ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 569/18608/21

провадження № 61-6420св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - виконувач обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах Рівненської міської ради,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - державний нотаріус Другої рівненської нотаріальної контори Рева Ліана Леонтіївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах Рівненської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - державний нотаріус Другої рівненської нотаріальної контори Рева Ліана Леонтіївна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання спадщини відумерлою та передачу майна територіальній громаді міста

за касаційною скаргою заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на постанову Рівненського апеляційного суду від 30 березня 2023 року у складі колегії суддів: Боймиструк С. Ф., Гордійчук С. О., Шимків С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року виконувач обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах Рівненської міської ради з позовом збільшивши вимоги якого просив: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 липня 2017 року серії НМО 095057, що видане ОСОБА_1 у спадковій справі № 292/2015 (зареєстроване в реєстрі за № 1-429) державним нотаріусом Другої рівненської нотаріальної контори на спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36088245 від 11 липня 2017 року, оформлене записом про право власності від 11 липня 2017 року № 21334250 про право власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загально площею 56,0 кв. м, вартістю 1 033 184,80 грн (реєстраційний номер нерухомого майна 01) відумерлою спадщиною; витребувати від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Рівне в особі Рівненської міської ради спірну квартиру.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_1 . 13 січня 2016 року до Другої рівненської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_1 як спадкоємиця четвертої черги із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . У заяві вказувалося, що вона додатково надасть рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Рішенням Рівненського міського суду від 26 серпня 2016 року у справі № 569/16419/15-ц у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено, встановлено факт проживання ОСОБА_5 однією сім`єю зі спадкодавицею протягом останніх п`яти років та змінено черговість одержання права на спадкування шляхом визнання ОСОБА_5 спадкоємцем за законом другої черги. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції в зазначеній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 залишено без змін, а в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 - скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У подальшому ОСОБА_1 змінила своє прізвище та ім`я на ОСОБА_1 і повторно звернулася до суду з позовом про визнання членом сім`ї та встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 (справа № 569/15545/16-ц), який рішенням Рівненського міського суду від 21 червня 2017 року задоволено. Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 20 грудня 2017 року це рішення скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Водночас до скасування рішення місцевого суду у справі № 569/15545/16-ц 11 липня 2017 року Друга рівненська державна нотаріальна контора видала ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на спірну квартиру та зареєструвала право власності на це нерухоме майно за відповідачкою, а вже 12 липня 2017 року ОСОБА_1 продала цю квартиру ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

Прокурор зазначав, що у справах № 569/15545/16-ц і № 569/16419/15-ц суди встановили, що ні ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ні ОСОБА_5 не є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 . Посилаючись на відсутність у ОСОБА_3 спадкоємців, прокурор уважав, що відповідно до статті 1277 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і статті 338 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) є всі підстави для визнання спадщини відумерлою та переходу її у власність територіальної громади.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2022 року позов задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії від 11 липня 2017 року НМО 095057, що видане ОСОБА_1 у спадковій справі № 292/2015 (зареєстроване в реєстрі за № 1-429) державним нотаріусом Другої рівненської нотаріальної контори на спадщину у виді квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01). Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 липня 2017 року № 36088245, оформлене записом про право власності від 11 липня 2017 року № 21334250 про право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру. Визнано цю квартиру відумерлою спадщиною та витребувано її від ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Рівне в особі Рівненської міської ради. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішення суду на підставі якого ОСОБА_1 набула право власності на спірну квартиру у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , скасоване, тому є правові підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 . Оскільки спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає, тому цю квартиру слід визнати відумерлою спадщиною та витребувати її з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь територіальної громади, адже квартира вибула із власності органу місцевого самоврядування поза його волею.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рівненський апеляційний суд постановою від 30 березня 2023 року апеляційну скаргу адвоката Дремлюги Ю. С. як представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнив. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2022 року скасував та відмовив у задоволенні позовних вимог виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах Рівненської міської ради. Вирішив питання про судові витрати у справі.

