Справа № 367/6429/21
Провадження №2/367/985/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

18 вересня 2024 Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

за участі секретаря судових засідань Маленко О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в місті Ірпінь цивільну справу за позовомОСОБА_3 до Державного податкового університету, третя особа: в.о. ректора УФСУ Унинець-Ходаківська Валентина Павлівна, про визнання неправомірними зміни істотних умов праці та їх поновлення,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом до Державного податкового університету, третя особа: в.о. ректора УФСУ Унинець-Ходаківська Валентина Павлівна, про визнання неправомірними зміни істотних умов праці та їх поновлення, мотивуючи вимоги наступним.

ОСОБА_4 працює викладачем в УніверситетіДФСУ з 1998, спочатку за безстроковим договором, а згодом за контрактом. 3аперіод роботи у вузі ніяких нарікань на професійну діяльність не було.У вересні 2020 в підрозділі вузу (ННІ ОАА) змінилось керівництво, прийшла нова команда на чолі з директором інституту ОСОБА_5 та завідувачем кафедрою бухгалтерського обліку ОСОБА_6 . Сподіваючись, що це призведе до покрашення науково-педагогічної діяльності, позивач стала намагатись робити пропозиції та зауваження щодо роботи кафедри та організаціїнавчального процесу. Також, дізнавшись, що останнім часом керівництво УДФСУ отримувало премії, які більше, ніж в 20 разів перевищували розмір МЗП всупереч закону, адже вуз фінансується за рахунок державного бюджету, а тому кошти спеціального фонду

повинні, в першу чергу, використовуватись на розвиток університету, стала висловлювати критичні зауваження з приводу неправильного та несправедливого розподілу премій. Через такі дії позивач стала небажаним членом колективу. До початку 2019-2020 навчального року, весь час позивачя працювала на повну ставку. Але у вказаному та наступному навчальному році до позивача була застосована неправомірна зміна істотних умов праці, що проявилось у встановленні позивачу неповного навчального навантаження. Так у 2019-2020 навчальному році позивач отримала у вересні лише 0,5 ставки замість запланованої у червні повної ставки, що значно погіршило матеріальне становище позивача. Планове навантаження на 2021-2022 навчальний рік взагалі було зменшено до 0,25 ставки. Таке рішення прийнято на самочинний розсуд керівництва кафедри бухгалтерського обліку в особі її завідувачки ОСОБА_7 та директора ННІ обліку, аналізу та аудиту (ННІОАА) ОСОБА_5 без погодження з позивачем та завчасного попередження, чим було порушено ст. 97 КЗпП України, ст. 103 КЗпП, умов Колективного договору УДФСУ та умов контракту з позивачем, в якому про зменшення ставки мови не йшлося. Крім цього, відповідно до Колективного договору УДФСУ на 2016-2021 роки передбачено забезпечувати збереження заробітної плати науковим та науково-педагогічним працівникам Університету, які проходять раз на 5 років стажування та підвищення кваліфікації (п.2.5). Останнє підвищення кваліфікації позивача відбулось у 2018 році в Університеті ДФС України, курс «Технологія розробки дистанційного курсу. Сучасні освітні технології» з 10-31.10.2018 р. (Свідоцтво СС 40233365/196-18). Таким чином, ніяких законних підстав для зменшення оплати праці для позивача у керівництва не було, однак останній навмисно створюють всі умови, щоб позивач відмовилась від своїх законних вимог. Не погодившись з таким суттєвим зменшення розміру оплати праці, позивач попросила керівництво розібратись з цим питанням, однак нічого пояснено не було, тому 02.09.2020 позивачем було направлено письмовий запит на ім?я директора ННІ ОАА ОСОБА_5 , з метою пояснити методику розподілу педагогічного навантаження по кафедрі бухгалтерського обліку. На цей запит була дана формальна відповідь, яка, окрім всього, містила неправдиві, перекручені дані, а деякі відомості були суцільним наклепом. Зокрема, у відповіді зазначено, що причинами зниження педагогічного навантаження до 0,5 ставки є незадовільне виконання позивачем обов?язків секретаря кафедри, члена відбіркової комісії, неякісного викладання дисциплін, в результаті чого студенти не вибрали спеціалізацію кафедри, хоча навчальний процес забезпечували всі викладачі кафедри, а не позивач особисто. Ніяких доказів порушень з боку позивача керівництвом не наведено, бо їх взагалі не було. Нарікань з боку абітурієнтів та діючих студентів на позивача не було, про що свідчать опитування «Викладач очима студентів» у 2019 - 9,75; у 2020 - 9,57 (з 10 балів). Крім того, у відповіді було вказано на відсутність за останні роки у позивача професійного росту і те, що всі зазначені здобутки носять фрагментарний арактер, хоча згідно рейтингів викладачів, показники в динаміці у позивача високі. Зазначає, що ОСОБА_5 на посаді директора ННІ ОАА працює з 1 вересня 2020, а до цього 3 роки керував іншою кафедрою, тому не в змозі формувати об?єктивне судження про педагогічну та наукову діяльність позивача. Так, 03.09.2020 було проведено засідання кафедри бухгалтерського обліку для ухвалення навчального навантаження із запрошенням директора ННІОАА ОСОБА_8 , який запропонував викладачам перерозподілити години навантаження на користь позивача за рахунок відповідного зменшення особистого навантаження. Доцент кафедри ОСОБА_9 запропонувала віддати позивачу частину свого педнавантаження (0,25 ставки). Не дивлячись на таку згоду ОСОБА_10 , ОСОБА_5 наполіг, щоб в протоколі засідання кафедри від 03.09.2020 №1 було зазначено, що ніхто з викладачів не виявив підтримку позивачу щодо перерозподілу педагогічного навантаження. Крім того, у вищезазначеному протоколі було зазначено, що на кафедрі існує резерв педагогічного навантаження в розмірі 0,25 ставки, який був додатково включений до навантаження завідувачці кафедри ОСОБА_7 . Протоколом засідання кафедри від 10.09.2020 р. №3 було констатовано, що у зв?язку із збільшенням контингенту вступників УДФСУ збільшились години навчального навантаження кафедри, тому виникла необхідність їх додаткового розподілу. У результаті цього було прийнято на посаду старшого викладача кафедри бухгалтерського обліку ОСОБА_11 на 0,25 ставки, додано 0,25 ставки до навантаження старшому викладачу ОСОБА_12 та сформовано 0,5 ставки, додано 0,25 ставки к.е.н, доценту ОСОБА_9 . Педагогічне навантаження позивача залишилось без змін, а предмет «Бухгалтерський облік в установах державного сектору», який позивачем викладався раніше, без пояснень був переданий іншому викладачу кафедри, хоча позивачем було розроблено та затверджено в установленому порядку УДФСУ необхідне навчально-методичне забезпечення. Зауважує, що завідувачка кафедри бухгалтерського обліку ОСОБА_7 неодноразово підкреслювала і наголошує до цього часу, що якщо б позивач не писала запит на ім?я директора ННІОАА ОСОБА_5 , могла б отримати педагогічне навантаження в розмірі 0,75 ставки або і 1 ставку, оскільки у вересні місяці, як зазначено вище, така можливість була у зв?язку з додатковим прийомом студентів. 28.09.2020 позивачу в ультимативній формі запропонували підписати контракт на 2020-21 н.р. без конкретної вказівки розміру оплати праці, що позивач була змушена зробити. Для пояснення щодо зменшення навчального навантаження позивач зверталась не лише до директора ННІ ОАА ОСОБА_5 .

Так, 17.06.2021 позивачу було запропоновано підписати картку планового навчального навантаження на 2021-2022 н.р. на 0,25 ставки заступницею завідувачки кафедри бухгалтерського обліку ОСОБА_13 , яка її сформувала. На усне прохання пояснити, чим обумовлений сформований обсяг годин, позивачу було рекомендовано звернутись безпосередньо до директора ННІ ОСОБА_5 18.06.2021 була подана заява Першому проректору з навчально-методичної та виховної роботи ОСОБА_14 з проханням вивчити обставини, що склалися, відновити справедивість та трудові права позивача , розподіливши навантаження рівнопропорційно між виклалачами кафедри, який викликав директора інституту ОСОБА_5 та в присутності позивача запропонував, враховуючи досягнення останньої, надати повноцінну ставку. Однак ОСОБА_5 в категоричній формі відмовився це робити, не обгрунтовуючи свое рішення. 25.06.2021 на ім?я завідувачки кафедри ОСОБА_7 позивачем було написано зареєстровано службову записку (N?106/12-34) з проханням в письмовій формі обгрунтувати сформоване планове педагогічне навантаження в розмірі 0,25 ставки. Але в порушення ЗУ «Про звернення громалян» відповідь не була отримана. На усне ж звернення до завідувачки кафедри ОСОБА_7 , позивач отримала відповідь, що її здобутки маловагомі для кафедри.

Також звертає увагу, що картка планового педагогічного навантаження на 2021-2022 н.р. в розмірі 0,25 ставки ще до згоди позивача була вже підписана ОСОБА_15 та завідувачкою кафедри бухгалтерського обліку. В той же час на 2021-2022 н.р. завідувачці кафедри ОСОБА_7 без обговорення на кафедрі було сформоване власне додаткове планове навантаження в розмірі 1,5 ставки, іншим доцентам кафедри по 1 ставці, старшим викладачам по 0,25-0,5 ставки.

25.06.2021 позивач також подала письмове звернення до в.о. ректора УДФСУ Унинець-Ходаківської В.П. (вx.N?A-95/01-18), на яке 02.07.2021 було дано відповідь директором ННІ ОАА ОСОБА_5 , в якій зазначено, що зменшення позивачу педагогічного навантаження до 0,25 ставки пояснюється тим, що першочергово надається педагогічне навантаження викладачам, які входять в групу забезпечення освітніх програм, з якої позивача було навмисне виключено, хоча в зазначених освітніх програмах є предмети, викладання яких забезпечувала позивач.

16.07.2021 була отримана письмова відповідь в.о. ректора УДФСУ Унинець-Ходаківської В.П. У ній зазначалось, що сформоване позивачу педагогічне навантаження в розмірі 0,25 ставки є плановим та буде відкориговане у вересні-жовтні за умовою додаткового прийому вступників в УДФСУ. Крім того, у відповіді було зазначено, що за всі види робіт та розподіл педагогічного навантаження по кафедрі несе завідувачка кафедри ОСОБА_7 , а формування навантаження повинно обговорюватись на кафедрі (чого не здійснювалось протягом двох років з моменту перебування ОСОБА_7 на посаді завідувачки кафедри бухгалтерського бліку). Як альтернативу, позивачу було запропоновано пройти конкурс на заміщення вакантної посади доцента кафедри бухгалтерського обліку, який науково-педагогічні працівники проходять раз на 5 років, але ще у 2019 цей конкурс успішно пзивачем був пройдений, хоча інші викладачі кафедри або взагалі його не пройшли або термін проходження протермінований.

Крім цього, така відповідь прямо протирічить Положенню «Про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників Університету державної фіскальної служби України та укладання з ними трудових договорів (контрактів)», затвердженого наказом Університету державної фіскальної служби України від 26.03.2020 року N? 431, так як конкурсний відбір до цього часу не об?явлений, позивач з умовами проведення не ознайомлена.

Окремо звертає увагу на те, що ОСОБА_5 бажає будь яким способом скомпрометувати позивача, намагається незаконно позбавити позивача належної оплати праці, крім того, відповідач фальсифікує документи. Так, контракт на 2020-2021 н.р. укладений від імені позивача, не був заповнений позивачем власноруч, підпис в ньому сфальсифікований. У додатковій угоді до контракту директором інституту ОСОБА_5 було власноруч внесено пункти вже після підписання угоди, зокрема щодо підвищення кваліфікації.

Таким чином, позивач зазначає про грубе порушення трудових прав з боку відповідача, що виражається зокрема у відмові в їх поновленні, а також образи з боку керівництва кафедри, обвинувачення позивача в некомпетентності та в порушеннях умов контракту, що призвело не тільки до втрати позивачем належного матеріального забезпечення, а й до важких моральних переживань. Несправедливе ставлення до позивача, приниження з боку керівництва, відверті безпідставні звинувачення в тому, що позивач порушувала трудову дисципліну, що на позивача поступали скарги з боку студентів та абітурієнтів, а також, що здобутки позивача маловагомі для кафедри, негативно вплинуло на ділову репутацію позивача та престиж у вузі. Позивач дуже сильно переживала через неможливість продовжувати нормальний спосіб життя та роботи в якості викладача, який раніше мав високий рейтинг та авторитет у колег та студентів. Розмір моральної шкоди, завданої керівництвом вузу, в т.ч. ОСОБА_5 , позивач визначила в розмірі 10000 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати неправомірними зміни істотних умов праці (встановлення навчального навантаження) та поновити їх, сформулювати педнавантаження в розмірі повноцінної ставки та зобов`язати керівництво в тексті контракту вказати конкретний розмір оплати праці. Стягнути з відповідача на користь позивача 10000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30.08.2021 по справі відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою суду від 13.01.2022 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного податкового університету, третя особа: в.о. ректора Державного податкового університету ОСОБА_16 , про визнання неправомірними зміни істотних умов праці та їх поновлення вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.01.2022 замінено відповідача у справі - Університет державної фіскальної служи на правонаступника - Державний податковий університет.

Ухвалою суду від 11.03.2024 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

До суду від представника відповідача надходив відзив на позовну заяву, в якому представник вказує про те, що позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, позивач вказує у своїй позовній заяві, що планове науково-педагогічне навантаження на 2020-2021 навчальні роки безпідставно зменшено до 0,5 ставки.

Навантаження науково-педагогічних працівників Університету державної фіскальної служби України (далі - Університет), зокрема кафедри бухгалтерського обліку Навчально-наукового інституту обліку, аналізу та аудиту, зменшувалося не безпідставно, як пише ОСОБА_3 , а розраховувалося за нормативами, відповідно до кількості студентів, які навчалися в Університеті в 2018-2021 рр., і чисельність яких зменшилась за три роки на 16,2 %, а в Навчально-наукового інституту обліку, аналізу та аудиту - на 23,5%:

У зв`язку з тим, що основне навчальне навантаження по кафедрі бухгалтерського обліку формується за рахунок викладання фахових дисциплін для студентів 3-4 курсів, обсяги навантаження по кафедрі в 2019/2020 н.р. становили 5931 годин, у 2020/2021 - зменшилися до 4012 годин. Це підтверджується копіями зведеного навчального навантаження науково-педагогічних працівників кафедри бухгалтерського обліку на 2019/2020, 2020/2021 навчальні роки.

У 2020-2021 н.р. по кафедрі бухгалтерського обліку було прийнято рішення про перерозподіл навчального навантаження між викладачами кафедри бухгалтерського обліку.

Отже, істотних змін праці в даному випадку не відбулось, адже це зменшення було заплановано у зв`язку зі зменшенням навчального навантаження на кафедрі.

Позивач вказує у своїй позовній заяві, що планове науково-педагогічне навантаження на 2021-2022 навчальні роки безпідставно зменшено до 0,25 ставки.

Проте контракт з ОСОБА_3 як науково-педагогічним працівником укладено з Університетом державної фіскальної служби України на період з 01.10.2020 до 31.08.2021. У додатку до контракту, що є невід`ємною частиною контракту, зазначені зобов`язання, які повинна була виконати доцент ОСОБА_3 впродовж навчального року.

Умови контракту за 2020-2021 н.р. ОСОБА_3 виконані не в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3.1 Положення про підвищення кваліфікації (стажування) педагогічних, науково-педагогічних працівників Університету державної фіскальної служби України (далі Університет) (зі змінами і доповненнями), затвердженого Вченою радою Університету 24.12.2020 (протокол № 15), введеного в дію наказом Університету від 24.12.2020 № 1745, розробленого на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 800 «Деякі питання підвищення кваліфікації педагогічних і науково-педагогічних працівників», науково-педагогічні працівники підвищують свою кваліфікацію не рідше одного разу на п`ять років. Обсяг підвищення кваліфікації за різними видами робіт (підвищення кваліфікації, стажування тощо) протягом п`яти років не може бути меншим ніж шість кредитів ЄКТС, що стверджується копією положення.

Так, ОСОБА_3 підвищувала кваліфікацію в 2018 році (свідоцтво про підвищення кваліфікації від 31.10.2018 № 196 «Технологія розробки дистанційного курсу. Сучасні освітні технології», обсяг 3 кредити ЄКТС), проте кількість кредитів менше встановленої норми.

ОСОБА_3 також не виконано вимоги контракту 08.06.2021 (додаток № 1 до контракту) у частині підготовки наукової публікації в періодичному виданні, яке включено до наукометричної бази Scopus.

У протоколі засідання кафедри бухгалтерського обліку зазначені дані порушення умов контракту, які ОСОБА_3 не виконала в 2020/2021 н.р.

Розподіл індивідуального навантаження викладачів здійснюється завідувачем кафедри за попереднім обговоренням на засіданні кафедри (розглядалось на засіданні кафедри бухгалтерського обліку від 08.06.2021 № 19). Крім того, картку навчального навантаження візує директор навчально-наукового інституту.

Планове навчальне навантаження на 2021/2022 навчальний рік кафедри бухгалтерського обліку, працівником якої є ОСОБА_3 , у порівнянні з 2020/2021 навчальним роком зменшилося на 0,25 ставки. Факт не повного виконання умов контракту і спричинив зменшення навантаження в ОСОБА_3 з 0,5 ставки в 2020/2021 н.р. до 0,25 ставки планового навантаження 2021/2022 н.р. Кількість ставок на кафедрі залежить від обсягу навчальної роботи за кількістю годин з дисциплін, викладання яких забезпечує кафедра, відповідно до робочих навчальних планів. Навантаження, обчислене наприкінці навчального року за наявним контингентом студентів та очікуваною кількістю вступників, що будуть прийняті відповідно до ліцензійного обсягу, підлягає уточненню за підсумками прийому, поновлення-відрахування студентів.

Таким чином, навчальне навантаження, на яке посилається ОСОБА_3 , і яке розіслане кафедрам Університету в червні 2021 року, є попереднім. Остаточне навчальне навантаження сформується за результатами прийому вступників до Університету під час вступної кампанії в липні-вересні 2021 року.

Зважаючи на викладене вище, сформоване педагогічне навантаження на 2021-2022 н.р. у розмірі 0,25 ставки для ОСОБА_3 , є обґрунтованим (з огляду на показники її діяльності), плановим, проте воно могло б бути скориговане на початок 2021/2022 н.р. за наявності відповідної загальної кількості годин педагогічного навантаження по кафедрі бухгалтерського обліку, проте ОСОБА_3 була звільнена до початку навчального року (наказ від 26.08.2021 № 472 ОСОБА_3 у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту).

Отже, фактичне навантаження науково-педагогічного працівника ОСОБА_3 не було змінене, адже вона була звільнена до початку 2021/2022 навчального року.

Щодо високого рейтингу науково-педагогічного працівника ОСОБА_3 , зазначають про таке.

В Університеті діє Положення про рейтингове оцінювання результатів роботи науково-педагогічних працівників (у редакції рішення Вченої ради Університету від 24.12.2020 № 15, введене в дію наказом від 24.12.2020 № 1745), метою якого є формування складової внутрішньої системи забезпечення якості вищої освіти; визначення кращих НПП за результатами діяльності протягом навчального року; підвищення ефективності та результативності професійної діяльності НПП; забезпечення прозорості та об`єктивності оцінювання діяльності кожного НПП; підвищення рейтингових показників Університету; заохочення до підвищення якості вищої освіти і дотримання відповідності показників роботи Університету ліцензійним та акредитаційним вимогам (копія додається).

Результати рейтингової оцінки використовуються в Університеті під час прийняття рішень про подання до нагородження; морального та матеріального заохочення кращих науково-педагогічних працівників, кафедр, ННІ/Факультету; конкурсного відбору на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників.

Проте зазначають, що методика, викладена в цьому Положенні, буде переглядатися в новоутвореному Державному податковому університеті, так як значною мірою рейтинг НПП залежить від посадового коефіцієнта, що визначається кількістю ставок, які працівник має. Загальна кількість набраних балів (годин) ділиться на частину ставки в годинах, наприклад, ОСОБА_17 , доцент кафедри працює на 0,5 ставки, то його рейтинговий коефіцієнт = 2000 / 774 =2,58. Такий розрахунок і призвів до значного збільшення балів рейтингу ОСОБА_3 . Сформований таким чином високий рейтинг (6,34) ОСОБА_3 в 2020/2021 н.р. не відображає повною мірою результативність її роботи.

