ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 вересня 2024 року

м. Харків

Справа № 643/7527/24

Провадження № 22-ц/818/3344/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2024 року, постановлену суддею Броницькою М.В.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Департаменту служб дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2024 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за територіальною підсудністю передано до Красноградського районного суду Харківської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до Московського районного суду м. Харкова.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд передаючи справу за територіальною підсудністю до Красноградського районного суду Харківської області, послався на факт реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , а тому, на думку суду, у відповідності до ч.1 ст.27 ЦПК України справа не є підсудною Московському районному суду. Зазначив, що вимогу про одночасне стягнення аліментів на дітей суд вважає похідною вимогою від основної, яка вирішується судом в обов`язковому порядку у разі задоволення вимоги про позбавлення батьківських прав. Загальновідомо, що особа може звертатися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав і в той же час не просити про стягнення аліментів, а відтак, треба вважати, що це дві самостійні вимоги. З урахуванням викладеного, вважає, що він, як позивач, який потребує стягнення аліментів на дітей, вправі вирішувати, до якого суду звертатися. Вказує, що відповідач за місцем свої реєстрації не проживає, де вона зараз - невідомо, до суду вона з`являтися, скоріш за все, не буде, а отже судові засідання неодноразово будуть відкладатися у відповідності до норм ЦПК, а він вимушений буде з дочками кожного разу їхати до Краснограда.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за територіальною підсудністю до Красноградського районного суду Харківської області, суд першої інстанції виходив з того, що одні з позовних вимог про позбавлення батьківських прав повинні розглядатись виключно за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача, а інша позовна вимога про стягнення аліментів на дитину, хоча і передбачає альтернативну підсудність, являється похідною від позовної вимоги про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, тому справа підлягає розгляду судом за зареєстрованим місцем проживання або перебування відповідача.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Департаменту служб дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Стаття 187 ЦПК України регламентує дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі. Суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

Правила підсудності регулюються ст. 27-30 ЦПК України.

Частиною першою статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частиною першою статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Стаття 28 ЦПК України встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів. А отже суд не має право обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року № 725/2910/19 (провадження № 61-8546св20) зазначено, що тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

У своїй постанові 09 квітня 2020 року № 200/11563/18 (провадження № 61-7883св19) Верховний Суд вказав, що справи про позбавлення батьківських прав є справами позовного провадження, тому ця категорія справ підлягає розгляду за загальними правилами підсудності (відповідно до статті 27 ЦПК України) за місцем проживання відповідача або одного з них, якщо позов подається до обох батьків (частина п`ятнадцята 28 ЦПК України). Якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів (або оплату додаткових витрат на дитину), такий позов може подаватися за вибором позивача згідно з частиною першою статті 28 ЦПК України.

Зазначеного суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що підсудність даної справи має визначатись за місцем проживання або перебування відповідача.

Поєднання в одному провадженні із вимогою про стягнення аліментів вимоги про позбавлення батьківських прав, не суперечить положенням процесуального закону. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вимога про позбавлення відповідача батьківських прав та вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини є основною та похідною вимогами. Зазначені вимоги можуть бути розглянуті самостійно одна від одної, від задоволення однієї з цих вимог не залежить задоволення іншої.

При поєднанні в одному провадженні кількох вимог, одна з яких підлягає розгляду за правилами загальної підсудності, а інша за правилами альтернативної підсудності, справа за такими вимогами може бути розглянута за правилами альтернативної підсудності у суді за вибором позивача.

За викладених обставин, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції припустився порушення процесуальних норм та дійшов помилкового висновку про передачу справи за територіальною підсудністю до Красноградського районного суду Харківської області, а тому така ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою.

Відтак, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст. 376, п.4 ч.1 ст.379 ст. 381-384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2024 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

Ю.М. Мальований