Дата документу 23.04.2024 Справа № 335/7962/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/7962/20 Головуючий у 1-й інстанції: Крамаренко І.А.
Провадження № 22-ц/807/600/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кочеткової І.В.,

при секретарі: Волчановій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Тетяни Михайлівни, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. про визнання правочину недійсним, просив визнати недійсними довіреності, видані ОСОБА_6 та посвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М.: 09.04.2019 року, реєстраційний номер в Єдиному реєстрі довіреностей 48711507, та 24.12.2019 року, реєстраційний номер в Єдиному реєстрі довіреностей 49973746.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2023 року клопотання сторони позивача про залишення позовних вимог у частині без розгляду задоволено. Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Тетяни Михайлівни про визнання правочину недійсним (довіреності, виданої ОСОБА_6 , яка посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Тетяною Михайлівною 24.12.2019, зареєстрованої у реєстрі за №5716) залишено без розгляду. Продовжено розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Тетяни Михайлівни, третя особа: ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним (довіреності, виданої ОСОБА_6 , яка посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Тетяною Михайлівною 09.04.2019, зареєстрованої у реєстрі за №1425). Залучено до участі у вказаній справі в якості відповідача правонаступника (процесуальне правонаступництво): ОСОБА_3 . Продовжено проведення підготовчого засідання у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Тетяни Михайлівни про визнання правочину недійсним (довіреності, виданої ОСОБА_6 , яка посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Тетяною Михайлівною 09.04.2019, зареєстровано у реєстрі за №1425).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2023 року заяву ОСОБА_5 про залишення позову без розгляду задоволено. Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М., третя особа: ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним залишено без розгляду.

У грудні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Яма Д.М. звернувся до суду з заявою про відшкодування витрат на правову допомогу, відповідно до якої просив суд стягнути з позивача ОСОБА_5 на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 13 000,00 грн., оскільки під час розгляду справи відповідач ОСОБА_1 користувався правничою допомогою і поніс витрати, посилаючись на ч.ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України.

У грудні 2023 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - адвокат Новак А.І. звернувся до суду з заявою про стягнення судових витрат на правову допомогу, яку в подальшому уточнив, просив суд стягнути з позивача ОСОБА_5 на користь третьої особи ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 258 984,75 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг у розмірі 957,20 грн. Заяву мотивував тим, що залишення позову без розгляду на підставі заяви позивача ОСОБА_5 відбулося внаслідок необґрунтованих дій позивача. Вважає, що зловживання та недобросовісність дій позивача полягає у тому, що позовна заява не містить правового обґрунтування, а доводи викладені у позовній заяві є суперечливими та такими, що не відповідають дійсності; позивач ОСОБА_5 є неналежним позивачем у цій справі та звернувся з позовом до неналежних відповідачів; позивачем обрано неналежний спосіб захисту; у даному судовому процесі позивач ОСОБА_5 намагався порушити законне право ОСОБА_3 на вільне володіння своїм нерухомим майном, без належних на те законних підстав шляхом подання заяви про накладення арешту на майно ОСОБА_3 ; позивач ОСОБА_5 намагався зупинити процес спадкування за ОСОБА_6 , звертаючись до судів з надуманими позовними вимогами.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2024 року заяви адвоката Ями Д.М., адвоката Новака А.І. про компенсацію судових витрат на правничу допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Тетяни Михайлівни, третя особа: ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним залишені без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ями Д.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити заяви про компенсацію витрат відповідачів на правничу допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Ями Д.М. посилається на те, що необґрунтовані дії та зловживання позивача доведені матеріалами справи, метою подання позову було накладення арешту на майно для перешкоджання ОСОБА_3 розпорядитись ним, подання позову, який потім залишається без розгляду, є необґрунтованими діями, позов був спрямований на захист уявного права на майно, зловживання констатовано апеляційним судом в ухвалі від 02 грудня 2020 року.

