УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 466/6961/13-ц

провадження № 61-5934ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Львівської міської ради на ухвалу Львівського апеляційного суду від 01 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Львівська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа -Львівська міська рада, про визнання права власності на нежитлову будівлю літ. «Б-1», загальною площею 24,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 05 листопада 2013 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю літ. «Б-1», загальною площею 24,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

18 грудня 2023 року, з пропуском строку на апеляційне оскарження, вказане рішення оскаржила Львівська міська рада.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29 січня 2024 року в задоволенні клопотання Львівської міської ради про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 05 листопада 2013 року відмовлено. Апеляційну скаргу Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 05 листопада 2013 року залишено без руху для надання можливості подати апеляційному суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням обґрунтованих доводів поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 01 березня 2024 року у задоволенні клопотання Львівської міської ради про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 05 листопада 2013 року відмовлено. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 05 листопада 2013 року відмовлено.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції, з урахуванням положень пункту 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, виходив із того, що Львівська міська рада звернулася до суду із апеляційною скаргою на рішення місцевого суду із пропуском строку, визначеного законом.

При цьому судом також вказано, що Львівська міська рада не навела переконливих доводів, які б вказували про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження та не надала доказів на підтвердження обґрунтованості доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення.

18 квітня 2024 року Львівська міська рада засобами поштового зв`язку направила на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 01 березня 2024 року у вказаній справі.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу Львівського апеляційного суду постановлено 01 березня 2024 року, повний текст якої складено 01 березня 2024 року та оприлюднено 04 березня 2024 року.

З урахуванням вказаних обставин заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такого, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Дослідивши касаційну скаргу заявника колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду - 05 листопада 2013 року), апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційний суд встановив, що Львівська міська рада про оскаржуване рішення дізналася принаймні 25 жовтня 2023 року, оскільки звернулася до суду із запитом про видачу оскаржуваного рішення, та отримала копію такого 17 листопада 2023 року.

З огляду на наведене, останнім днем строку для звернення Львівської міської ради з апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 05 листопада 2013 року у цій справі є 27 листопада 2023 року.

Проте, заявник звернувся з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду лише 18 грудня 2023 року.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що звернувшись з апеляційною скаргою 18 грудня 2023 року, Львівська міська рада пропустила строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З огляду на те, що заявник не надав докази на підтвердження поважності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, Львівський апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Наведене відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 2-1200/10 (провадження № 61-16186св21), від 13 січня 2023 року у справі № 455/125/17 (провадження № 61-5151св22).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний висновок міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

У §§ 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, §§ 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання Львівської міської ради про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити Львівській міській раді строк на касаційне оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 01 березня 2024 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Львівського апеляційного суду від 01 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Львівська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров