"06" травня 2024 р.
справа №642/1530/24
провадження №2/642/709/24
06 травня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) у складі :
головуючого судді Ольховського Є.Б.
при секретарі Прийма Ф.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, -
25.03.24 ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Чуб С.В. звернувся до суду зі вказаним позовом, в якому прохає стягнути з відповідача суми боргу за розпискою у розмірі 157 424,78 з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, та суму сплаченого судового збору у розмірі 1574,25 грн. В обґрунтування зазначив, що 01 серпня 2023 року ОСОБА_1 надав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 150 000 грн., за умови повернення зазначеної суми до 26.08.2023 року. На підтвердження факту передачі грошових коштів, 01.08.2023 Відповідач склав власноручно розписку. В розписці встановлено, що Відповідач отримав від Позивача 150 000 грн. та зобов`язався повернути зазначену суму до 26.08.2023. Однак, Відповідач не повернув вказані грошові кошти Позивачу ні до 26.08.2023, ні на день подання позовної заяви.
Ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 01.04.24 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Відповідачі відзиву на позов або клопотань до суду не подав.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
З врахуванням вказаного, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
01 серпня 2023 року ОСОБА_1 надав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 150 000 грн., за умови повернення зазначеної суми до 26.08.2023 року.
На підтвердження факту передачі грошових коштів, 01.08.2023 Відповідач склав власноручно розписку.
В розписці встановлено, що Відповідач отримав від Позивача 150 000 грн. та зобов`язався повернути зазначену суму до 26.08.2023.
Однак, Відповідач не повернув вказані грошові кошти Позивачу ані до 26.08.2023, ані на день подання позовної заяви.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 638 ЦК України закріплено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору, а також було передано встановлену грошову суму коштів.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (адже, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Зазначена позиція висловлена Касаційним цивільний суд Верховного Суду у постанові від 7 липня 2023 року у справі № 206/501/20 (провадження № 61-7606св23).
Отже, письмова форма розписки з огляду на її реальний характер є доказом як факту укладення договору, так і факту передачі грошової суми Позичальнику, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми (правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14- 465цс18).
Виходячи з цього, підтвердженням передачі грошей від Позивача Відповідачу є письмова розписка, складена власноруч Відповідачем від 01.08.2023.
Таким чином, Сторони укладаючи даний правочин розуміли усі права і обов`язки, якими наділяються при укладення такого роду договорів.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом.
Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства.
Судова палата в цивільних справах Верховного Суду України вказала, що відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальник) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до цього, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.
Позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогою повернути грошові кошти, однак Відповідач гроші не повертає.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Таким чином, після підписання розписки у Відповідача виник обов`язок повернути кошти в сумі, які вказані в договорі, а у Позивача прийняти виконання такого зобов`язання.
Судом встановлено, що станом на 21.03.2024 сума позики у розмірі 150 000,00 грн. не повернута.
Також позивачем нарахована сума 3% річних - 2 561,65 грн. та інфляційних витрат у сумі - 4 863,13 грн.
У матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти.
Таким чином ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики та не повернув отримані ним в якості позики гроші, чим порушив умови договору, що в свою чергу призвело до неналежного виконання передбаченого ст. 526 ЦК України обов`язку та настання відповідних правових наслідків для позичальника.
Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Щодо стягнення з ОСОБА_2 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 2 561,65 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4 863,13 грн. суд зазначає:
Згідно ч. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами,
підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на вищевикладене, позовна заява підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 150 000 грн.- суми основного боргу, позов в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають.
Згідно із ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову.
Оскільки позов задоволено на 95%, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1495,53 грн. судового збору.
Керуючись ст. ст. 76, 141, 259, 264, 265,280 ЦПК України, ст. ст. 509,533,526,530,611,625,1046, 1047,1049,1050, ч. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , грошові кошти в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 судові витрати у розмірі 1495 (одна тисяча чотириста дев`яносто п`ять) грн. 53 коп.
В іншій частині позов залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Є.Б. Ольховський