Із зазначеною ухвалою суду не погодилася і ОСОБА_3 , представник якої адвокат Новак А.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою задовольнити заяву ОСОБА_3 про стягнення судових витрат, стягнути з позивача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 258 984,75 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг у розмірі 957,20 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що провадження у справі тривало понад три роки, висновки суду є необґрунтованими та невмотивованими, позовна заява не містить правового обґрунтування, її доводи є суперечливими та такими, що не відповідають дійсності, в позовній заяві не обґрунтовано порушення прав позивача, позивач мав на меті порушення законних прав ОСОБА_3 на вільне володіння своїм нерухомим майном та накладення на нього арешту, позивач та його представник ухилялись від участі у судових засіданнях, ОСОБА_5 є неналежним позивачем та звернувся з позовом до неналежних відповідачів, позивач недобросовісно намагався залучити ОСОБА_3 в якості правонаступника ОСОБА_6 , між сторонами у справі тривають численні судові спори, які стосуються права власності та процедури спадкування за ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , позивачем було подано заяву про залишення позову без розгляду з метою недопущення вирішення спору по суті, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження розміру понесених ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу, додатково нею були понесені витрати на сплату судового збору за подання апеляційних скарг, розподіл яких також здійснюється в порядку ст. 141 ЦПК України.

Від ОСОБА_5 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційні скарги, у якому він просить залишити апеляційні скарги без задоволення.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 обґрунтовані лише позовною заявою та заявою про забезпечення позову, зупинення провадження у зв`язку зі смертю сторони є обов`язковим, поновлення провадження у справі відбулось за його заявою, сторона, що заявляє про зловживання правами, повинна це довести перед судом, судом апеляційної інстанції не було констатовано зловживання правами, заява про стягнення витрат необґрунтована, залишення позову без розгляду є гарантованим правом позивача. Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 , вважає, що вони є власною, вільною інтерпретацією представником подій та фактів, ним не вчинялись дії, які можна було б вважати зловживанням правами або необґрунтованими діями.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що необґрунтованих дій або зловживань процесуальними правами з боку позивача не встановлено, отже, заяви адвоката Ями Д.М. та адвоката Новака А.І. задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 вересня 2020 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. про визнання правочину недійсним (т. 1, а.с. 2).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою. Розпочато у справі підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання на 28 жовтня 2020 року (т. 1, а.с. 30).

28 жовтня 2020 року підготовче судове засідання відкладено на 25 листопада 2020 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в іншому процесі (т. 1, а.с. 46).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_1 та адвоката Ями Д.М. про закриття провадження у справі та про передачу справи на розгляд іншого суду. Залучено до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_3 . Задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_9 про витребування доказів. Провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників (т. 1, а.с. 79-80).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 січня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_10 залишено без задоволення, ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2020 року у цій справі залишено без змін (т. 1, а.с. 196-199).

04 квітня 2023 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя через систему «Електронний суд» надійшло клопотання позивача ОСОБА_5 від 03 квітня 2023 року про поновлення провадження у справі (т. 1, а.с. 212-213).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2023 клопотання позивача ОСОБА_5 про поновлення провадження у справі задоволено. Поновлено провадження у цивільній справі. Призначено підготовче судове засідання по справі на 24 квітня 2023 року (т. 1, а.с. 218).

13 квітня 2023 року ОСОБА_5 звернувся до суду з уточненою позовною заявою, в якій просив залишити без розгляду його позовні вимоги до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в частині визнання недійсною довіреності, виданої ОСОБА_6 та посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. 24 грудня 2019 року, реєстраційний номер в Єдиному реєстрі довіреностей 49973746, визнати недійсною довіреність, видану ОСОБА_6 та посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. 09 квітня 2019 року, реєстраційний номер в Єдиному реєстрі довіреностей 48711507(т. 2, а.с. 9-10, 11).

21 квітня 2023 року представники ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 адвокати Новак А.І. та Копитіна Я.С. звернулись до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи (т. 2, а.с 19-20).

22 квітня 2023 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання представника ОСОБА_3 адвоката Ями Д.М. про відкладення розгляду справи (т. 2, а.с. 26).

24 квітня 2023 року розгляд справи було відкладено за клопотанням вказаних осіб на 18 травня 2023 року (т. 2, а.с. 94).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2023 року клопотання позивача про залишення позовних вимог у частині без розгляду задоволено. Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. про визнання правочину недійсним (довіреності, виданої ОСОБА_6 , яка посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т,М. 24 грудня 2019 року, зареєстрованої у реєстрі за №5716) - залишено без розгляду. Продовжено розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М., третя особа: ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним (довіреності, виданої ОСОБА_6 , яка посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. 09 квітня 2019 року, зареєстрованої у реєстрі за №1425). Залучено до участі у вказаній справі в якості правонаступника відповідача (процесуальне правонаступництво) ОСОБА_3 . Продовжено проведення підготовчого засідання у справі (т. 3, а.с. 18-19).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 травня 2023 року витребувано з Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу № 335/7962/20 для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2023 року (т. 3, а.с. 90-91).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року апеляційну скаргу адвоката Новака А.І. в інтересах ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2023 року в частині визначення кола правонаступників та залучення ОСОБА_3 як процесуального правонаступника ОСОБА_6 скасовано. Направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 3, а.с. 213-218).

31 жовтня 2023 цивільна справа надійшла до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, призначено підготовче судове засідання на 30 листопада 2023 року (т. 3, а.с. 223, 266).

29 листопада 2023 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_5 від 28 листопада 2023 року про залишення позову без розгляду (т. 3, а.с. 263-264).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2023 року заяву ОСОБА_5 про залишення позову без розгляду задоволено. Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М., третя особа: ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним залишено без розгляду (т. 3, а.с. 268).

Ухвала суду від 30 листопада 2023 року в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У частині першій статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою, другою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду

У статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі 550/936/18).

У частинах п`ятій та шостій статті 142 ЦПК України вказано, що в разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від: 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, від 15 серпня 2023 року у справі № 947/28028/19; Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах: від 09 липня 2019 року в справі № 922/592/17, від 21 січня 2020 року в справі № 922/3422/18, від 21 грудня 2020 року в справі № 922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року в справі № 820/4347/17, від 18 березня 2020 року в справі № 280/5628/18.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Тобто цивільне процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, у яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Аналогічного висновку дійшов Верховий Суд і постанові від 07 червня 2023 року у справі № 387/603/20.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16 зазначено, що саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 295/2963/21 роз`яснено, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати.

Колегією суддів не встановлено наявності дій з боку позивача, які б свідчили про зловживання ним своїми процесуальними правами з метою штучного ускладнення цивільного процесу.

Незважаючи на тривалий час перебування справи в провадженні суду першої інстанції, судом фактично здійснювались процесуальні дії з 01 жовтня 2020 року (відкриття провадження у справі) по 25 листопада 2020 року (зупинення провадження у справі), з 06 квітня 2023 року (поновлення провадження у справі) по 05 червня 2023 року (направлення справи на розгляд до апеляційного суду), з 31 жовтня 2023 року (повернення матеріалів справи до суду) по 30 листопада 2023 року (залишення позову без розгляду), тобто, близько п`яти місяців.

Позивач не звертався до суду першої інстанції із заявами про відкладення розгляду справи, його представники приймали участь у судових засіданнях.

Судом першої інстанції не визналась явка позивача обов`язковою, до позивача не застосовувались заходи процесуального примусу.

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 зводяться фактично до незгоди зі змістом позовної заяви ОСОБА_5 та складом учасників справи, в то час як у відповідності до частини першої статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Посилання в апеляційних скаргах ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на те, що позивач мав на меті порушення законних прав ОСОБА_3 на вільне володіння своїм нерухомим майном та накладення на нього арешту, позивачем було подано заяву про залишення позову без розгляду з метою недопущення вирішення спору по суті, є припущеннями, в той час як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначення ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 про те, що позивач та його представник ухилялись від участі у судових засіданнях, спростовується протоколами судових засідань від 25 листопада 2020 року, 18 травня 2023 року, 30 листопада 2023 року (т. 1 а.с. 76-77, т. 3 а.с. 15-16, 266).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 про те, що позивач недобросовісно намагався залучити її в якості правонаступника відповідача, у відповідній частині ухвала суду першої інстанції була скасована постановою Запорізького апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року, не свідчать про наявність зловживання правами з боку позивача.

Докази того, що між сторонами у справі тривають численні судові спори, які стосуються права власності та процедури спадкування за ОСОБА_6 , в матеріалах справи відсутні, окрім того, саме по собі звернення до суду з позовом не свідчить про недобросовісність дій ОСОБА_5 .

Щодо наявності в матеріалах справи доказів на підтвердження розміру понесених ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу та на сплату судового збору за подання апеляційних скарг, то право на компенсацію таких судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, виникає лише у випадку встановлення необґрунтованих дій позивача.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на те, що зловживання констатовано апеляційним судом в ухвалі від 02 грудня 2020 року, спростовані під час апеляційного розгляду справи, оскільки постанова Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2020 року такі висновки не містить.

Посилання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на те, що необґрунтовані дії та зловживання позивача доведені матеріалами справи, носять загальний характер та не узгоджуються з вимогами статті 12 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Саме по собі подання позову, який потім залишається без розгляду, не свідчить про необґрунтованість дій позивача, а є реалізацією його процесуального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для компенсації позивачем судових витрат.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2024 рок у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 травня 2024 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

І.В. Кочеткова