КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/8372/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Халепчук Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Татунця Владислава Вікторовича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року в складі судді Кордюкової Ж. І.,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом з вказаним позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №10022 від 15.11.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. щодо стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі - ТОВ «Українські фінансові операції») заборгованості в розмірі 6 994 грн.

Також просила стягнути з ТОВ «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу.

До позовної заяви додала заяву, в якій просила прийняти докази щодо судових витрат на правничу допомогу, які будуть надані протягом п`яти днів після винесення рішення Голосіївським районним судом міста Києва по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати призначити судове засідання протягом 10 днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. До заяви додала ордер на надання правничої допомоги адвокатом Татунцем В. В. в Голосіївському районному суді міста Києва.

23.10.2023 представником ТОВ «Українські фінансові операції» надано клопотання про відмову в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу з огляду на їх неспівмірність та недоведеність понесення таких витрат.

02.11.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Татунець В. В. подав до суду заяву про долучення доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката Адвокатського бюро Татунця В. В., а саме: копію рахунку-фактури №06-ф від 05.10.2023; акт здачі-прийняття наданих послуг (детальний опис) від 30.10.2023; копію платіжної інструкції від 13.10.2023; докази направлення заяви та додатків до неї відповідачу та третім особам.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №10022 від 15.11.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О.

Стягнуто з ТОВ «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 610,40 грн.

Відмовлено ОСОБА_1 у стягнені з ТОВ «Українські фінансові операції» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 150 грн.

14.02.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Татунець В. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року в частині відмови ОСОБА_1 в стягненні з ТОВ «Українські фінансові операції» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 150 грн. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТОВ «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 150 грн.

Також просить стягнути з ТОВ «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Посилається на ті підстави, що в суді першої інстанції представником позивача були надані відповідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також докази понесення позивачем вказаних витрат.

Зазначив, що Цивільним процесуальним кодексом України прямо не передбачений обов`язок сторони надавати суду договір про надання правової допомоги на підтвердження розміру понесених судових витрат.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Татунець В. В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 150 грн, суд першої інстанції виходив з того, що суду не був наданий договір про надання правової допомоги від 17.02.2022 №24-ф/22, на підставі якого адвокатське бюро видало ордер адвокату Татунцю В. В. на представництво інтересів позивачки в суді.

За відсутності зазначеного договору суд позбавлений можливості перевірити порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Крім того, попередній розрахунок витрат на правову допомогу є відмінним за видами наданих послуг від тих послуг, які були надані адвокатом і зазначені в акті здачі-прийняття наданих послуг від 30.10.2023.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповіднузаяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 10 листопада2021 року.

Суд першої інстанції оцінивши докази надані позивачем на підтвердження судових витрат та встановивши, що в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, посилання на який міститься в рахунку-фактурі №06-ф від 05 жовтня 2023 року та платіжній інструкції від 13.10.2023, з якого можливо було б встановити узгоджений між позивачем та адвокатом механізм розрахунку гонорару, вирішив питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідно до вищенаведених висновків Верховного Суду.

Відсутність договору про надання правової допомоги не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

З огляду на відсутність договору суд першої інстанції, використовуючи свої дискреційні повноваження, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому у її задоволенні необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Татунця Владислава Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.05.2024.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук