Провадження № 2/127/2382/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Бойко В.М.,

при секретарі Поперечної А.О.,

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до Віницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, у якій просили стягнути з ОСОБА_4 220 091,29 грн. матеріальних збитків за завдану шкоду, заподіяну неналежним зберіганям речей, які є їхньою спільною сумісною власністю.

Свої вимоги обгрунтовують тим, що позивачі перебуваючи у зареєстрованому шлюбі придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_5 . Однак, як виявилося згодом ОСОБА_5 шляхом зловживання довірою уклав з позивачами не договір купів-продажу, а договір найму. В подальшому, через свого представника ОСОБА_3 , розпочав судовий процес про скасування права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру. 02.08.2019 державним виконавцем було проведено примусове виселення боржників з квартири. При цьому, виселення відбулося за участі представника стягувача ОСОБА_3 , про що було складено постанову про арешт та опис майна, яке знаходилося в квартирі та належало на праві сумісної власності позивачам, яке було передано на зберігання відповідачу по справі. Відповідача було попереджено про кримінальну та матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна. Однак, Жмеринським міськрайонним судом від 07.11.2019 року було задоволено скаргу позивачів та визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Коваля Д.О. про опис та арешт майна боржника від 02.08.2019 року. 17.11.2020 року майно, яке належало позивачам, яке було передано на відповідальне зберігання відповідачу було виявлено за адресою: АДРЕСА_2 , про що державним виконавцем було складено відповідний акт. Виявлено майно при цьому, було в непридатному стані, через неналежне зберігання його відповідачем, воно знаходилося на подвір`ї і було зіпсоване, оскільки неодноразово попадало під атмосферні опади. Відповідно до висновку експерта №025/21 від 20.07.2022 року за результатами проведеного товарознавчого дослідження було встановлено, що врезультаті неправомірних дій відповідача було пошкоджено речі, якість яких змінилася настільки, що вони не можуть бути використані за первісним призначенням. Таким чином, відповідачем було нанесено позивачам матеріальної шкоди у розмірі 220 091,29 грн.

Ухвалою суду від 23.08.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 02.09.2022 року прийнято справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

27.10.2022 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вказав, що позовні вимоги він вважає необгрунтованими із наступних підстав. Вказав, що під час судового розгляду справи він діяв від імені ОСОБА_5 , як його представник на підставі довіреності, і всі дії, в тому числі зберігання майна вчинялися від імені стягувача ОСОБА_5 . Жодних дій у виконавчих провадженнях №57673292 та №57673067 від свого імені він невчиняв. При цьому, зазначив, що позивачі добровільно не бажали забрати свої речі з квартири ОСОБА_5 під час виконання виконавчого провадження про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з спірної квартири. При цьому, відповідачем як представником ОСОБА_5 було направлено вимоги про виселення. Проте, позивачі добровільно не виконали рішення суду про виселення та не забрали свої речі. Вказав, що стягувач ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_3 , не зобов`язаний був зберігати речі понад 2 місяці, тоді як боржники не бажали забрати речі з 15.11.2018 року, а тому, ОСОБА_5 було прийнято рішення наприкінці серпня 2020 року вивезти речі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку, яка належить їх дочці ОСОБА_6 . Додатково зазначив, що відповідно до наданого висновку експерта №025/21, стан предметів описується як «стан хороший», «придатний до використання». Проте, об`єкти дослідження експерту не були надані, та саме дослідження проводилося по характеристикам зазначених замовником. Тому, такий висновок не може слугувати належним доказом у справі. Крім того, звернув увагу суду на строк позовної давності. Враховуючи вищквикладене, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У свою чергу, 03.11.2022 року на адресу суду від позивачів надійшла відповідь на відзив, в якому позивачі зазначили, що у відзиві відповідач не навів жодних аргументів, які б підтверджували, що він діяв відповідно до чинного законодавства. Вказали, що позивачами було пропущено строк позовної давності, оскільки позовні вимоги мотивовані тим, що що відповідач не виконавши покладених на нього обов`язків по зберіганню майна, самоправно вивіз майно на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого воно було знищено через дію атмосферних опадів. Вказані обставини підтверджуються актом державного виконавця від 17.11.2020 року, і саме з цього час починається процесуальний строк. Додатково зазначили, що Висновок експерта №025/21 від 20.07.2022 року відповідає усім вимогам ЗУ «Про судову експертизу».

Ухвалами суду від 05.11.2022 року, 30.11.2022 року, 06.04.2023 року, 24.05.2023 року, 29.11.2023 року, 22.01.2024 року по справі вмитребовували докази по справі, а саме: матеріали виконавчого провадження №57673292 про виселення ОСОБА_1 .

Вказані докази на адресу суду не надійшли.

У свою чергу, 09.04.2024 року на адресу суду від позивачів надійшла заява про зміну предмету позову, у які останні вказали, що Шаргородським районним судом Вінницької області у рішенні від 11.9.2023 року було встановлено, що майно яке належало позивачам було передано на відповідальне зберігання відповідачу ОСОБА_7 . Тому, позивачі вважають, що неправомірними діями щодо неналежного зберігання вказаного майна відповідачем позивачам було нанесено моральну шкоду, оскільки серед вказаного майна знаходилися досить багато предметів, які не мають значної матеріальної вартсоті фотографії, книги, подарунки, однак, вони мають значну моральну цінність для позивачів. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення відповідачем прав позивачів, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, свідчать про заподіяння моральної шкоди. Таким чином, позивачі просили суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на їхню користь 200 000,00 грн. моральної шкоди за неналежне зберігання речей, які є їхньою спільною сумісною власністю. Стягнути з відповідача судові витрати.

У відзиві на заяву про зміну предмету позову від 23.04.2024 року відповідач ОСОБА_3 зазначив, що вважає змінені позовні вимоги необгрунтованими, оскільки, позивачами не надано доказів і не доведено нанесенням їм моральної шкоди, необгрунтували заявленого розміру моральної шкоди, та не надали доказів і не довели причетного зв`язку між неправомірними діями і нанесеною шкодою. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 11.04.2024 року прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову та закрито підготовче провадження по справі.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали заяву про зміну предмету позову від 08.04.2024 у повному обсязі, та просили суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн. Первісні позовні вимоги про стягнення матеріальних збитків не підтримали.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення наступних підстав.

Відповідно до Свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_8 05.08.1979 зареєстрували шлюб (а.с.33).

На аркушах справи №22-24 знаходить опис арештованого майна.

Також, на аркушах справи №25-29 знаходяться фотографії майна.

Як вбачається з Довіреності від 30.06.2016 року ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_3 бути його представником з усіма належними для того повноваженнями в усіх без винятку установах, підприємствах та організаціях. Вчиняти дії від його імені щодо всієї належної йому квартири під номером АДРЕСА_3 (а.с.137-138).

Відповідно до Постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 02.08.2019 року головним державним виконавцем Шаргородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Грелею Н.А. при примусовому виконанні виконавчого листа №152/34/17 про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_3 встановлено, що боржник ОСОБА_2 самостійне виселення з квартири не провів. Зберігачем майна у Постанові зазначений представник стягувача - ОСОБА_3 (а.с.30-32)

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.11.2019 року скаргу адвоката Гришка В.М. в інтересах ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Коваля Ж.О. та головного державного виконавця Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Греля Н.А. задоволено частково. Визнано неправомірною та скасувано постанову старшого державного виконавця Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Коваля Д.О. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 02.08.2019 року у виконавчому провадження №57673292. У задоволенні решти заявлених вимог скарги відмовлено (а.с.34-36).

Відповідно до Подання №14943 від 01.10.2020 року головний державний виконавець Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Коваль Д.О. звернувся до начальника Шаргородського ВП Жмеринської ВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до кримінальної відповідальності за відчуження арештованого та описаного майна боржника в особі зберігача майна, а саме представника стягувача ОСОБА_3 (а.с.37-38).

Відповідно до Акту державного виконавця від 17.11.2020 року головним державним виконавцем Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Ковалем Д.О. при виконанні виконавчого листа №152/34/17 встановлено, що при виїзді державного виконавця за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що майно, яке було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3 знаходиться в пошкодженому стані на території домоволодіння дочки ОСОБА_6 (а.с.40).

Відповідно до висновку експерта №025/21 від 20.07.2022 року загальна ринкова вартість об`єктів дослідження зазначених в таблиці становить 220 091,29 грн (а.с.66-82).

Разом з тим, відповідно до Листа від 01.10.2019 року представник стягувача ОСОБА_3 повідомив головного державного виконавця Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Коваль Д.О. про неможивість належного зберігання майна згідно Постанови від 02.08.2019 року (а.с.109)

Листом від 07.02.2020 року представник ОСОБА_5 ОСОБА_3 повідомив Шаргородський ДВС, що з лютого 2020 року стягувач ОСОБА_5 неспроможний здійснювати зберігання речей боржників, просив визначити зберігачем іншу особу в термін до 15.02.2020 року та передати майно на зберігання іншій особі та відшкодувати витрати за зверігання майна (а.с. 110)

Крім того, листом від 03.07.2020 року представник ОСОБА_5 ОСОБА_3 повідомив Шаргородський ДВС, що боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02.08.2019 року по даний час не зверталися до стягувача за отриманням свого майна. Повідомив, що стягувач та його представник не нестимуть відповідальність за втрату, пошкодження та зникнення майна (а.с.11).

Листом від 03.07.2020 року представник ОСОБА_5 ОСОБА_3 повідомив Шаргородський ДВС та боржників, що оскільки боржники не надають згоди на оплату зберігання їхнього майна, а державним виконавцем клопотання про неможливість зберігання майна боржників залишено без реагування, то стягувач не несе відповідальності за майно. (а.с.112).

Крім того, у подальшому ОСОБА_3 було неодноразово повідомлено Шаргородський ДВС, боржників та представника боржників про неможливість зберігання майна, стягнення коштів за його зберігання (а.с.113-129).

Відповідно до Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 22.03.2021 року у цивільній справі №152/1104/20 в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_1 ) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено повністю (а.с.132-136).

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України).

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 5 вказаної Постанови, судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Судом з`ясовано, що підставою для відшкодування моральної шкоди зазначено незаконні, на думку позивачів, дії відповідача ОСОБА_3 , щедо неналежного зберігання їхнього спільного майна, що спричино їм моральних страждань.

Разом з тим, судом було встановлено, що ОСОБА_1 17.11.2020 року також зверталася до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до Шаргородського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), старшого державного виконавця Шаргородського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Мністерства юстиції (м. Хмельницький) Коваля Д.О., Управління державної казначейської служби України у Шаргородському районі Вінницької області про відшкодування шкоди.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 11.09.2023 року позов ОСОБА_1 до Шаргородського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), старшого державного виконавця Шаргородського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Мністерства юстиції (м. Хмельницький) Коваля Д.О., Управління державної казначейської служби України у Шаргородському районі Вінницької області про відшкодування шкоди вирішено задовольнити повністю. Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в сумі 220 091 грн 29 коп.

У вказаному судовому рішенні було зазначено, що «звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилалася на те, що неправомірні дії та неналежне виконання посадових обов`язків державним виконавцем в рамках виконавчого провадження про виселення позивача з квартири АДРЕСА_3 , невжиття ним заходів для збереження належного їй майна, призвело до втрати особистого майна позивача. Майно, про яке йде мова в даному позові це майно, яке було описане державним виконавцем 2 серпня 2019 року під час здійснення виконавчого провадження №57673292. Суд звертає увагу на те, що під час складання постанови про опис та арешт майна боржника 2 серпня 2019 року було описано все майно, яке того дня знаходилось в квартирі АДРЕСА_3 і належало позивачу та членам її сім`ї.»

Також, суд дійшов до висновку, що «в рамках розгляду справи, на підставі доказів, які були досліджені в судовому засіданні встановлена бездіяльність державного виконавця, яка була допущена в рамках здійснення виконавчого провадження №57673292, матеріальна шкода, яка була завдана майну позивача в сумі 220091,29 грн, а також причинний зв`язок між тривалою (більше одного року) бездіяльністю державного виконавця щодо належного збереження майна позивача і наслідками у виді завданої позивачу матеріальної шкоди у сумі 220091,29 грн.»

Тобто, судом було встановлено, що саме бездіяльністю державного виконавця щодо належного збереження майна була нанесена матеріальна шкода позивачці ОСОБА_1 .

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом (ч.1 ст.13 ЦПК України.)

Як зазначено в ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безспосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи та враховуючи характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачами не доведо завдання відповідачем ОСОБА_3 моральної шкоди, у зв`язку з неналежним зберігання майна. Крім того, судом не встановлено причинно-наслідкого зв`язку між неналежним зберіганням майна та нанесеною шкодою.

За наведених обставин, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до відповідача про стягнення матеріальної шкоди є не доведеним.

З урахуванням наведеного, підстав заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

У зв`язку з відомовою у задоволенні позовних вимог судові витрати залишити за позивачами.

Керуючись ст 12,13,81,258-260,273,354 ЦПК України , 23,1173,1174 ЦК України суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків - відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачами.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП - невідомо, адреса: АДРЕСА_5 .

Повний текст судового рішення складено 03.05.2024 року.

Суддя: