Справа № 302/1614/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2024 селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Повідайчика О.І.,

за участю секретаря судового засідання Сита Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що 22 травня 2021 року вона уклала шлюб з відповідачем, спільне життя з яким не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, відмінності поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Від шлюбу сторони мають одну малолітню дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Збереження сім`ї неможливо та суперечить інтересам позивачки та відповідача.

Позивачка з відповідачем не досягли згоди у питанні подальшого матеріального утримання їхньої доньки, що змушує її звернутися до суду і з позовною вимогою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Позивачка на даний час ніде не працює і перебуває в соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Відповідач на даний час працює в Республіка Чехія, отримує стабільний дохід, та його матеріальний стан, на думку позивачки дозволяє відповідачу сплачувати аліменти кошти на утримання їхньої дитини, у розмірі 5000 грн на місяць.

Ухвалою судді від 05 листопада 2024 року відкрито провадження в справі, постановлено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

18.11.2024 відповідач подав до суду заяву за змістом якої він визнає вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, просить справу розглянути без його участі.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд встановив, що між сторонами 22 травня 2021 року зареєстровано шлюб, про що свідчить оригінал свідоцтва про шлюб, виданого 22 травня 2021 року, актовий запис № 42.

Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтвердженням чого є копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

Згідно з положеннями статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положення про добровільність шлюбу встановлені також статтею 51 Конституції України.

З положень статті 112 СК України слідує, що суд, при вирішенні справи про розірвання шлюбу, з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявності малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, мешкають окремо один від одного, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересах їх малолітньої дитини.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд приходить до наступних висновків.

Малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно положень ст.181 СК України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі

Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі.

Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року "Про виконавче провадження" стягнення не повинне перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", пункт 15 передбачає, що відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками домовленості про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно вимог ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою ОСОБА_1 позовні вимоги в частині стягнення аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та з урахуванням позиції відповідача, який позовні вимоги за викладеними у позові обставинами визнав повністю, про що подав заяву 20.11.2024 року про визнання позову, що відповідно до положень ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Крім того, враховуючи матеріальне становище відповідача, який є фізично здоровою та працездатною особою, хронічними хворобами не страждає, на обліку у вузьких спеціалістів медичних закладів не перебуває, особою з інвалідністю не являється, на користь інших осіб аліменти не сплачує, оскільки жодних доказів на спростування вищенаведених обставин суду не надано та відповідачем ОСОБА_2 не доведено, тому суд вважає, що відповідач на теперішній час має можливість сплачувати аліменти на малолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 5000 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 04 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду є співмірним до потреб малолітньої дитини та відповідає таким засадам як справедливості, добросовісності, розумності й не суперечить доказам, які містяться в матеріалах справи.

У відповідності до приписів п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд визнав за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги у повному обсязі, а тому суд приходить до висновку, про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 судових витрат у виді 50 % судового збору, що становить суму 605,60 грн. та повернення позивачці ОСОБА_1 - 50 % судового збору, сплаченого нею при подачі позову до суду про розірвання шлюбу, що підтверджується платіжним документом від 03.09.2024 року (а.с.1).

Враховуючи положення ст.ст.133,141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. за пред`явлення до суду позову майнового характеру (про стягнення аліментів), оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за пред`явлення до суду позовних вимог в частині стягнення аліментів, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі статей 105, 110, 112 СК України та керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 141-142, 206, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 22 травня 2021 року Міжгірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 42 від 22 травня 2021 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище ОСОБА_5 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) - аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - у твердій грошовій сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04 листопада 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в цій частині підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Міжгірському районі Закарпатської області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі даного позову на підставі платіжної інструкції № 0.0..1 від 03.11.2024, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп..

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі - 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення суду складено 27.11.2024 року.

Головуючий суддя: О. І. Повідайчик