КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 381/2971/18

номер провадження: 22-ц/824/3239/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Єгорова Святослава Олександровича на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2018 року у складі судді Соловей Г.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що 03 червня 2009 року між сторонами зареєстровано шлюб, від якого вони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначала, що спільне життя між сторонами не склалося, у зв`язку з цим вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що відповідач для добровільного виконання покладеного на нього обов`язку утримувати дітей не заперечує.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, щомісячно, починаючи з 28 серпня 2018 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Єгоров С.О. подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі та розстрочити виконання судового рішення на 12 місяців, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не заперечує по суті проти задоволення позовних вимог, проте вважає, що рішення суду є незаконним, оскільки дану справу розглянуто суддею, яка підлягала відводу, та за відсутності ОСОБА_1 , не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Зазначає, що під час розгляду справи ОСОБА_1 не перебував на території України, про що ОСОБА_2 було достеменно відомо, оскільки вони перебували у шлюбі та проживали на території Республіки Болгарія.

Вказує, що оскаржуване рішення буле ухвалене суддею Соловей Г.В., яка працює в цьому суді з 07 травня 2005 року. В той же час позивачка ОСОБА_2 з 18 травня 2004 року по 25 липня 2017 року працювала у Фастівському районному суді Київської області на посадах консультанта та помічника судді і вона була знайома із суддею ОСОБА_5 . Тому, на думку скаржника, головуюча суддя у даній справі підлягала відводу.

Разом з цим, скаржник наголошує, що ОСОБА_1 не заперечує проти того щоб сплатити на користь ОСОБА_2 всю суму аліментів, нарахованих починаючи з 28 серпня 2018 року. Проте внаслідок необізнаності ОСОБА_1 про існування оскаржуваного рішення, ОСОБА_2 , зловживаючи своїм правом, намагається також стягнути з нього пеню по несплаті аліментів.

Також відповідачу стало відомо, що постановою державного виконавця на нього накладено штраф за наявність заборгованості зі сплати аліментів, а також було обмежено ряд особистих прав ОСОБА_1 (право на виїзд за межі України, користування зброєю та керування транспортними засобами).

Вказує, що ОСОБА_1 готовий сплатити на користь ОСОБА_2 суму заборгованості по аліментам, проте він не має фінансової можливості здійснити виплату одним платежем, оскільки вказана сума накопичилась за 5 років. З огляду на вищевказане, ОСОБА_1 просить розстрочити на 12 місяців сплату аліментів, зарахованих за період з 28 серпня 2018 року по дату ухвалення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Будова Н.М. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що всупереч доводів апеляційної скарги, ще задовго до подання позову про стягнення аліментів сторони припинили шлюбні відносини. Позивач та її малолітні діти тривалий період часу проживали на території Республіки Болгарії, а відповідач весь цей час жив окремо, як відомо позивачці, в Україні. На час подання позовної заяви про розірвання шлюбу та стягнення аліментів відповідач був у Болгарії. Про намір позивача подати позовну заяву до суду про стягнення аліментів на утримання дітей відповідач був ознайомлений, також власноруч написав заяву до суду про визнання позову та просив справу розглянути у його відсутність. Наголошує, що позивачка багато років фактично сама виховувала та утримувала дітей. З урахуванням наведеного, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст.12,13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.

За змістом п.2 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.

Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи встановлений ст.ст.128-130 ЦПК України, про належне повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання може свідчити розписка.

За змістом ч.2 ст.211, ч.2 ст.223 ЦПК України, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, перешкоджає розгляду справи.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату, час і місце судового засідання є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що у судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, подав письмову заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутність, проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей не заперечує.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

З матеріалів справи вбачається, що у даній справі було призначене єдине судове засідання на 02 жовтня 2018 року на 10 год 30 хв., в яке відповідач ОСОБА_1 не з`явився.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази (зворотні повідомлення про вручення судової повістки), що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений судом про судове засідання, призначене на 02 жовтня 2018 року, в якому було ухвалене оскаржуване рішення суду.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та розглянув справу за відсутності доказів належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, чим позбавив його можливості скористатись наданими йому процесуальними правами, передбаченими нормами процесуального законодавства.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що та обставина, що позивачка ОСОБА_2 до позовної заяви додала письмову заяву ОСОБА_1 від 28 серпня 2018 року, в якій він проти задоволення позову не заперечував та просив справу розглянути в його відсутність, не звільняла суд першої інстанції від передбаченого ч.2 ст.211 ЦПК України імперативного обов`язку повідомити відповідача про місце, дату і час судового засідання.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином недотримання судом першої інстанції норм процесуального права призвело до порушення права відповідача на справедливий суд, що в силу п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, колегія суддів вважає, що даний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 03 червня 2009 року між сторонами зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №121, що підтверджено свідоцтвом про шлюб.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2021 року у справі №381/320/21 шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За правилами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачені способи виконання батьками такого обов`язку.

Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Правовий аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що аліменти на утримання дитини присуджуються тому з батьків, разом з яким фактично проживає дитина.

Установлено та не заперечується сторонами, що неповнолітні діти сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_3 проживають з матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 проти задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення аліментів не заперечує.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.49, ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з положеннями ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу на утримання своїх неповнолітніх дітей, які проживають з позивачкою й перебувають на її утриманні та приймаючи до уваги, що відповідач не заперечує проти позову, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Тому позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Що стосується заявленого в апеляційній скарзі клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Єгорова С.О. про розстрочення виконання судового рішення на 12 місяців, то воно не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення визначеному законом порядку. Контроль за виконанням рішення здійснює суд.

Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Єгоров С.О. як на підставу для розстрочення виконання судового рішення посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 готовий сплатити на користь ОСОБА_2 суму заборгованості по аліментам, проте він не має фінансової можливості здійснити виплату одним платежем, оскільки вказана сума накопичилась за 5 років.

Проте колегія суддів враховує, що скасувавши рішення суду першої інстанції від 02 жовтня 2018 року та ухваливши нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей в частці від його доходу, апеляційний суд не вирішував питання про визначення розміру заборгованості по аліментах.

Ці обставини в межах даного судового провадження об`єктивно унеможливлюють розстрочення виконання судового рішення апеляційного суду з посиланням на вказані в клопотанні причини (неможливість сплати заборгованості по аліментах одним платежем).

З наведених підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

За подання позову до суду про стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог.

З наведених підстав з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 704 грн 80 коп..

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови суду апеляційної інстанції в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єгорова Святослава Олександровича задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 704 грн 80 коп. судового збору.

Допустити негайне виконання постанови суду апеляційної інстанції в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: