що після повернення матеріалів справи до суду першої інстанції, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2023 року було поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 16 серпня 2023 року. (а.с.31 т.2) Зазначену ухвалу суду представник відповідача отримав особисто 20 липня 2023 року, однак жодних дій з реалізації процесуальних прав відповідача до 16 серпня 2023 року не вчинив. (а.с.32 т.2)

Крім того, 19 грудня 2023 року представник відповідача звернувся до апеляційного суду з клопотанням про призначення у справі комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи з метою з`ясування ким та коли виготовлені та підписані договір позики від 09 січня 2019 року, розписка, вимога про сплату боргу та повідомлення про неможливість виплатити борг, що має значення для вирішення спору по суті.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шахторін Артем Сергійович, про призначення комплексної експертизи задоволено. Призначено у справі №175/1175/20 комплексну судову почеркознавчу та технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Матеріали справи направлено до експертної установи.

12 січня 2024 року цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості надійшла до Дніпровського апеляційного суду разом з клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів та погодження умов, необхідних для виконання експертизи.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2024 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року клопотання судових експертів Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів для проведення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Зобов`язано позивача ОСОБА_2 надати для проведення експертизи оригінали досліджуваних документів, а саме: договір позики від 09.01.2019; розписку про отримання позики від 09.01.2019; вимогу про виплату боргу від 16.04.2019; повідомлення про неможливість сплатити борг від 19.04.2019.

Зобов`язано відповідача ОСОБА_1 надати вільні зразки його підпису та почерку за 2019-2020 роки та інший час, що можуть знаходитись у різних за цільовим призначенням документах (бажано офіційних): посвідченнях, на яких є власноручний підпис; заявах про надання комунальних послуг; банківських документах про отримання кредиту/карток; автобіографіях, особисто заповнених анкетах, листах, що належать до службової переписки; установчих, приватизаційних документах, заявах про видачу паспорта, нотаріально посвідчених документах, записах особистого характеру тощо (10-15 документів).

Відібрано у відповідача ОСОБА_1 експериментальні зразки підпису та почерку не менш ніж на 5 аркушах, виконані у судовій залі, та посвідчено їх підписом судді.

В іншій частині у задоволенні клопотання експертів відмовлено.

У наданні дозволу на вирізання фрагментів досліджуваних документів відмовлено, у зв`язку з не наданням на це дозволу ОСОБА_2 як власника оригіналів документів.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гринь Ірина Володимирівна, про призначення комплексної експертизи задоволено. Призначено у справі №175/1175/20 комплексну судову почеркознавчу та технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Матеріали справи направлено до експертної установи.

01 квітня 2024 року цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості надійшла до Дніпровського апеляційного суду разом з повторним клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів та погодження умов, необхідних для виконання експертизи.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 травня 2024 року клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гринь Ірина Володимирівна, про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено. Призначено у справі №175/1175/20 судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Матеріали справи направлено до експертної установи.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №4466-23 від 03 жовтня 2024 року підписи від імені ОСОБА_1 , які розміщені в графі «Позичальник» договору позики від 09.01.2019, в графі « ОСОБА_1 »розписки про отримання позики від 09.01.2019, в графі « ОСОБА_1 » вимоги про виплату боргу від 16.04.2019, в графі « ОСОБА_1 » повідомлення про неможливі сть сплатити борг від 19.04.2019 виконані ОСОБА_1 .

Також не підтверджені належними та допустимими доказами посилання апелянта на те, що договір позики та розписка, а також відповідь на вимогу про повернення боргу могли бути підписані ним під тиском сторонніх осіб, тому висновків суду першої інстанції не спростовують.

Наявність у матеріалах справи заяви ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення наведені вище обставини не доводить, оскільки відповідних процесуальних рішень за вказаною заявою у матеріалах даної справи немає.

Крім того, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що розписка від 09 січня 2019 року, підписана ОСОБА_1 , не містить його зобов`язання по поверненню грошових коштів, оскільки розпискою засвідчено факт передачі позивачем грошових коштів відповідачеві, а обов`язок їх повернути до 09 квітня 2019 року передбачено п.5 договору позики від 09 січня 2019 року. (а.с.12 т.1)

На підставі наведеного колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики від 09 січня 2019 року у сумі 1 500 000 грн.

Що стосується стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів за несвоєчасне виконання зобов`язань, передбачених статтею 625 ЦК України, то колегія суддів зазначає про слушність доводів апеляційної скарги в цій частині, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), за правилом статті 610 ЦК України є порушенням зобов`язання.

Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки матеріалами справи встановлено порушення відповідачем зобов`язання по поверненню позивачеві грошових коштів за договором позики від 09 січня 2019 року, то апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для застосування ст.625 ЦК України.

Однак, при вирішенні цих позовних вимог ОСОБА_2 судом першої інстанції не враховано положення Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 р. № 2120-IX (далі Закон № 2120-IX), якими передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

За таких обставин апеляційний суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати за період з 10 липня 2019 року по 23 лютого 2022 року, які слід розраховувати наступним чином.

3% річних згідно ст. 625 ЦК України розраховуються за формулою:

[Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], тобто:

за 2019 рік сума 3% річних складає: 21 452,05 грн (1 500 000 грн. х 3 х 174 (10.07.2019 31.12.2019) : 365 : 100);

за 2020 рік сума 3% річних складає: 45 000,00 грн (1 500 000 грн. х 3 х 366 (01.01.2020 31.12.2020) : 366 : 100);

за 2021 рік сума 3% річних складає: 45 000,00 грн (1 500 000 грн. х 3 х 365 (01.01.2021 31.12.2021) : 365 : 100);

за 2022 рік сума 3% річних складає: 6657,53 грн (1 500 000 грн. х 3 х 54 (01.01.2022 23.02.2022) : 365 : 100).

Отже 3% річних від простроченої суми (1 500 000 гривень) за період з 10.07.2019 року по 23.02.2022 року становить 118 109,58 грн.

У період з 10.07.2019 року по 23.02.2022 року індексація на суму 1 500 000,00 грн розраховується наступним чином.

[Сукупний індекс інфляції] = 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 119,349% (за період липень 2019 - лютий 2022)

[Інфляційні нарахування] = 1 500 000,00 грн (сума боргу) ? 119,349% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 1 500 000 грн (сума боргу) = 290 236,08 грн.

Тобто інфляційні втрати за період з 10.07.2019 року по 23.02.2022 року становлять 290 236,08 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 24.02.2022 року слід відмовити.

На підставі наведеного вище, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу представника відповідача задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині суми заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , зменшивши її з 2 115 868,76 грн до 1 908 345,66 грн, та в частині розміру судового збору.

На підставі ст.141 ЦПК України слід зменшити розмір судових витрат, стягнутих з відповідача на користь позивача, з 10 510 грн до 9 479, 19 грн (10510 х 1 908 345,66 / 2 115 868,76).

У порядку розподілу судових витрат внаслідок зміни рішення суду з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги у сумі 1546,55 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гринь Ірина Володимирівна, - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2023 року змінити в частині розміру 3% річних та інфляційних втрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , та розподілу судових витрат.

Зменшити розмір суми 3% річних, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , зменшивши цей розмір з 134 999,99 грн. до 118 109 (ста вісімнадцяти тисяч ста дев`яти) грн. 58 коп..

Зменшити розмір інфляційних втрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , зменшивши цей розмір з 480 868,77 грн. до 290 236 (двохсот дев`яноста тисяч двохсот тридцяти шести) грн. 08 коп..

Суму загальної заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , зменшити з 2 115 868,76 грн. до 1908345 (одного мільйона дев`ятиста восьми тисяч трьохсот сорока п`яти) грн. 66 коп..

Розмір судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , зменшити з 10 510 грн до 9 479 (дев`яти тисяч чотирьохсот сімдесяти дев`яти) грн 19 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у сумі 1546 (одна тисяча п`ятсот сорок шість) грн. 55 коп..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 листопада 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: М.О. Макаров

О.В. Свистунова