ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1478/23Головуючий у 1-й інстанції Іваницький О.Р.
Провадження № 22-ц/817/375/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участі секретаря - Панькевич Т.І.

та сторін: представника ОСОБА_1 - адвоката Кукурудзи А.Є. і представника органу опіки і піклування виконавчого комітету Озерянської сільської ради - Святого С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 599/1478/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2023 року, ухваленого суддею Іваницьким О.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Озерянської сільської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

у червні 2023 року ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кукурудза А.Є. звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Озерянської сільської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_1 07 травня 2011 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 . У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Між ним та дружиною склалися неприязні відносини і фактично шлюб розпався. Дитина зареєстрована та проживає разом з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Просить суд розірвати шлюб між сторонами та визначити місце проживання дитини разом з ОСОБА_1 по даному адресу.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 07 травня 2011 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 610.

Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки вважати ОСОБА_4 .

Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2023 року.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначила, що судом першої інстанції не було досліджено та встановлено, що на момент винесення оскаржуваного рішення від 28.08.2023 року шлюб між сторонами вже було розірвано рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.02.2022 року у справі № 464/7929/21. Дане рішення не було оскаржено і набрало законної сили 28.03.2022 року.

Також судом не було досліджено, що малолітній син ОСОБА_3 з 08.07.2011 року і до дня винесення оскаржуваного рішення, та по сьогоднішній день зареєстрований за адресою її реєстрації: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстрації Козівської територіальної громади № 2024/000246379 від 09.01.2024.

З 2011 по 2021 рік ОСОБА_3 проживав у м. Львові разом з мамою ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_5 , навчався з першого по п`ятий клас в одному з найкращих навчальних середніх музичних закладів освіти України - у Львівському державному музичному ліцеї імені С. Крушельницької. За місцем проживання і навчання у Львові у нього склались сталі, здорові соціальні зв`язки. Доказом цього є характеристика учня ОСОБА_3 № 240 від 29.06.2023 року в якій вказано, що ОСОБА_3 "Дружній, товариський, дуже добрий хлопчик...здібна, розумна дитина. Мав достатній рівень навчальних досягнень". З 2021 року ОСОБА_3 проживає у с. Озерна Тернопільського району Тернопільської області разом з батьком ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_5 . Після зміни місця проживання в ОСОБА_3 розірвались соціальні зв`язки з мамою ОСОБА_2 , друзями та однокласниками, доказом чого є характеристика учня ОСОБА_3 6-Б класу Озерянського ліцею від 2023 року в якій вказано, що ОСОБА_3 "за час навчання проявив себе як пасивний учень...нестриманий, інколи конфліктує з однокласниками, малотовариський... Проявляє успішні музичні здібності". Висновки викладені в казаних характеристиках діаметрально протилежні і вказують на те, що ОСОБА_3 В 2021 році розірвав сталі соціальні зв`язки в м. Львові та не зміг налагодити їх за новим місцем проживання в с. Озерна Тернопільського району.

Судом не враховано, що вона протягом 2020-2023 року постійно надає грошові кошти на утримання малолітнього сина, від виховання якого не відмовилась та ніколи не відмовлялась, що підтверджується квитанціями грошових переказів батьківської платіжної системи Western Union від 18.06.2022 року, 21.05.2022 року, 10.10.2022 року. Позивач позбавив її можливості проживати з сином, здавши в оренду трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_3 та з невідомих їй причин переїхав з їх малолітнім сином та своєю матір`ю в с. Озерна, де вони придбали однокімнатний будинок у 2021 році. До сина її не допускають, налаштовують його проти неї вороже. Позивач з своєю матір`ю ОСОБА_5 поставились вороже та не віддали їй дитину для того щоб вивезти його до Чеської Республіки на початку повномасштабної агресії у 24.02.2022 році.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не надходив.

24 квітня 2024 року на електронну адресу суду поступила заява ОСОБА_2 про розгляд справи у її відсутності. Усі вимоги викладені в апеляційній скарзі підтримує у повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Кукурудза А.Є. та представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Озерянської сільської ради - Святий С.О. у судовому засіданні апеляційної скарги ОСОБА_2 не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності відповідача, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце слухання справи і просила суд справу розглядати у її відсутність.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Кукурудзи А.Є., представника органу опіки і піклування виконавчого комітету Озерянської сільської ради - Святого С.О., проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Щодо вимог про визначення місця проживання дитини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 29.06.2011 року, яке видане міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с. 18).

З довідки, виданої Озернянською сільською радою Тернопільського району № 608 від 14.06.2023 вбачається, що ОСОБА_1 , разом з сином ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_5 без реєстрації проживають в АДРЕСА_1 (а.с.15).

Згідно з актом обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_4 від 14.06.2023, опитавши сусідів, які мешкають в межу із сім`єю ОСОБА_4 , зокрема ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , головним спеціалістом служби у справах дітей ОСОБА_8 встановлено те, що мама малолітньої дитини ОСОБА_3 залишила сім`ю понад два роки, місцезнаходження її невідомо, зі слів родичів вона перебуває в республіці Чехія. Батько дитини створив належні умови для проживання та виховання сина, забезпечує нормальний та всебічний розвиток сина (а.с.24).

З характеристики, виданої Озернянським ліцеєм Тернопільського району, видно, що ОСОБА_3 виховується у неповній сім`ї, де вихованням сина займається батько ОСОБА_1 . Батько учня підтримує зв`язок з класним керівником та бере активну участь у шкільному житті сина. У поведінці хлопець проявляє упертий характер. Загально емоційний фон здебільшого спокійний та адекватний, йде на контакт і співпрацю з шкільним психологом. Мати не контактує з сином. У житті хлопця важливим людьми є батько та бабуся, яка є інвалідом III групи. Кипріян вважає батька прикладом для наслідування (а.с.20).

Відповідно до висновку служби у справах дітей Озернянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, затвердженого рішенням № 110 від 16.08.2023 Озернянської сільської ради, встановлено, що за весь період проживання сина із татом між ними склалися міцні та дружні взаємовідносини, що є хорошими умовами для гармонійного розвитку сина. ОСОБА_3 перебуває на повному утриманні батька, який зі свого боку відповідно виховує і доглядає його. Дитина повністю забезпечена їжею, одежою, має окрему кімнату, в якій все необхідне для навчання та відпочинку і тому члени комісії не бачать перешкод в тому, щоб неповнолітня дитина проживала разом із батьком (а.с.22, 45-46).

Задовольняючи позов про визначення місця проживання дитини з батьком, суд виходив з того, з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а також врахував, що дитина тривалий час проживає з батьком, у хлопчика склалися сталі соціальні зв`язки, згідно із актом обстеження умов проживання від 14.06.2023 по місцю проживання батька створено всі належні умови для дитини, взято до уваги судом висновок органу опіки і піклування Озернянської сільської ради щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком.

Колегія суддів з даним висновком погоджується, оскільки суд ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема мають враховувати об`єктивні та наявні докази, в тому числі обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки і піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіє обставин в їх сукупності.

Так, відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 2021 року постійно проживає разом з батьком за адресою АДРЕСА_1 , де створено всі належні умови для проживання дитини.

Відповідачка проживає окремо від ОСОБА_1 та їх сина ОСОБА_3 , періодично виїжджає за кордон України, що підтверджується записами та візами її закордонних паспортів, долученими до апеляційної скарги.

Опитані, головним спеціалістом служби у справах дітей Озернянської сільської ради ОСОБА_8 , сусіди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що мами малолітнього ОСОБА_3 не бачили понад два роки, місцезнаходження її невідомо, зі слів родичів вона перебуває в республіці Чехія. Батько дитини створив належні умови для проживання та виховання сина, забезпечує нормальний та всебічний розвиток сина

З висновку служби у справах дітей Озернянської сільської ради, затвердженого рішенням № 110 від 16.08.2023 Озернянської сільської ради, вбачається, що за весь період проживання сина із татом між ними склалися міцні та дружні взаємовідносини, що є хорошими умовами для гармонійного розвитку сина. ОСОБА_3 перебуває на повному утриманні батька, який зі свого боку відповідно виховує і доглядає його по місцю реєстрації батька створено всі належні умови для проживання дитини, відповідно є доцільним визначити місце проживання дитини разом з ним.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши інтереси малолітнього, його психологічний стан, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком діяти в їх інтересах, дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_1 , оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачка не заявляє вимоги про визначення місця проживання дитини разом з нею, а лише висловлює свої заперечення проти проживання ОСОБА_3 разом з батьком, що може призвести до правової невизначеності в контексті приписів частини 4 статті 29 ЦК України.

Оцінюючи доводи відповідачки про наявність перешкод у спілкуванні із сином, колегія суддів зауважує, що ці аргументи можуть бути предметом оцінки суду у справі за позовом про визначення порядку спілкування із дитиною або усунення перешкод у спілкуванні з нею, тоді як предметом цієї справи є саме визначення місця проживання дитини з одним із батьків.

При цьому суд зазначає, що визначення місця проживання дитини з батьком не впливає на її взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Указане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (провадження № 61-9074св20).

Не заслуговує на увагу посилання заявника на те, що судом не враховано ті обставини, що позивач не виконував норм ст. ст. 141, 150, 180 СК України протягом усього їх подружнього життя, ніколи не працював, вчиняв акти домашнього насильства з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач зверталася в суд з позовом про стягнення аліментів, а долучені ОСОБА_2 до апеляційної скарги постанови Галицького районного суду м. Львова від 29 травня 2012 року, 09 липня 2012 року, 29 серпня 2012 року, 09 лютого 2016 року стосувалися періоду восьми-десятирічної давності.

Постанови Сихівського районного суду м. Львова від 23 вересня 2019 та від 16 січня 2020 року стосується матері позивача - ОСОБА_5 .

Таким чином, суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів, з урахуванням інтересів дитини, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо суті вирішення спору, оскільки зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції.

Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 травня 2011 року. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо та не бажають збереження сім`ї, наполягають на розірванні шлюбу, примиритися не бажають.

Однак, подаючи позов ОСОБА_1 не повідомив суд першої інстанції про те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 лютого 2022 року у справі № 464/7929/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами був розірваний. Вищевказане рішення суду не було оскаржено і набрало законної сили 28.03.2022 року (а.с. 107).

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У той же час повторне звернення до суду з тотожними вимогами суперечить принципу правової визначеності та є неможливим.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2023 року в частині розірвання шлюбу слід скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу закрити.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2023 року в частині розірвання шлюбу скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу закрити.

В решті рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 травня 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома