Справа № 643/3549/24
Провадження № 2/643/2341/24
18.09.2024 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Семенової Я.Ю.,
за участю секретаря судового засідання - Кашуби Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим в особі представника - адвоката Ковальової Наталії Миколаївни до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Харківська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача
Позивач ОСОБА_1 особі представника - адвоката Ковальової Н.М. через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - кімнатою № НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_1 , житловою площею 16,5 кв.м. Також просить стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.
В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилалася, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №431 від 22.06.2018, її, ОСОБА_3 визнано наймачем кімнати АДРЕСА_2 , житловою площею 16,5 кв.м. зі складом сім`ї з чотирьох осіб: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - дочка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - дочка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - дочка. Власником житла є Харківська міська рада. Зазначила, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 14.12.2019, вона, унаслідок укладення шлюбу з ОСОБА_6 , змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ». Посилалася, що за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані такі особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . Як про це зазначає позивач, відповідачка ОСОБА_2 у 2020 році виїхала до м. Черкаси, у вказаній вище кімнаті не проживає, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере, її особистих речей в кімнаті немає. Зазначила, що перешкод у користуванні жилим приміщенням ані позивач, ані інші члени сім`ї відповідачці не чинили та не чинять. Посилалася, що факт реєстрації відповідачки за вказаною вище адресою порушує право позивачки на вільне користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидії та змушена сплачувати щомісячно додаткові кошти на утримання житла за відповідачку, оскільки остання там зареєстрована, хоча фактично житлом не користується та в ньому не проживає. Зазначила, що у зв`язку з тим, що позивачка не є власником житла, вирішити спір у позасудовому порядку через ЦНАП неможливо, оскільки така можливість чинним законодавством не передбачена для наймачів неприватизованого житла, тому виникла необхідність у вирішення спору та захисту прав позивачки в судовому порядку шляхом подання до суду даного позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що в подальшому є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. З огляду на викладене, просила позовні вимоги задовольнити.
Аргументи учасників справи
Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався.
Третя особа процесуальним правом на подання пояснень щодо позову не скористалася.
Рух справи
Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 17 квітня 2024 року відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначив проведення підготовчого засідання.
Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 19 червня 2024 року закрив підготовче провадження у цивільній справі, призначив справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи, задовольнив клопотання позивача ОСОБА_1 про виклик у судове засідання та допит як свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_4 .
Участь у справі сторін та інших учасників справи
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, як про це зазначено у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила, процесуальним правом на подання відзиву не скористалася, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надійшло.
Представник третьої особи - Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно шляхом направлення судової повістки до кабінету користувача в підсистему «Електронний суд», про причини неявки не повідомив.
Клопотань про відкладення розгляду справи третя особа не подавала, правом на подання пояснень третьої особи не скористалася.
За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Як убачається з копії рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №431 від 22.06.2018, ОСОБА_10 визнано наймачем кімнати АДРЕСА_2 , житловою площею 16,5 кв.м. зі складом сім`ї чотири особи: ОСОБА_10 - наймач, ОСОБА_4 - дочка, ОСОБА_2 - дочка, ОСОБА_5 - дочка (а.с. 10). У судовому засіданні 18 вересня 2024 року судом досліджено оригінал зазначеного рішення, наданий позивачем.
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 14 грудня 2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, 14 грудня 2019 року ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_6 , про що складено актовий запис за №1058, після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 15).
За адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані такі особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 19.03.2024 (а.с. 11).
Відповідно до копії акту від 24.03.2024, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , не мешкає за місцем реєстрації з 2020 року по теперішній час, про що свідчать сусіди: ОСОБА_11 (кім. 14), ОСОБА_12 (кім. 5), ОСОБА_9 (кім. 20) (а.с. 12). У судовому засіданні 18 вересня 2024 року судом досліджено оригінал зазначеного акту, наданий позивачем.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні 18 вересня 2024 року зазначила, що вона, ОСОБА_9 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 . Пояснила, що вона та позивачка ОСОБА_1 дружать вже протягом тривалого часу, ОСОБА_2 є дочкою позивачки, вона у віці 19 років вирішила проживати самостійно, зібрала свої речі та, не повідомляючи свою матір, виїхала зі спірної кімнати, щоб проживати окремо. Вдома вона не з`являється, з сім`єю не спілкується. Пояснила, що причина, яка послугувала такій зміні, їй невідома. Зазначила, що ОСОБА_2 зростала хорошою дівчинкою, вона допомагала матері вести господарство та виховувати своїх молодших сестер, але потім вона вирішила жити самостійно. Посилалася, що, як їй відомо, спочатку ОСОБА_2 проживала в м. Харкові, потім виїхала до м. Черкаси. На запитання суду свідок повідомила, що з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 виїхала у віці 19 років до орендованого житла, пояснила, що їй невідомо, чи був від`їзд ОСОБА_2 наслідком якогось конфлікту чи ні, але вона, ОСОБА_9 , після цього бачила відповідачку на території Салтівського району м. Харкова та один раз на святкуванні дня народження ОСОБА_1 десь у 2020 році. Зазначила, що наскільки їй відомо, особистих речей ОСОБА_2 у кімнаті АДРЕСА_2 , не залишилося.
Як пояснила свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні 18 вересня 2024 року, вона, ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначила, що позивачка ОСОБА_1 є її матір`ю, а відповідач ОСОБА_2 - сестрою. Пояснила, що ОСОБА_2 вже давно не проживає разом з ними за адресою: АДРЕСА_3 , вони ніяким чином не контактують одна з одною. На запитання суду свідок повідомила, що ОСОБА_2 не проживає разом з ними десь з 2020 року. Зазначила, що з 2020 року вони з ОСОБА_2 намагалися спілкуватися, але їм не вдалося підтримувати зв`язок. На думку свідка, причиною невідвідування вказаного вище житла ОСОБА_2 є те, що остання не хоче спілкуватися з позивачкою ОСОБА_1 . На запитання суду повідомила, що їй невідомо, чи були якісь конфліктні ситуації між ОСОБА_2 та іншими членами родини, які могли б послугувати підставою того, що вона покинула житло. Пояснила, що сплачує за всі комунальні послуги позивач ОСОБА_1 , зазначила, що у спірному житлі немає особистих речей відповідача ОСОБА_2 .
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За правилами ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Згідно зі ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Положеннями ст. 71 ЖК України унормовано загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Аналогічні роз`яснення містяться у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Отже, саме причини та строк непроживання відповідача у спірному житловому приміщенні є предметом доказування у справі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обов`язок доказування даних обставин покладається на сторону позивача.
За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України)
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Наявними в матеріалах справи доказами, а також показами свідків, наданими у судовому засіданні, підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 з 2020 року не проживає за зареєстрованим місцем проживання, у спірному жилому приміщенні відсутні її особисті речі, вона не сплачує за житлово-комунальні послуги, будь-яких витрат по утриманню житла не несе.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що ОСОБА_13 не проживає без поважних причин за адресою: АДРЕСА_3 , більше шести місяців.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Оцінюючи вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, що за своєю суттю є позбавленням права на житло, на предмет пропорційності переслідування легітимної мети відповідно до статті 8 Конвенції, суд доходить висновку, що відповідачем втрачено інтерес до спірного житла, а також в кімнаті відсутні її особисті речі.
Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вказаною вище адресою понад один рік, суду не надано.
Доказів, що підтверджували б той факт, що позивач або інші особи будь-яким чином перешкоджають відповідачці у користуванні спірним жилим приміщенням, матеріали справи не містять.
Розподіл судових витрат
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, з відповідача на користь позивача, який поніс судові витрати зі сплати судового збору, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 81, 141, 247, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , поданий в особі представника - адвоката Ковальової Наталії Миколаївни до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Харківська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 ;
Повне судове рішення складено і підписано 19 вересня 2024 року.
Суддя: Я.Ю. Семенова