Постанова апеляційного суду мотивована наявністю правових підстав для визнання свідоцтва про право власності на спірну квартиру в порядку спадкування недійсним, проте позивач пропустив позовну давність, про застосування якої просив представник відповідачів, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні цієї вимоги. Вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права власності за набувачем майна є неналежним способом захисту. Оскільки законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі, якщо спадщина була незаконно передана, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерлу спадину в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством, територіальна громада має право лише на відшкодування вартості спадкового майна за ринковими цінами, тому позовні вимоги в спосіб, заявлений прокурором щодо визнання спадщини відумерлою та витребування спірної квартири, не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційних скарг, пояснень, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у квітні 2023 року, заступник керівника Рівненської обласної прокуратури просить скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 30 березня 2023 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 03 липня 2019 року у справах № 136/277/18 та № 685/1098/17, від 04 липня 2019 року у справі № 146/294/16-ц, від 10 липня 2019 року у справі № 321/1702/16-ц, від 22 липня 2021 року у справі № 760/12445/18, від 17 серпня 2022 року у справі № 521/6465/18.

На обґрунтування заявлених вимог заявник вказує про порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд неправильно встановив початок перебігу позовної давності, в результаті чого помилково відмовив у задоволенні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом у зв`язку з недотриманням позовної давності.

Рівненська міська рада хоч і не є власником спірного майна до ухвалення судом рішення про визнання спадщини відумерлою, проте в силу закону саме на неї покладено обов`язок щодо захисту прав територіальної громади, що свідчить про наявність законного інтересу, який полягає в тому, щоб майно, яке може бути визнане відумерлою спадщиною, не було незаконно виведено зі спадкової маси, оскільки від цього залежить подальша можливість переходу такого майна у власність територіальної громади. Вказує, що звернення прокурора до суду (щодо повернення спірного майна) фактично спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значущого питання про повернення у власність територіальної громади майна, яке вибуло з її власності незаконно.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

14 липня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 серпня 2023 року у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_8 справу розподілено колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2024 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20).

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2024 року справу № 569/18608/21 повернено колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина.

13 січня 2016 року ОСОБА_1 подала до Другої рівненської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємцем четвертої черги за законом, зазначивши, що рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю вона подасть додатково.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 серпня 2016 року у справі № 569/16419/15-ц в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про визнання членом сім`ї та встановлення факту проживання однією сім`єю відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_5 і ОСОБА_10 , а саме, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 є дядьком ОСОБА_5 . Встановлено факт проживання однією сім`єю протягом останніх п`яти років, з весни 2010 року, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 . Змінено черговість одержання права на спадкування, визнано ОСОБА_5 спадкоємцем другої черги.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року у справі № 569/16419/15-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду від 26 серпня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В решті оскаржуване рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 569/16419/15-ц рішення Апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року залишено без змін.

26 січня 2017 року ОСОБА_1 змінила ім`я та прізвище на « ОСОБА_1 ».

15 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Рівненської міської ради про визнання членом сім`ї та встановлення факту проживання однією сім`єю. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2017 року у справі № 569/15545/16-ц позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_1 членом сім`ї ОСОБА_10 , 1930 року народження, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено щодо ОСОБА_1 факт проживання понад п`ять років однією сім`єю з ОСОБА_10 , 1930 року народження, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11 липня 2017 року ОСОБА_1 подала до Другої рівненської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_10 , зазначивши, що є спадкоємцем четвертої черги як особа, що проживала однією сім`єю з померлою, що підтверджується рішенням суду від 21 червня 2017 року у справі № 569/15545/16-ц.

11 липня 2017 року ОСОБА_1 державний реєстратор прав на нерухоме майно Рева Л. Л. видала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 та провела державну реєстрацію прав та їх обтяжень (рішення № 36088245).

12 липня 2017 року між ОСОБА_1 як продавцем та ОСОБА_7 і ОСОБА_6 як покупцями укладено договір купівлі-продажу спірної квартири.

06 жовтня 2017 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_6 як продавцями і ОСОБА_2 як покупцем укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 20 грудня 2017 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2017 року у справі № 569/15545/16-ц скасовано. В позові ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 29 липня 2019 року постанову апеляційного суду Рівненської області від 20 грудня 2017 року залишено без змін.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності в порядку спадкування

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України).

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК України).

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (стаття 1301 ЦК України).

Встановивши, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом, видане продавцю як спадкоємцю четвертої черги на підставі скасованого рішення суду про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, апеляційний суд обґрунтованого погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Разом із цим апеляційний суд установив, що адвокат Дмемлюга Ю. С. як представник ОСОБА_1 у суді першої інстанції заявив клопотання про застосування наслідків позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати захист цих інтересів у спірних правовідносинах, то за загальним правилом позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати такий захист (близький за змістом висновок сформульований, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-1852цс16, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справах № 369/6892/15-ц і № 469/1203/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 95)).

У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суд має встановити, коли прокурор довідався чи міг довідатися про порушення інтересів держави. Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду конкретизувала у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (пункт 48): позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався чи міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Встановивши, що і Рівненська міська рада, і прокурор, який звернувся в її інтересах з цим позовом, пропущено позовну давність на звернення до суду з цим позовом, апеляційний суд дійшов правильного висновку про скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та відмови в задоволенні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав недотримання позивачем позовної давності.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Щодо визнання спадщини відумерлою, витребування майна від добросовісного набувача, скасування рішення державного реєстратора

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) дійшла висновку, що при відчуженні спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, на користь добросовісного набувача територіальна громада має право лише на отримання грошової компенсації його вартості. У спірних правовідносинах підлягає застосуванню аналогія закону, що регулює подібні правовідносини, зокрема положення статті 1280 ЦК України.

Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Законодавство про спадщину передбачає, що перехід прав на спадкове майно відбувається на підставі споріднення або факту спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини як член сім`ї спадкодавця. Правопідверджуючим документом на спадкове майно при цьому є свідоцтво про право на спадщину (стаття 66 Закону України «Про нотаріат»). Відсутність таких спадкоємців та інших осіб, що спільно проживали зі спадкодавцем як члени сім`ї, свідчить про відсутність спадкоємців усіх п`яти черг, передбачених законом.

Водночас ЦК України запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). Тому в разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади.

Зокрема, у частинах першій та другій статті 1277 ЦК України визначено, що в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частина третя статті 1277 ЦК України та частина перша статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Однак відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права.

Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. Такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться.

Захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.

Стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію. Право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті.

Таким чином, застосовуючи аналогію закону, територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна на користь добросовісного набувача має право на отримання лише грошової компенсації. Закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та в разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо така особа є добросовісним набувачем.

Захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а тому з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.

Ураховуючи наведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а також висновки Великої Палати Верхового Суду, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про визнання спадщини відумерлою задоволенню не підлягають, адже територіальна громада у цих правовідносинах має право лише на отримання грошової компенсації його вартості, оскільки спадкове майно відчужене особою, яка не є спадкоємцем, на користь добросовісного набувача.

З огляду на те що позивач не має жодних майнових прав на спірне майно, а має лише право на компенсацію його вартості, не підлягають задоволенню і вимоги про витребування цього майна від добросовісного набувача та скасування рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень.

Отже, переглядаючи справу, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які їх регулюють, в результаті чого дійшов законних і обґрунтованих висновків про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в задоволенні заявлених прокурором вимог у зв`язку з вищенаведеним.

Висновки апеляційного суду у цій справі не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, що зазначені в касаційній скарзі.

Аргументи касаційної скарги не спростовують правильність застосування апеляційним судом висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Рівненської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 30 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов