Дата документу 01.05.2024 Справа № 336/1098/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1098/24 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/973/24 Зарютін П.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Колеснікової Тетяни Альбертівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про встановлення факту перебування на утриманні,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Колеснікова Т.А. звернулась до суду з заявою, про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, посилаючись на те, що 19.03.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб.

Вказує, що подружжя ще до моменту реєстрації шлюбу фактично проживали разом однієї сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , вели спірне господарство, мали спільний сімейний бюджет.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік заявниці помер.

Зазначає, що заявниця отримувала пенсію в розмірі 4 305,49 грн. та перебувала на матеріальному утриманні чоловіка до дня його смерті, оскільки він за життя мав можливість утримувати її, отримуючи значно більшу пенсію у розмірі 12 374,64 грн.

Заявниця звернулась до Головного УПФУ України в Запорізькій області із заявою про призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника. У задоволенні вказаного звернення їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту її перебування на утриманні її чоловіка до настання моменту смерті останнього.

Складнощі із отримання пенсії по втраті годувальника виникли внаслідок того, що не дивлячись на те, що подружжя фактично проживало за адресою: АДРЕСА_1 , заявниця зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2 .

Посилаючись на зазначені обставини просила суд встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні чоловіка ОСОБА_2 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2024 року заяву залишено без розгляду.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Колеснікова Т.А. зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Залишилось поза увагою, що встановлення даного факту пов`язано з доведенням наявності підстав для підтвердження заявницею повного соціально-правого статусу щодо призначення та виплати пенсії по втраті годувальника, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявниці, їх виникненням, існування та припиненням. Між заявницею та Головним УПФУ не може бути спору про цивільне право на отримання пенсії по втраті годувальника, оскільки заінтересована особа не є суб`єктом отримання такої пенсії, а є суб`єктом владних повноважень - органом, що здійснює пенсійне забезпечення згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні, суд першої інстанції, з посиланням на норми ч. 6 ст. 294 ЦПК України, зазначив, що оскільки під час розгляду справи у порядку окремого провадження виник спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, то вказана заява, підлягає залишенню без розгляду.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки він суперечить вимогам закону.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Згідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) викладено правовий правовий висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Встановлено, що ОСОБА_1 особі представника Колеснікової Т.А. звернулась до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні, в якій просила встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні чоловіка ОСОБА_2 по день його смерті. Зазначивши, що метою встановлення факту перебування на утриманні, їй необхідно для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області їй було відмовлено у задоволенні її заяви про призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Механізм призначення і призначення пенсії у разі втрати годувальника визначений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30 січня 2007 року № 3-1.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Органи Пенсійного фонду України є спеціально уповноваженим суб`єктом, який уповноважений на Призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1.

Визначаючи, чи пов`язується зі встановлення зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю фізичних осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2023 року у справі № 214/1309/21 (провадження № 61-3264сво22) вказано, що: до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити зі змісту права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20) зробила схожий за змістом висновок та зазначила, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, щодо якого виник публічно-правовий спір, не може бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Метою звернення до суду з такою заявою є підтвердження певного соціального-правового статусу для отримання від держави допомоги та інших пільг, що свідчить про те, що така справа не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, вимоги заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства, а тому має розглядатися за правилами адміністративної юрисдикції.

З огляду на викладене, наведені доводи апеляційної скарги про те, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, є безпідставними.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта статті 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом першої інстанції ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню з залишенням заяви без розгляду у цій справі, оскільки цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства. Керуючись ст. 367,368,374, 377,379,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Колеснікової Тетяни Альбертівни задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2024 року по цій справі скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про встановлення факту перебування на утриманні, залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Дата складання повної постанови 06 травня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков