справа № 462/3764/24
УХВАЛА

02 травня 2024 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Іванюк І.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та повнолітньої дитини, що продовжує навчання,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь аліменти на двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника, щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення неповнолітньою дитиною повноліття, та завершення навчання повнолітньою дитиною.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї матеріали, суддя дійшов висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Згідно частини 1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 ЦПК України.

Згідно п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Наведене свідчить про те, що право на звернення до суду у порядку наказного провадження мають особи, якщо вони заявляють вимоги про стягнення аліментів у визначених ст.161 ЦПК України розмірах саме на утримання дітей, тобто осіб, які не досягли 18-ти річного віку.

Частиною 1 ст.199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За приписами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В той час, як обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання виникає лише за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (частина 1 статті 199 СК України).

Системний аналіз норм Сімейного кодексу України вказує на відсутність імперативного обв`язку утримувати батьками повнолітніх дітей, що продовжують навчання.

Частиною третьою статті 199 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів одного з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самих дочки, сина, які продовжують навчання.

Крім цього, у відповідності до частини другої ст.200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Однією з вимог заявника є видача судового наказу про стягнення аліментів на свою користь, на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 рку, тобто на день подачі заяви йому виповнилося 18 років, а отже правовий статус дитини на нього не поширюється.

Отже, заявлена заявником вимога про стягнення з боржника аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, не відноситься до вимог, за якими може бути видано судовий наказ. Вимоги щодо стягнення аліментів на повнолітніх осіб, що продовжують навчання, вирішується в порядку позовного провадження.

Пунктом 3 ч.1 ст.165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.165 ЦПК України передбачено, що у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Відтак, враховуючи те, що заявлена заявницею вимога про стягнення з боржника аліментів на утримання повнолітнього сина у зв`язку з навчанням, не відноситься до вимог, за якими може бути видано судовий наказ, заявницею заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей, та такі вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, тому є підстави для відмови у видачі судового наказу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст.27, 162, 165, 166, 260, 353 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Іванюк І.Д.