УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року

м. Київ

справа № 755/17839/21

провадження № 61-5709ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 04 грудня 2023 рокуу складі судді Черкова В. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2024 року у складі суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Тимченко О. О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Задорожній Олександр Сергійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко (Розумовська) Марина Анатоліївна, про скасування рішення приватного нотаріуса,

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році ОСОБА_1 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «Довіра та Гарантія») про скасування рішення приватного нотаріуса.

В обґрунтування позову зазначила, що 13 квітня 2009 року між Акціонерним банком «Український Бізнес Банк» (АБ «Український Бізнес Банк») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №GO-18, згідно пункту 1.1. якого банк надав позивачу довгостроковий кредит на купівлю нерухомості в сумі 160 000,00 дол. США, строком на 10 років, з 13 квітня 2009 року по 12 квітня 2019 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та позивачем укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Задорожним О. С. за реєстром №1552, згідно пункту 1.2 якого предметом іпотеки є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 163, 5 кв. м, житловою площею 73,2 кв. м.

13 квітня 2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Задорожним О. С. накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири, за реєстровим № 1553.

03 серпня 2021 року з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, позивач дізналась, що 08 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовською М. А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - перереєстровано іпотекодержателя з АБ «Український Банк» на ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія».

08 травня 2020 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №5002325 про державну реєстрацію, припинення ПАТ «Український Бізнес Банк» як юридичної особи, банк ліквідовано.

Крім того, ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» отримало ліцензію про надання фінансових послуг 11 травня 2017 року, тобто до державної реєстрації 08 грудня 2014 року.

Отже, договір іпотеки припинив свою дію, оскільки основне зобов`язання є припиненим в зв`язку з ліквідацією Національним Банком України АТ «Український Бізнес Банк», як юридичної особи, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 5002325.

Крім того, діючий запис про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном та порушує її право на розпорядження даним майном на власний розсуд, оскільки порука є припиненою, а тому відомості з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за заявою відповідача повинні бути виключені.

Просила суд:

скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Розумовської М. А. від 08 грудня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 17816015, яким перереєстровано іпотекодержателя з АБ «Український Бізнес Банк» на ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра і Гарантія»;

визнати таким, що припинив свою дію договір іпотеки від 13 квітня 2009 року укладений між АБ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Задорожним О. С. за реєстровим №1552;

зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме трикімнатну за адресою: АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження: 8638763, підстава обтяження: Договір іпотеки за реєстровим №1552 від 13 квітня 2009 року, обтяжувач: АБ «Український Бізнес Банк», що накладена 13 квітня 2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Задорожним О. С. та виключити відповідний запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотеки.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 04 грудня 2023 року, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Задорожній О. С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко (Розумовська) М. А. про скасування рішення приватного нотаріуса відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» є правонаступником за кредитним договором № GO-18 від 13 квітня 2009 року, який укладений між ОСОБА_1 та АТ «Український Бізнес Банк», тому вимоги щодо зобов`язань ОСОБА_1 за вищевказаним договором перейшли до правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Таким чином, зобов`язання забезпечене договором іпотеки не припинене, оскільки зобов`язання за кредитним договором, який був укладений 13 квітня 2009 року між ОСОБА_1 та АТ «Український Бізнес Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в повному обсязі позивачем виконані не були.

Враховуючи відсутність правових підстав для припинення договору іпотеки, позовні вимоги позивача в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно вимоги в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та виключення відповідного запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотеки є безпідставними, оскільки вони є похідними від вимоги про припинення іпотеки, тому позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи позивача про те, що основне зобов`язання позивача є припиненим в зв`язку з ліквідацією АТ «Український Бізнес Банк» були предметом розгляду судом першої інстанції та як правильно зазначив суд ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» є правонаступником за кредитним договором № GO-18 від 13 квітня 2009 року, який укладений між ОСОБА_1 та АТ «Український Бізнес Банк», а відтак вимоги щодо зобов`язань ОСОБА_1 за вищевказаним договором перейшли до правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Отже, судом першої інстанції перевірено та встановлено, що зобов`язання забезпечене договором іпотеки не припинене, оскільки зобов`язання за кредитним договором, який був укладений 13 квітня 2009 року між ОСОБА_1 та АТ «Український Бізнес Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в повному обсязі позивачем виконані не були.

Таким чином, оскільки відсутні правові підстави для припинення договору іпотеки, що був укладений 13 квітня 2009 року між АБ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_1 , позовні вимоги позивача у цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно вимоги в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та виключення відповідного запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотеки є похідними від вимоги про припинення іпотеки, тому ці вимоги позивача також задоволенню не підлягають.

Доводи позивача про застосування до спірних правовідносин висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі №206/4841/20, колегія суддів відхиляє, оскільки справа на яку посилається позивач та справа, яка переглядається в апеляційному порядку не є тотожними, у них різні обставини справи.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, колегія суддів не вбачає підстав повторно давати відповідь на ті самі аргументи заявника.

ОСОБА_1 16 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, за підписом представника ОСОБА_2 , в якій просила рішення Селидівського міського суду Донецької області від 04 грудня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2024 року скасувати з прийняттям нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження - суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 206/4841/20, від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц.