У 2018/2019 н.р. рейтинг ОСОБА_3 становив 2,82, а у 2019/2020 н.р. 2,33. За результатами опитувань студентів, у 2021 році ОСОБА_3 займала останнє місце серед науково-педагогічних працівників на кафедрі (3,7 балів) з 5 можливих.

Вказують про те, що питання порушеного ОСОБА_3 у заяві до Університету від 04.08.2021 про визнання неправомірними зміни істотних умов праці та їх поновлення, буде розглянута комісією з вирішення конфліктних ситуацій в Університеті, що діє відповідно до Порядку про вирішення конфліктних ситуацій в Університеті, затвердженого наказом від 19.02.2020 № 300 після оновлення даного положення та затвердження оновленого складу даної комісії на вченій раді Університету 30.09.2021.

Щодо питання моральної шкоди, завданої позивачу, вказують про те, що позивачем ніяким чином не доведено, яка саме моральна шкода заподіяна, відсутнє протиправне діяння, відсутній причинно наслідковий зв`язок та вина останнього і яким чином розрахований розмір даної матеріальної шкоди.

Враховуючи викладене, в задоволенні позову просять відмовити повністю.

У запереченні на відзив позивач посилається на обставини, викладені в позовній заяві.

У судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, з позовними вимогами не погоджувався, вважав позов безпідставним.

Суд перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,

Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

За змістом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Відповідно до частини першої ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк із урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Отже, умовами укладення строкового трудового договору є: характер виконуваної роботи; умови виконання роботи; інтереси працівника; інші випадки, передбачені законодавчими актами.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється за погодженням сторін і може визначатися як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором.

Якщо ж строковий трудовий договір укладений всупереч правилам ст.23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк.

Згідно матеріалів справи, Контракт з ОСОБА_3 як науково-педагогічним працівником було укладено з Університетом державної фіскальної служби України на період з 01.10.2020 до 31.08.2021. У додатку до контракту, що є невід`ємною частиною контракту, зазначені зобов`язання, які повинна була виконати доцент ОСОБА_3 впродовж навчального року.

Крім цього, було встановлено, що у пункті 5 протоколу засідання кафедри бухгалтерського обліку від 08.06.2021 зафіксовано, що зобов`язання, які визначені у Додатку № 1 до контракту від 29.09.2020 р. ОСОБА_3 не виконані у повному обсязі. Зокрема, 1) програма «Кадри» - із запланованих 7 пунктів виконано 5; 2) розробка дистанційних курсів - заплановано 5, а у наявності 2; 3) наукова робота - не підготовлена у співавторстві з колективом кафедри наукова стаття у Scopus; 4) не надано підтвердження про проходження підвищення кваліфікації у відповідності до спеціальності. Окрім того, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 57 Закону України «Про вищу освіту» науково-педагогічні працівники проходять підвищення кваліфікації не рідше одного разу на п`ять років, а обсяг підвищення кваліфікації науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти протягом п`яти років не може бути менше ніж шість кредитів ЄКТС, що передбачено п.23 Порядку підвищення кваліфікації педагогічних і науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 800. ОСОБА_3 станом на 30.08.2021 проходила підвищення кваліфікації з 10.10.2018 по 31.10.2018 в обсязі трьох кредитів (108 годин), що також не у повному обсязі відповідає нормативним вимогам.

У статті 94 КЗпП України надано визначення заробітної плати - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до статті 21 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно зі статтею 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

За абз. 3 статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до статті 29 Закону №108/95-ВР при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Відповідно до Статуту Університету ДФС (п. 6.6.1) та ч. 7 ст. 35 Закону України «Про вищу освіту», завідувач кафедри забезпечує організацію освітнього процесу, виконання навчальних планів і програм навчальних дисциплін, здійснює контроль за якістю викладання навчальних дисциплін, навчально-методичною та науковою діяльністю викладачів.

У 2020-2021 н.р. по кафедрі бухгалтерського обліку було прийнято рішення про перерозподіл навчального навантаження між викладачами кафедри бухгалтерського обліку, що стверджується протоколом від 10.09.2020 № 2.

Крім цього, ОСОБА_3 ознайомлена з карткою навчального навантаження науково-педагогічного працівника кафедри бухгалтерського обліку на 2020-2021 н.р. на 0,5 ставки та підписала його.

