Справа № 344/6227/24
Провадження № 22-ц/4808/1116/24
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.

суддів: Девляшевського В. А.,

Фединяка В. Д.,

секретар: Кузів А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 11 червня 2024 року в складі судді Кіндратишин Л. Р., ухвалене у м. Івано-Франківську, повний текст якого складено 11 червня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини-інваліда,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до відповідача ОСОБА_2 із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини-інваліда.

В обґрунтування позову зазначала, що з 04 вересня 1999 року по 03 березня 2023 року перебувала з відповідачем у шлюбі від якого народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказувала, що при розлученні у сторін була усна домовленість про сплату відповідачем щомісячного платежу у розмірі 3 000 грн. на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , який являється дитиною-інвалідом та знаходиться на поновному її утриманні. Також ОСОБА_1 зазначала, що впродовж 2023 року відповідач перераховував різні суми на утримання сина, однак після січня 2024 року він ухиляється від сплати аліментів.

Позивачка ОСОБА_1 також вказувала, що вона ніде не працює, оскільки доглядає сина та отримує щомісячну соціальну виплату у розмірі 3 250 грн. Натомість відповідач продовжує працювати та отримувати стабільні доходи з місця роботи ПрАТ «Костопільський завод скловиробів» та від земельного паю.

Посилаючись на те, що коштів, які вона отримує від держави не вистачає на придбання дороговартісних ліків для підтримки стабільного стану здоров`я сина, продуктів харчування, одягу, приладдя для навчання, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини-інваліда у розмірі 6 500 грн. щомісячно.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , особи з інвалідністю, в твердій грошовій сумі в розмірі 4 700 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Також з ОСОБА_2 в дохід держави стягнуто 1 211,20 грн. судового збору. Стягнення аліментів постановлено розпочати з 03 квітня 2024 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість рішення та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду в частині розміру стягнення аліментів змінити та постановити рішення, яким стягувати із відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , особи з інвалідністю, в твердій грошовій сумі в розмірі 6 500 грн. щомісячно. Позивачка вказує, що визначений нею у позовній заяві розмір аліментів не може бути для відповідача непомірним, оскільки він має достатній матеріальний дохід, який складається із заробітної плати, яка не може бути меншою 8 000 грн. Крім того вказує, що відповідач додатково отримує дохід із земельної ділянки площею 2,6311 га та з надання в оренду будинку площею 51,8 кв.м. Зауважує, що на час розгляду справи судом першої інстанції довідка про розмір заробітної плати відповідача подана не була з поважних причин, оскільки працедавець не надав відповіді на її звернення.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк відповідачем ОСОБА_2 не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений під розписку, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 , яка просила скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 та визначаючи розмір аліментів у сумі 4 700 грн., суд першої інстанції прийшов до висновків, що відповідач ОСОБА_2 є фізично здоровою особою працездатного віку, може працювати та надавати матеріальне утримання своїй дитині, інших утриманців, крім сина, він немає, а отже повинен забезпечувати належний рівень життя своєму неповнолітньому сину. З цими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, а тому згідно ст. 180 СК України вони зобов`язані утримувати його до досягнення повноліття (а.с. 5).

Також судом встановлено, що син сторін ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю, у зв`язку з чим ОСОБА_8 призначено державну соціальну допомогу, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 19.02.2009 (а.с. 17). Згідно довідки про рух коштів ОСОБА_1 з січня 2024 року щомісячно отримує соціальні виплати у розмірі 3 250,70 грн. (а.с. 8).

Згідно із частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3статті 181 СК України).

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Апеляційний суд зауважує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2024 року становить 3 196 грн.

Колегія суддів зауважує, що вказана величина свідчить лише про мінімальний рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, з врахуванням того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, та враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років, матеріальне становище сторін, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів в сумі 4 700 грн. щомісячно. Слід зазначити, що цей розмір аліментів перевищує розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

При цьому колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини.

Апеляційний суд констатує, що інших доказів спроможності сплачувати аліменти у розмірі 6 500 грн. позивачка ОСОБА_1 суду першої інстанції в порядку ч.2 ст. 83 ЦПК України не надала та не зазначила причини, з яких такі докази не могли бути подані. Не скористалася позивачка і правом витребування судом доказів, передбаченим ст. 84 ЦПК України.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20) та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15 (провадження № 61-4848св19) зазначено, що: «відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. За змістом статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції».

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів не приймає до уваги подану в якості доказу довідку про заробітну плату відповідача ОСОБА_2 .

Апеляційний суд також відхиляє доводи апелянтки про те, що відповідач одержує додаткові доходи від здачі в оренду земельної ділянки та будинку оскільки жодних документальних відомостей на підтвердження отримання ним таких доходів не надано.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 11 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 вересня серпня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. Д. Фединяк