В обґрунтування доводів касаційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що:

суди залишили поза увагою аргументи, які викладені в позовній заяві та апеляційній скарзі в частині того, що спірне рішення нотаріуса є незаконним, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа;

в апеляційній скарзі вона просила застосувати до спірних правовідносин висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 206/4841/20, яка вкотре зазначила, що набувач права вимоги за кредитом повинен мати ліцензію банківської чи фінансової установи;

суди залишили поза увагою, що підстави, на яких ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» набула таке право позивачу не повідомлялись, в свою чергу сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що 13 квітня 2009 року між АБ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №GO-18 та договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Задорожним О. С., зареєстрований в реєстрі № 1553, відповідно до пункту 1.1 якого цей договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору № GO-18 від 13 квітня 2009 року, укладеного між Іпотекодержателе та Іпотекодавцем, та Іпотекодержатель має право у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна. Відповідно до пункту 1.2 предметом іпотеки є належна Іпотекодавцю на праві власності: трикімнатна квартира під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 163,5 кв. м, житловою площею 73,2 кв. м.

29 липня 2019 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладений договір № UA-EA-2019-06-19-000095-b про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно умов якого до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейшли права кредитора за кредитним договором № GO-18 від 13 квітня 2009 року відносно ОСОБА_1 в силу пункту 2.1 зазначеного договору - до нового кредитора переходить право вимоги як до позичальника за відповідним кредитним договором, так і до поручителів, за відповідним договором поруки.

Згідно з додатком № 1 до договору № UA-EA-2019-06-19-000095-b про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги загальний залишок заборгованості (без пені) на дату відступлення, а саме на 29 липня 2019 року становить 7 661 514,9794 грн.

Крім того, 29 липня 2019 року ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладений договір про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О. О., реєстровий № 12, згідно з пунктом 1 якого, первісний ппотекодержатель (ПАТ «Український Бізнес Банк») відступає та передає, а новий іпотекодержатель (ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») приймає та набуває всіх прав, належних первісному іпотекодержателю за іпотечними договорами, які забезпечують виконання зобов`язань за Кредитними договорами та перелічені у додатку №1 до цього договору.

Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору про відступлення прав за договорами іпотеки - відступаються права іпотекодержателя за договором іпотеки, серія та номер: 1552, посвідченим 13 квітня 2009 року приватним нотаріусом Задорожним О. С., укладеним з ОСОБА_1 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № GO-18 від 13 квітня 2009 року.

Таким чином ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» є правонаступником ПАТ «Український Бізнес Банк».

08 травня 2020 року внесений запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 5002325 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Український Бізнес Банк», як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою (пункт 1 частини першої статті 593 ЦК України).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац 1 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 вересня 2023 року у справі № 295/7291/20 (

провадження № 61-11106св21) зроблено висновок, що «укладення договору застави (іпотеки) або її виникнення на основі рішення суду чи при наявності юридичних фактів, вказаних в законі, зумовлює виникнення між заставодержателем і заставодавцем додаткового (акцесорного) зобов`язання відносно до основного, забезпеченого заставою (іпотекою). З огляду на похідний характер застави (іпотеки), виконання забезпеченого заставою основного зобов`язання або його припинення з інших підстав припиняє право застави (іпотеки); стаття 609 ЦК України присвячена такій підставі припинення зобов`язання як ліквідація юридичної особи. Під ліквідацією розуміється спосіб припинення юридичної особи без правонаступництва. Юридична особа є такою, що припинена, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина п`ята статті 104 ЦК України). Ліквідація для юридичних осіб призводить по своїй суті до аналогічних правових наслідків, що і смерть фізичної особи, тобто, обумовлює припинення правоздатності юридичної особи. Замість припиненої юридичної особи не виникає іншої юридичної особи, яка наділяється її майном; зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи як за добровільного, так і за примусового порядку її ліквідації. Стаття 609 ЦК України поширюється на договірні, недоговірні, основні та додаткові (акцесорні) зобов`язання».

У справі, що переглядається, суди встановили, що:

13 квітня 2009 року між АБ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_1 були укладені кредитний договір та договір іпотеки;

29 липня 2019 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладений договір відступлення прав, в тому числі, за договором іпотеки, укладеним з ОСОБА_1 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, тобто ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» є правонаступником ПАТ «Український Бізнес Банк»;

зобов`язання, забезпечене договором іпотеки, не припинене, тому відсутні підстави і для припинення іпотеки.

Посилання в касаційній скарзі на те, що позивача не було повідомлено про заміну кредитора, що порушує її права касаційний суд відхиляє.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2018 року у справі № 569/8962/16-ц, зроблено висновок, згідно якого неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку повернути кредитні кошти.

Подібний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 496/1317/17.

Наслідки такого неповідомлення передбачені частиною другою статті 516 ЦК України, яка не звільняє боржника від виконання свого обов`язку.

Отже, боржник, який не був письмово повідомлений про заміну кредитора, не звільняється від виконання зобов`язання та мав право висунути проти нового кредитора свої заперечення.

Посилання на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 206/4841/20 не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки зроблені за інших фактичних обставин - у справі, що переглядається, на відміну від справи № 206/4841/20 вимоги щодо визнання недійсним договору відступлення прав вимоги не заявлялись, тому не були предметом розгляду судів.

Посилання на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц не свідчить про те, що суди застосували норму права без урахування вказаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах) (пункт 5 частини другої статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 04 грудня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Задорожній Олександр Сергійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко (Розумовська) Марина Анатоліївна, про скасування рішення приватного нотаріуса.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат