У х в а л а

30 квітня 2024 року

м. Київ

Справа № 545/400/22

Провадження № 61-1702ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця», скаржник) в особі філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Укрзалізниця»

на постанову Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і

в с т а н о в и в:

1. У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати незаконним і скасувати наказ виконуючого обов`язки начальника Виробничого структурного підрозділу «Полтавський центр механізації колійних робіт» філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Укрзалізниця» від 4 січня 2022 року № 03 «Про відсторонення від роботи»;

- поновити позивача на посаді машиніста залізнично-будівельних машин;

- стягнути зі скаржника середній заробіток за час відсторонення, починаючи з 4 січня 2022 року до ухвалення рішення суду;

- відповідно до статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) допустити негайне виконання судового рішення у частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення від роботи в межах суми платежу за один місяць.

2. 14 червня 2023 року Полтавський районний суд Полтавської області ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив частково:

- визнав незаконним і скасував наказ виконуючого обов`язки начальника Виробничого структурного підрозділу «Полтавський центр механізації колійних робіт» філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Укрзалізниця» від 4 січня 2022 року № 03 «Про відсторонення від роботи»;

- стягнув зі скаржника на користь позивача 18 172,80 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 4 січня 2022 року до 28 лютого 2022 року включно;

- допустив до негайного виконання рішення у частині стягнення середнього заробітку у межах платежу за один місяць;

- відмовив у задоволенні решти вимог;

- стягнув зі скаржника на користь держави 1 984,80 грн судового збору.

3. 12 грудня 2023 року Полтавський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою рішення суду першої інстанції залишив без змін.

4. 1 лютого 2024 року скаржник подав до Верховного Суду (1) заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, (2) заяву про зупинення виконання судових рішень і (3) касаційну скаргу, у якій просить скасувати зазначену постанову й ухвалити нове судове рішення, а саме:

- відмовити у задоволенні вимоги про визнання незаконним і скасування наказу виконуючого обов`язки начальника виробничого структурного підрозділу «Полтавський центр механізації колійних робіт» філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Укрзалізниця» від 4 січня 2022 року № 03 «Про відсторонення від роботи»;

- відмовити у задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- відмовити у допуску до негайного виконання рішення суду у частині стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць;

- у решті оскаржене судове рішення залишити без змін.

Обґрунтував скаргу так:

- суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22), про те, що:

у кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи треба враховувати не тільки Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 2021 року № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник;

зокрема слід враховувати такі обставини: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакти працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням; визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.

Апеляційний суд указані обставини не дослідив, залишив поза увагою письмові пояснення скаржника щодо цих обставин, не встановив неможливість дистанційної/надомної форми роботи для працівника, який не був щепленим, а також умови праці, у яких останній перебував;

- 1 листопада 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду справу № 191/4364/21 (провадження № 61-1486св23) з подібним предметом спору передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Це означає, що не всі проблеми, які виникають у такій категорії справ, були вирішені;

- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у справах з аналогічним предметом спору, у яких позивач займав посаду машиніста залізнично-будівельних машин;

- Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 вказала, що суди повинні оцінювати, чи був застосований до працівника індивідуальний підхід. Але жодний нормативно-правовий акт не визначає, що індивідуальний підхід мав бути відображеним у наказі про відсторонення працівника від роботи. Цей мотив, який навів суд апеляційної інстанції (обґрунтування нагальної проблеми у відстороненні позивача від роботи), не відповідає нормам законодавства, проте може мати прецедентний характер відносно рішень судів першої інстанції;

- апеляційний суд порушив норми процесуального права, бо не дослідив докази, подані з апеляційною скаргою, і необґрунтовано відхилив додаткові пояснення скаржника щодо важливості цих доказів і обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

- суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові перерахував обставини, які суди повинні досліджувати, оцінюючи пропорційність втручання у права працівника, однак сам ці обставини у спірних правовідносинах не аналізував;

- апеляційний суд не врахував висновки Верховного Суду у справах з подібним предметом спору, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року у справі № 133/3961/21 (провадження № 61-9771св23), про те, що, оскільки іншу форму організації роботи (зокрема дистанційну або надомну) відповідач організувати позивачу не може, АТ «Укрзалізниця» правомірно ухвалило рішення про відсторонення позивача від роботи; з огляду на те, що за позивачем на період відсторонення зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, нарахування заробітної плати відновлюється відразу після усунення позивачем причин, що зумовили його відсторонення, та після допуску до роботи (близькі за змістом висновки є у постановах Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 472/5/22 (провадження № 61-41св23), від 18 квітня 2023 року у справі № 130/3573/21 (провадження № 61-5570св22), від 9 серпня 2023 року у справі № 203/965/22 (провадження № 61-6389св23).

Апеляційний суд не звернув увагу на те, що позивач не надав доказів на підтвердження тверджень про те, що його соціальні контакти є мінімальними.

5. 21 лютого 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення її недоліків десятиденний строк із дня вручення копії цієї ухвали. Скаржник мав подати до суду для позивача копії заяви про поновлення строку на касаційне оскарження і доданих до неї матеріалів, а також заяви про зупинення виконання судових рішень.

6. 5 березня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду для позивача скановані копії заяви про поновлення строку на касаційне оскарження і доданих до неї матеріалів, а також заяви про зупинення виконання судових рішень.

7. У доданій до касаційної скарги заяві скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду. Поважність причин пропуску цього строку обґрунтував тим, що копію оскарженої постанови представник скаржника отримав 26 грудня 2023 року, а на електронну пошту філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Укрзалізниця» копія постанови надійшла 27 грудня 2023 року. На підтвердження цього надав копії супровідного листа Полтавського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року та знімок сторінки з електронної пошти з розсилкою процесуальних документів у справі № 545/400/22. Крім того, скаржник подав касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції 25 січня 2024 року, однак 26 січня 2024 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про її повернення через відсутність достатніх доказів на підтвердження повноважень осіб, які її подали, діяти від імені скаржника у порядку самопредставництва. Копію цієї ухвали скаржник отримав 30 січня 2024 року і 1 лютого 2024 року звернувся з касаційною скаргою повторно, усунувши зазначені недоліки.

7.1. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 ЦПК України).

7.2. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 390 ЦПК України).

7.3. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними (частина перша статті 127 ЦПК України).

7.4. Оскільки скаржник перший раз вчасно подав касаційну скаргу, а повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою без зайвих зволікань, усунувши недоліки, які стали підставою для її повернення, то пропущений строк на касаційне оскарження слід поновити, визнавши причини його пропуску поважними.

8. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

9. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У цій скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1, 3 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

10. Скаржник додав до касаційної скарги також заяву, у якій просить зупинити виконання постанови апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до завершення перегляду справи у касаційному порядку. Обґрунтував так: у разі скасування оскарженої постанови поворот її виконання буде неможливим, тому для захисту прав та інтересів скаржника необхідно вжити відповідні заходи; є висока вірогідність відкриття виконавчого провадження, а за невиконання вимог виконавця законодавство передбачає відповідальність.

10.1. За наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії (абзац другий частини восьмої статті 394 ЦПК України).

10.2. Суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала (частини перша та друга статті 436 ЦПК України).

10.3. За змістом наведених приписів у заяві про зупинення виконання судових рішень має бути обґрунтування необхідності такого зупинення. Проте скаржник належного обґрунтування не навів, зокрема не надав докази на підтвердження необхідності зупинення виконання чинного рішення суду. Тому у задоволенні відповідної заяви слід відмовити. Ця відмова не позбавляє скаржника можливості ще раз звернутися до суду з аналогічною заявою за належного її обґрунтування (наявністю виданого виконавчого листа, відкритого виконавчого провадження, неплатоспроможності стягувача, внаслідок якої буде ускладненим поворот виконання, тощо).

Керуючись статтями 260, 261, 389, 390, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Поновити Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» Акціонерного товариства «Українська залізниця» строк на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року.

2. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

3. Витребувати з Полтавського районного суду Полтавської області цивільну справу № 545/400/22.

4. Відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зупинення виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року та рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 червня 2023 року.

5. Надіслати позивачеві копію касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити йому право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков