Справа № 461/79/23 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/2698/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 березня 2023 року в справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року акціонерне товариство (далі АТ) «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 114098 грн. 01 коп.

Вимоги обґрунтовано тим, що 02.08.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту і страхування №Z62.00410.005552229 (далі кредитний договір), за умовами якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 78005 грн., зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів, у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Банк зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, що підтверджується меморіальними ордерами про видачу кредиту, однак, відповідачка не виконує своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, внаслідок чого станом на 14.12.2022 року утворилась заборгованість в розмірі 114098 грн. 01 коп., яка складається з: основного боргу в розмірі 27059 грн. 63 коп., простроченого боргу в розмірі 39287 грн. 02 коп., прострочених процентів в розмірі 13914 грн. 26 коп., нарахованої плати за обслуговування кредиту в розмірі 4960 грн. 40 коп., простроченої плати за обслуговування кредиту в розмірі 28876 грн. 70 коп. Остання сплата за кредитним договором здійснена 11.01.2021 року.

Заборгованість відповідачки за кредитним договором підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 14.12.2022 року.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідачки направлено письмову вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 07.02.2022 року, згідно якої АТ «Ідея Банк» вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також пеню, нараховану на день повного погашення заборгованості, та інші платежі за кредитним договором. Відповідачці повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Оскільки відповідачка в добровільному порядку не сплатила заборгованість за кредитним договором, позивач звернувся до суду. Просив позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 березня 2023 року позов АТ «Ідея Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 80260 грн. 91 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» 1745 грн. 23 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просила його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ «Ідея Банк» відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідачка покликається на те, що вона була позбавлена права на захист, зокрема, надання відзиву на позовну заяву, оскільки ухвалу про відкриття провадження у справі вона отримала 19.03.2023 року і, відповідно, останнім днем для подання відзиву на позовну заяву було 02.04.2023 року, натомість, оскаржуване рішення ухвалено 16.03.2023 року.

Додає, що суд при ухваленні рішення порушив ст.280 ЦПК України і не провів заочний розгляд справи.

Також вказує на порушення норм матеріального права, оскільки суд не взяв до уваги факт існування рішення суду в іншій справі справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

Так, зокрема, зазначає, що 21.02.2023 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області у справі №391/502/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково і зобов`язано АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів, сплачених ОСОБА_1 за кредитним договором №Z62.00410.005552229 від 02.08.2019 року, як плату за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу.

Згідно виписки банку по рахунку ОСОБА_1 , останньою було здійснено загальне погашення заборгованості у розмірі 6078 грн. 98 коп. Враховуючи те, що розмір тіла кредиту становить 78005 грн, а проценти за користування кредитом становлять 28871 грн. 42 коп., тому загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 106876 грн. 42 коп.

Зазначає, що оскільки умова кредитного договору про сплату комісії за обслуговування кредиту є нікчемною і судом встановлено обов`язок банку здійснити перерахунок вказаної комісії, а також те, що ОСОБА_1 здійснила загальне погашення заборгованості в розмірі 60780 грн. 98 коп., тому розмір заборгованості за кредитним договором повинен становити 46095 грн. 44 коп.

Наголошує, що заочне рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2023 року не переглядалось, банк не звертався із зустрічною позовною заявою про стягнення заборгованості, що унеможливило об`єктивний розгляд справи.

14.11.2023 року АТ «Ідея Банк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.

Вказує, що 14.03.2023 року банком було виконано рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області по справі №391/502/22, на яке посилається відповідач, та здійснено перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №Z62.00410.005552229 від 02.08.2019 року, на підтвердження чого банк надав оригінал виписки по рахунку клієнта. Згідно довідки-розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №Z62.00410.005552229 від 02.08.2019 року становить 42304 грн. 57 коп., відтак, банк вважає, що оскаржуване рішення необхідно залишити без змін, оскільки банк не буде стягувати з ОСОБА_1 борг в сумі 80260 грн. 91 коп., а лише 42304 грн. 57 коп.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 31.07.2024 року, є дата складення повного судового рішення 01.08.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п.п.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною четвертою цієї статті передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 02.08.2019 року між АТ «Ідея Банк» (кредитодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) укладено договір кредиту та страхування №Z62.00410.005552229.

Згідно з п.п.1.2 1.4 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у розмірі 78005 грн., із змінюваною процентною ставкою у розмірі 15% річних, строком на 48 місяців.

Пунктом 1.6 кредитного договору визначено, що дата повернення кредиту 02.08.2023 року. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок №9123, відкритий у банку, відповідно до графіку, викладеного в додатку №1 до даного договору.

У п.1.7 кредитного договору вказано, що позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 10174 грн. 57 коп. згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього договору.

Відповідно до п.п.3 3.4 кредитного договору, нанесенням власноручного підпису під даним договором, клієнт погоджується з тим, що ДКБОФО, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими цього договору та зобов`язується виконувати їх умови; підтверджує, що ознайомлений з ДКБОФО і Тарифами, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; акцептує публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному сайті банку.

02.08.2019 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту №Z62.00410.005552229 від 02.08.2019 року, інформація в якому зберігає чинність та є актуальною до 02.08.2023 року.

Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується меморіальним ордером №585325 від 02.08.2019 року на суму 78005 грн., з призначенням платежу: «видача кредиту згідно кредитного договору №Z62.00410.005552229 від 02.08.2019 року».

Крім того, в матеріалах справи є меморіальний ордер №585338 від 02.08.2019 року на суму 67830 грн. 43 коп., з призначенням платежу: «видача кредиту згідно кредитного договору №Z62.00410.005552229 від 02.08.2019 року» та меморіальний ордер №585328 від 02.08.2019 року на суму 10174 грн. 57 коп., з призначенням платежу: «оплата по договору №Z62.00410.005552229 від 02.08.2019 року, страхувальник ОСОБА_1 , де отримувачем платежу є АТ «Ідея Банк».

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого, станом на 14.12.2022 року у неї виникла заборгованість на загальну суму 114098 грн. 01 коп., з яких: основний борг 27059 грн. 63 коп., прострочений борг 39287 грн. 02 коп., прострочені проценти 13914 грн. 26 коп., нарахована плата за обслуговування кредиту 4960 грн. 40 коп. та прострочена плата за обслуговування кредиту 28876 грн. 70 коп.

Згідно з випискою банку, ОСОБА_1 11.01.2021 року здійснила останній платіж по даному кредитному договору.

Доказів повного погашення кредитного боргу матеріали справи не містять.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, 07.02.2022 року на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги, позивач вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також, відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в 30-денний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч.1, 2 ст.12 ЦПК).

Згідно з положеннями статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання, згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно вимог ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Зважаючи на те, що відповідачем належним чином не виконано умови кредитного договору, заборгованість у повному обсязі не погашено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, за виключенням із суми заборгованості плати за обслуговування кредиту.

При цьому, колегія суддів зауважує, що розмір заборгованості як за досудовою вимогою, так і позовною вимогою є однаковим: за тілом кредиту (строковий та прострочений) становить 66346 грн. 65 коп., за процентами (простроченими та строковими) 13914 грн. 26 коп.

Отже, колегія суддів не може не погодитись із доводами апеляційної скарги відповідача в тій частині, що судом не в повному обсязі з`ясовано усі фактичні обставини справи.

Так, заочним рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 23.02.2023 року у справі №391/502/22 зобов`язано АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів, внесених ОСОБА_1 за кредитним договором №Z62.00410/005552229 від 02.08.2019 року, як плату за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору Z62.00410/005552229 від 02.08.2019 року.

Судом під час розгляду цієї справи встановлено, що пунктом 1.5 договору кредиту і страхування №Z62.00410.005552229 від 02.08.2019 року передбачено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги із щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО), за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 додатку №1, як «Інші послуги Банку».

Користуючись кредитними коштами, позичальником ОСОБА_1 було сплачено 35309 грн. 73 коп. плати за обслуговування кредиту, в той час, як умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року), щодо платності послуг з надання інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року, справа №496/3134/19, провадження №14-44 цс21).

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 23.02.2023 року по справі №391/502/22 сторонами не оскаржувалось і набрало законної сили.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» ствердив, що зазначене рішення є виконаним, банком здійснено перерахунок заборгованості за договором кредиту та страхування №Z62.00410.005552229 від 02.08.2019 року, тому заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 42304 грн. 57 коп.

Зважаючи на те, що на момент ухвалення судом першої інстанції рішення в даній справі вже існувало заочне рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 23.02.2023 року у справі №391/502/22, яке виконане АТ «Ідея Банк», колегія суддів доходить висновку, що розмір заборгованості за договором кредиту та страхування №Z62.00410.005552229 від 02.08.2019 року становить 42304 грн. 57 коп., з яких: прострочений борг 31056 грн. 47 коп., прострочені проценти 11248 грн. 10 коп. Відповідачем, розрахунок заборгованості на вказану суму не спростований.

Таким чином, суд першої інстанції в достатній мірі не з`ясував усіх обставин справи, а тому неправильно визначив розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за вказаним вище кредитним договором.

Доводи про те, що відповідач була позбавлена права на захист, зокрема, на надання відзиву на позовну заяву, оскільки ухвалу про відкриття провадження вона отримала 19.03.2023 року і, відповідно, останнім днем для подання відзиву на позовну заяву було 02.04.2023 року, натомість, 16.03.2023 року суд ухвалив рішення у справі, колегія суддів вважає підставними.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦПК України, питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Неповідомлення судом учасників процесу про розгляд справи є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 3 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.01.2023 року Галицьким районним судом м. Львова прийнято позовну заяву АТ «Ідея Банк» та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В ухвалі відповідачу роз`яснено, що він має право у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому ст.ст.178, 191, 278 ЦПК України.

Згідно супровідного листа суду від 27.01.2023 року, копія ухвали про відкриття провадження разом із позовною заявою та додатками до неї скерована за встановленою судом адресою місця реєстрації відповідача.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 отримала копію ухвали разом із позовною заявою та додатками до неї 17.03.2023 року, позаяк, 16.03.2023 року суд вже ухвалив рішення по справі.

За наведених вище обставин, суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для ухвалення рішення без належного повідомлення відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, чим позбавив відповідача реалізувати свої процесуальні права, зокрема, подати відзив на позовну заяву, в якому висловити свої заперечення та подати докази на їх підтвердження.

Отже, внаслідок такого розгляду справи суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №522/18010/18 (провадження №61-13667сво21) викладено правовий висновок про те, що обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку про те, що суд першої інстанції не дотримався умов проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та ухвалив рішення в цій справі з порушенням вимог процесуального закону, а відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Аргументи скарги про те, що суд при ухваленні рішення порушив ст.280 ЦПК України та не провів заочний розгляд справи, колегією суддів відхиляються, оскільки тлумачення ст.280 ЦПК України дає підстави для висновку про неможливість ухвалення заочного рішення у справах, що розглядаються в спрощеному провадженні без проведення судового засідання.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «Ідея Банк».

Відповідно до положень ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням результатів розгляду справи апеляційним судом, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Ідея Банк» необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 919 грн. 89 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1634 грн. 80 коп., пропорційно розміру позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено.

Згідно з ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи викладене, з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 714 грн. 91 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 березня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за договором кредиту та страхування №Z62.00410.005552229 від 02 серпня 2019 року в розмірі 42304 гривень 57 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 714 гривень 91 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 01 серпня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич