Справа № 747/415/24
Провадження № 2/747/147/24
РІШЕННЯ

іменем України

18.09.2024 року селище Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

секретаря Зірки В.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Талалаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Талалаївської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) в частині кормових угідь,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до рішення 13 сесії 23 скликання від 17 січня 2001 року їй було надано у власність земельну ділянку площею 3, 15 га ріллі, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Понорівської сільської ради. Але позивач крім ріллі мала право ще і на земельну частку (пай) в частині кормових угідь згідно розпаювання земель під № 161. На даний час позивач не має можливості виготовити технічну документацію в частині кормових угідь, оскільки на даний час в звязку з реорганізацією ліквідована Понорівська сільська рада, і в свою чергу земельна комісія сільської ради, яка була повноважна здійснювати рекомендації на виготовлення технічної документації. Тому позивач просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) в частині кормових угідь згідно сітки розпаювання за № 161 на території Понорівського старостинського округу.

Ухвалою від 31 липня 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначене підготовче судове засідання на 16 серпня 2024 року. Ухвалою підготовчого судового засідання від 16 серпня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 18 вересня 2024 року, про що учасники справи повідомлені належним чином.

В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача Талалаївської селищної ради в підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнають.

Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, які підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, наданими учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень щодо позову, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення 13 сесії 23 скликання Понорівської сільської ради від 17.01.2002 року передано у приватну власність земельна ділянка площею 3, 15 га в межах згідно з планом на території Понорівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV- ЧН № 034108 від 20.03.2001 року (а.с.8-8зв) Згідно довідки Понорівського старостинського округу від 03.05.2023 року земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай) рілля площею 3,1416 га сінокіс і пасовище, що розташовані на території колишньої Понорівської сільської ради, під номером 161 належить ОСОБА_1 . В частині кормових угідь державний акт не видавався. На даний час надати дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку в частині кормових угідь не представляється можливим в зв`язку з тим, що Понорівська сільська рада, яка надавала дозволи та затверджувала дані рішення, реорганізована, відповідно земельна комісія, яка рекомендувала прийняття рішень, ліквідована (а.с. 6-7).

Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. В частині другій статті 16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України як це передбачено ст. 4 ЦПК України. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту - порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів.

Під час розгляду справи було встановлено, що позивач ОСОБА_1 не отримала в свій час правовстановлюючий документ на частину належної їй земельної частки (паю) на кормові угіддя, це порушує її права як власника земельної ділянки. За захистом свого порушеного права позивач і звернулась до суду. Права позивачки на земельну частку (пай) в частині кормових угідь є доведеними, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16 ЦК України, ст. 19, 60, 76-81, 141, 211, 247, 264-265 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Талалаївської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) в частині кормових угідь задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою с Скороходове Талалаївського району Чернігівської області, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), право на земельну частку (пай) в частині кормових угідь під № 161 згідно сітки розпаювання на території Понорівського старостинського округу Талалаївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня отримання учасниками справи копії рішення.

Суддя Л.В.Тіщенко