Дата документу 23.04.2024
Справа № 501/2875/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про відшкодування шкоди,

учасники справи:

представник позивача адвокат Ушаков О.О.

представник відповідача адвокат Димовчі М.В.

ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 25.07.2023 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, згідно якого просить суд стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) завдану матеріальну шкоду в розмірі 119 339,10 грн., моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. та судові витрати у справі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 10.02.2023 о 15:10 годині ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом автомобілем Nissan Note, державний номер НОМЕР_3 , 12км +330 м а/д М-27 Одеса Іллічівськ виїхала з другорядної дороги не надала перевагу у русі, не пропустила транспортні засоби, внаслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом Honda CR-V, державний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі лівого боку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим спричинила порушення вимог п.16.11 ПДР України. Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ст.124 КУпАП. З цих підстав відносно останньої складено адміністративний протокол серії ААД №128718 від 10.02.2023.

Постановою Іллічівського міського суду від 22.02.2023 по справі №501/633/22 ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Nissan Note, державний номер НОМЕР_3 була застрахована у ПРАТ СК «Саламандра» (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №20804262 від 31.08.2022), за яким ліміт страхового відшкодування на одного потерпілого становить 160 000,00 грн., франшиза дорівнює 1500 грн.

11.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ СК «Саламандра» із повідомленням про ДТП за його участі і участі транспортного засобу та заявою про виплату страхового відшкодування.

Страховиком здійснено страхову виплату у розмірі 158 450,00 грн.

Враховуючи характер пошкоджень автомобіля, з метою визначення дійсної вартості відновлювального ремонту та завданих матеріальних збитків, позивач звернувся до судового експерта ОСОБА_4 із заявою про проведення транспортно-товарознавчого дослідження.

Згідно висновку експерта №7500 від 09.03.2023 експертного транспортно-товарознавчого дослідження з визначення вартості КТЗ до та після ДТП, відновлювального ремонту та завданих матеріальних збитків, завданого власнику автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_4 внаслідок ДТП, яка сталася 10.02.2023 вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням фізичного зносу складових становить 277 789,10 грн.

Враховуючи, що сума страхового відшкодування менша за матеріальну шкоду, завдану ОСОБА_2 , позивач вважає, що остання має сплатити потерпілому ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням, що дорівнює 119 339,10 грн. (277789,10 158450,00).

Також, позивач звертаючись з вимогою про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., посилається на те, що в результаті неправомірної поведінки відповідача їй було спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевному хвилюванні та стресу, душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з пошкодженням майна.

Відповідач надав до суду відзив на позов (а.с.74-85), просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що:

- у висновку експерта №7500 від 09.03.2023 не вказано про попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України;

- відсутні докази оплати вартості експертизи;

- необґрунтована вимога про стягнення моральної шкоди, тощо.

В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову, посилаючись на пояснення викладені у відзиві на позов та погодився з тим, що внаслідок ДТП позивачка зазнала моральної шкоди, яка визнається відповідачем у розмірі 5000,00 грн.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи від 25.07.2023 матеріали справи розподілено на розгляд судді Смирнова В.В. (а.с.49).

Ухвалою суду від 09.08.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.55).

Розпорядженням Іллічівського міського суду Одеської області від 30.01.2024 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи (а.с.92).

Протоколом автоматичного розподілу судової справи від 30.01.2024 матеріали справи розподілено на розгляд судді Петрюченко М.І. (а.с.93).

Ухвалою судді від 02.02.2024 прийнято до свого провадження цивільну справу (а.с.91).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 10.02.2023 о 15:10 годині ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом автомобілем Nissan Note, державний номер НОМЕР_3 , 12км +330 м а/д М-27 Одеса Іллічівськ виїхала з другорядної дороги не надала перевагу у русі, не пропустила транспортні засоби, внаслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом Honda CR-V, державний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі лівого боку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим спричинила порушення вимог п.16.11 ПДР України. Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ст.124 КУпАП.

З цих підстав відносно останньої складено адміністративний протокол серії ААД №128718 від 10.02.2023 (а.с.14).

Постановою Іллічівського міського суду від 22.02.2023 по справі №501/633/22 ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.17).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Nissan Note, державний номер НОМЕР_3 була застрахована у ПРАТ СК «Саламандра» (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №20804262 від 31.08.2022), за яким ліміт страхового відшкодування на одного потерпілого становить 160 000.00 грн., франшиза дорівнює 1500 грн. (а.с.18).

11.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ СК «Саламандра» із повідомленням про ДТП за його участі і участі транспортного засобу та заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.19-20).

Страховиком здійснено страхову виплату у розмірі 158 450,00 грн.

Вказані обставини визнані сторонами по справі.

Згідно висновку №7500 від 09.03.2023 експертного транспортно-товарознавчого дослідження з визначення вартості КТЗ до та після ДТП, відновлювального ремонту та завданих матеріальних збитків, завданого власнику автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_4 внаслідок ДТП, яка сталася 10.02.2023 вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням фізичного зносу складових становить 277 789,10 грн. (а.с.22-46).

ІV. Оцінка Суду.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому порядку ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як вже зазначалось судом, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Nissan Note, державний номер НОМЕР_3 була застрахована у ПРАТ СК «Саламандра» (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №20804262 від 31.08.2022), за яким ліміт страхового відшкодування на одного потерпілого становить 160 000,00 грн., франшиза дорівнює 1500 грн. (а.с.18).

11.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ СК «Саламандра» із повідомленням про ДТП за його участі і участі транспортного засобу та заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.19-20).

Страховиком здійснено страхову виплату у розмірі 158 450,00 грн.

Вказані обставини визнані сторонами по справі.

У свою чергу, суд не приймає до уваги висновок експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження №7500 від 09.03.2023, як належний та допустимий доказ, виходячи з наступного.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За положеннями ч.1 ст.81 УПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно з матеріалами справи позивач обґрунтував свої вимоги, як доказом розміру завданої шкоди, висновком експерта №7500 від 09.03.2023.

У висновку вказано, що проведено автотоварознавче дослідження, виконане на замовлення ОСОБА_1 .

Наказом МЮ України №53/5 від 08.10.1998 (у редакції від 26.12.2012 №1950/5) затверджено Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.

Відповідно до п.1.8 Інструкції: «Підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню. В інших випадках проводиться експертне дослідження, підставою для якого є договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовою заявою (листом) замовника (юридичної або фізичної особи), з обов`язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв`язанню, а також об`єктів, що надаються. Результати проведення експертиз та експертних досліджень викладаються у письмовому документі - висновку експерта».

Згідно ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Натомість у висновку експерта №7500 від 09.03.2023 не вказано про попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідного клопотання про призначення судової експертизи від учасників справи не надходило.

Таким чином, суд не бере до уваги висновок експерта №7500 від 09.03.2023, оскільки, його виконано з порушенням вимог чинного законодавства про проведення судових експертиз, що вплинули на об`єктивність та достовірність висновку експерта. Інших доказів про розмір завданої шкоди позивачу в матеріалах справи відсутні.

Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В частині стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., суд керується наступним.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданнях з приводу пошкодження належного майна, а також душевних страждань перенесених під час ДТП та внаслідок ДТП, що призвело до значних порушень життєвих та ділових зв`язків позивача та нормального активного життя, однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. оцінені ним суб`єктивно і є завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідним задовольнити їх на суму 5 000,00 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з нормами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

За змістом ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при подачі позову сплатив судовий збір у розмірі 1319,27 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача частково у розмірі задоволених вимог (1/4) у сумі 330 грн.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та судові витрати у справі у розмірі 330 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко