Єдиний унікальний номер судової справи: 483/1220/21
Номер провадження: 22-з/812/28/24 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткова)

01 травня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника заявника - адвоката Каліча Є.В., представника стягувача - адвоката Зотікова С.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Зотіковим Сергієм Євгеновичем про ухвалення додаткового рішення у справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторії Володимирівни та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У січні 2024 року ОСОБА_3 в інтересах якого діяв адвокат- Каліч Є.А. звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати протиправною постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 14 грудня 2023 року та зобов`язати приватного виконавця скасувати вказану постанову.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_2 зазначав, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 483/1220/21, виданого 13 грудня 2023 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 1 852 320 грн., на підставі постанови приватного виконавця Довгань В.В. про відкриття виконавчого провадження від14 грудня 2023 року.

Вказане виконавче провадження відкрито за заявою ОСОБА_1 ,з якої вбачається, що заява про відкриття виконавчого провадження подається і за місцем проживання боржника і за місцем знаходження майна, при цьому не зазначено за яким саме майном боржника та його місцезнаходженням подається виконавчий документ до виконання.

З доданої стягувачем до заяви Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що боржник ОСОБА_2 має нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю загальною площею 1230,9 кв.м. місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 2,4674 га кадастровий номер :01:004:0467 місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 8,081 га кадастровий номер :03:000:0016 місцезнаходження: Миколаївська область, Миколаївській район, с/р Кривобалківська.

Приватний виконавець Довгань В.В. мала право приймати до виконання виконавчі документи лише за місцем проживання, перебування боржника або за місцем місцезнаходженням майна божника і лише в межах її виконавчого округу Миколаївської області, при цьому їй було відомо, про те, що боржник ОСОБА_2 змінив місце проживання та зареєстрував своє місце проживання за новою адресою: АДРЕСА_2 , а тому приватний виконавець не мала права на винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 14 грудня 2024 року.

Посилаючись на порушення під час відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження), оскільки законом не передбачено можливості відкриття виконавчого провадження одночасно і за місцем проживання, перебування боржника і за місцем знаходження майна, ОСОБА_2 просив суд задовольнити його скаргу.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що приватним виконавцем Довгань В.В. виконавчий лист Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області у справі №483/1220/21 від 13 грудня 2023 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 1 852 320 грн. прийнято до виконання у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах наданих повноважень нею було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, адвокат Каліч Є.А. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність просив ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити його скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що приватний виконавець Довгань В.В.,отримавши виконавчий лист, виданий 13 грудня 2023 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області в якому була зазначена адреса боржника: АДРЕСА_3 при цьому знаючи та маючи підтверджуючі документи про місце реєстрації боржника за адресою: АДРЕСА_2 не мала права на відкриття провадження, оскільки місце проживання боржника яке збігається із місцем реєстрації його проживання за адресою АДРЕСА_2 , належить до виконавчого округу Чернівецької області, а зазначена адреса у виконавчому листі не має жодного взаємозв`язку з особою боржника. Не з`ясувавши адреси проживання боржника, відкривши виконавче провадження НОМЕР_3 за адресою вказаною у виконавчому листі, приватний виконавець порушила права боржника, що полягає у штучному створені перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо).

У відзиві на апеляційну скаргу представник стягувача ОСОБА_1 - адвокат Зотіков С.Є. просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Крім того, зазначав про витрати на правничу допомогу в апеляційній інстанції, а також надання доказів на їх підтвердження відповідно доч.8 ст. 141 ЦПК України.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в його інтересах адвокатом Калічем Є.А. залишено без задоволення, ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року залишено без змін.

19 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Зотіков С.Є. подав до Миколаївського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, яким просив стягнути з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката при веденні справи в апеляційному суді у розмірі 5 000 грн.

25 квітня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Каліч Є.А. надав заперечення на заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Зотікова С.Є. про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив відмовити у задоволенні заяви про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції.

Відповідно до пункту3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Зотіков С.Є. повідомив про попередньо визначену суму витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із переглядом справи, а 19 квітня 2024 року - направив до апеляційного суду докази на підтвердження понесених у суді апеляційної інстанції таких витрат.

Перевіривши доводи сторін щодо вирішення питання про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що заява представника ОСОБА_1 - адвоката Зотікова С.Є. підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частини першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподіл судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (надання послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник боржника ОСОБА_2 - адвокат Каліч Є.А.у своїх запереченнях просив відмовити у задоволенні заяви про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн, оскільки не доведено, що надані послуги були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Представник зазначав, що розмір заявлених вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката Зотікова С.Є. є необґрунтованим, набагато завищеним та неспівмірним. Крім того, вказував на те, що суб`єктами правовідносин у спорі про оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження є боржник та приватний виконавець Довгань В.В., тобто особою, яка має право на стягнення витрат на правову допомогу адвоката є виключно приватний виконавець Довгань В.В., а не стягувач ОСОБА_1 .

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, представник ОСОБА_1 - адвокат Зотіков С.Є. на підтвердження вказаних витрат надав суду: копію ордеру від 06 березня 2023 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія МК № 799 від 03 січня 2020 року, копію Договору про надання професійної правничої допомоги від 07 жовтня 2022 року, копію додаткової угоди №1/24від 29 березня 2024 року до Договору про надання професійної правничої допомоги №07/10-22 від 07 жовтня 2022 року, Акт здачі-прийняття наданих послуг з правничої допомоги від 18 квітня 2024 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 910/7032/17.

Схожа позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 910/13060/21, у якій вказано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання сторін від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів юридичних осіб.

Відтак, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що ЄСПЛ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у частині четвертій статті 137 ЦПК України так і у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, здійснивши правовий аналіз норм статей 137, 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Така позиція слідує з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21та постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.

При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.

До подібного правового висновку дійшов й Верховний Суд у постанові від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21.

Обґрунтовуючи розмір правової допомоги у сумі 5000 грн, адвокат зазначав, що згідно з умовами Договору про надання професійної правничої допомоги від 07 жовтня 2022 року адвокат надає клієнту професійну правову допомогу у формі ведення судових справ та виконавчих проваджень, учасником яких є клієнт, щодо відносин клієнта з ОСОБА_2 , які виникли з договорів позики, оформленими борговими розписками, в тому числі ведення цивільної справи №483/1220/21 Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, в усіх судових провадженнях, включаючи оскарження судових рішень, дій, бездіяльності та/або постанов державного чи приватного виконавця, з метою врегулювання даної заборгованості на умовах найвигідніших для клієнта (п.1).

Адвокат здійснюючи представництво клієнта в судах, має право від імені клієнта усі процесуальні дії, визначені процесуальним законом, включаючи підготовку та подання до судів будь-яких процесуальних документів (позовних заяв, відзивів, апеляційних, касаційних скарг, інших скарг, в т.ч. скаргу у виконавчому провадженні); знайомитися з матеріалами справи, знімати фотокопії, заявляти відводи, клопотання, брати участь у судових засіданнях, надавати пояснення суду, укладати й підписувати мирову угоду та користуватися іншими правами надані процесуальним законом (п.2 Договору).

Розмір гонорару адвоката і порядок його виплати та порядок відшкодування витрати адвоката, пов`язаних із наданням правничої допомоги визначається додатковими угодами Сторін до цього Договору, окремо за кожний етап правничої допомоги, що надається за цим Договором (п.4) (а.с.108).

Додатковою угодою від 29 березня 2024 року №1/24 до Договору про надання професійної правничої допомоги №07/10-22 від 07 жовтня 2022 року визначено конкретний вид, обсяг правничої допомоги, суму і порядок сплати гонорару адвоката за надання правничої допомоги, а саме:

- ведення в Миколаївському апеляційному суді цивільної справи №483/1220/21 за апеляційної скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.02.2024 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця Довгань В.В. від 14.12.2023 року про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3;

- вивчення документів щодо предмету правничої допомоги, апеляційного оскарження ухвали Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.02. 2024 року у справі №483/1220/21, законодавства та правових висновків Верховного Суду, що стосуються спірних відносин;

- підготовка та подання до Миколаївського апеляційного суду, не пізніше 1 квітня 2024 року (включно), відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року;

- участь адвоката в усіх судових засіданнях в Миколаївському апеляційному суді, незалежно від їх кількості, включаючи вчинення всіх необхідних процесуальних дій;

- вчинення інших юридичних та фактичних дій для реалізації та захисту процесуальних прав і законних інтересів клієнта, в тому числі підготовка і подання заяви про стягнення судових витрат (п.1.1.)

Відповідно до п. 1.2. Додаткової угоди гонорар адвоката за надання правничої допомоги визначається у фіксованому розмірі 5000 грн. та підлягає сплаті клієнтом в повному обсязі в день укладення сторонами цієї Додаткової угоди (а.с. зв. 108).

18 квітня 2024 року сторонами підписано Акт здачі-прийняття послуг з правничої допомоги.

Згідно вказаного Акту надані наступні послуги:

- вивчення документів щодо предмету правничої допомоги, апеляційного оскарження ухвали Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.02.2024 року у справі №483/1220/21, законодавства та правових висновків Верховного Суду, що стосуються спірних відносин становить 1 годину;

- підготовка та подання до Миколаївського апеляційного суду, не пізніше 1 квітня 2024 року (включно), відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року - 3 години;

- участь адвоката у судовому засіданні в Миколаївському апеляційному суді 17 квітня 2024 року, включаючи час на дорогу, очікування судового засідання в приміщенні суду - 1 година, підготовка та подання до Миколаївського апеляційного суду заяви про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката - 1 година.

Будь-яких зауважень чи застережень з боку клієнта щодо обсягу та якості наданих послуг не заявлено (а.с.109).

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, враховуючи характер правовідносин у цій справі, межі перегляду справи, проаналізувавши обсяг наданих Зотіковим С.Є. послуг, їх дійсності та необхідності, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 підлягає сума у розмірі 3 000 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхідності вчинення певних процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 270, 367, 381 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Зотікова Сергія Євгеновича про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 3000 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 03 травня 2024 року.