Згідно листа Державної служби якості освіти України від 03.09.2021 вих. № 03.09.2021 до Міністерства освіти і науки України про розгляд в межах повноважень звернення ОСОБА_3 щодо можливих порушень у діяльності керівництва Університету, зокрема під час формування річного навчального навантаження (вх. Служби від 11.08.2021 № А-235/01-28) повідомлено, що за результатами вивчення відповідних документів і матеріалів Університету, у тому числі викладених у відкритих джерелах, не підтверджено порушення в діяльності керівництва Університету, про які вказує заявниця ОСОБА_3 .

Також Департамент контролю у сфері вищої, фахової перед вищої освіти і освіти дорослих Державної служби якості освіти України у своєму листі від 03.09.2021 вих. № 03/01-28-/127 про розгляд звернення ОСОБА_3 повідомив про те, що у ході розгляду звернення з`ясовано, що дійсно у 2020/2021 навчальному році навчальне навантаження ОСОБА_3 складало 0,5 ставки, а на 2021/2022 навчальний рік за попереднім розподілом заплановано 0,25 ставки. Остаточне навчальне навантаження буде скориговане після завершення вступної кампанії, про що було ОСОБА_3 повідомлено листом Університету від 16.07.2021 № 1684/01-18.

Не відповідає дійсності твердження, що ОСОБА_3 не надали відповідь щодо результатів розгляду службової записки від 25.06.2021 стосовно обґрунтованості сформованого планового навчального навантаження в розмірі 0,25 ставки на 2021/2022 навчальний рік. Листом Університету від 30.06.2021 № 107/12-34 ОСОБА_3 поінформовано, що відповідно до пункту 7.4. наказу УДФСУ від 11.05.2021 № 574 «Про затвердження видів навчальної роботи, норм часу навчальної роботи, нормативів чисельності академічних (навчальних) груп (взводів) та навчального навантаження науково-педагогічних працівників на 2021-2022 н.р.» першочергово забезпечуються годинами науково-педагогічні працівники, які входять до складу груп забезпечення освітніх програм, що закріплені за кафедрою. Так ОСОБА_3 не входила в жодну з групу забезпечення за освітніми програмами кафедри бухгалтерського обліку.

ОСОБА_3 була звільнена згідно наказу № 472 від 26.08.2021 у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту), тобто до початку 2021-2022 навчального року.

Разом з тим, суд зазначає про те, що в судовому засіданні позивач стверджувала, що пункт в Додатку №1 до контракту від 29.09.2020 був вписаний особисто директором ННІ ОАА ОСОБА_5 заднім числом після підписання позивачем додаткових умов до контракту, проте жодних доказів такому твердженню надано не було.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідачем виконано усі вимоги за Контрактом з науково-педагогічним працівником від 29.09.2020 ОСОБА_3 , а твердження позивача, що її права було порушено та змінено істотні умови праці, не відповідає дійсності та не доведено належними доказами під час розгляду справи.

Крім того, у прохальні частині позовної заяви не зрозуміло у який саме період права позивача були порушені та змінено істотні умови праці; за який період потрібно сформувати педнавантаження в розмірі повноцінної ставки та зобов`язати Університет в тексті контракту вказати конкретний розмір оплати праці, якщо трудові відносини між позивачам та відповідачем закінчились 31.08.2021.

Таким чином, враховуючи, що відповідач діяв у спосіб, визначений діючим трудовим законодавством та протилежного суду доведено не було, то дії відповідача не можна кваліфікувати як неправомірні, що виключає порушення права позивача, а отже позов в частині визнання неправомірними зміни істотних умов праці та їх поновлення задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає про те, що можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи. Зазначене резюмується з висновками, викладеними в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20).

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Беручи до уваги факт відсутності порушення права позивача з боку відповідача, вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 10, 12, 13, 76, 80-81, 89, 258-259, 265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, ст. 23 ЦК України,ст.ст.21-23,94, 97,237-1 КЗпП України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Державного податкового університету, третя особа: в.о. ректора УФСУ Унинець-Ходаківська Валентина Павлівна, про визнання неправомірними зміни істотних умов праці та їх поновлення, - відмовити.

Повний текст судового рішення складено 19.09.2024.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Л.В. Мерзлий