КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 754/7130/21
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4261/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року (суддя Зотько Т.А.) про застосування заходів процесуального примусу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням,

встановив:

у травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 та просив виділити йому у користування кімнату, площею 15,7кв. м, залишивши у спільному користуванні співвласників коридор площею 9,6кв. м, кухню площею 9,3кв. м, ванну площею 2,6кв. м, вбиральню площею 1кв. м, 30 % площі балкона - 0,8кв. м, 50 % площі лоджії - 1,8 кв. м.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що є власником частини спірної квартири на підставі договору дарування частини квартири від 30 березня 2007 року, зареєстрований та проживає у квартирі з 14 вересня 1993 року, однак між ним та відповідачами часто виникали конфлікти, що призводили до суперечок та викликів поліції.

Позивач зазначав, що спірна квартира складається з чотирьох ізольованих кімнат, що дозволяє використовувати їх окремо, між ним та відповідачами було погоджено та встановлено порядок користування квартирою, зокрема, у його користуванні залишилася кімната, площею 15,7кв.м, однак відповідачі в останній час почали ігнорувати його права та погоджений порядок користування, що призводить до конфліктів, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва від 18 травня 2021 року провадження по справі було відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

29 листопада 2022 року ухвалою суду підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 22 березня 2023 року представник відповідачки ОСОБА_4 - адвокат Стеценко Ю.В. заявив клопотання про визнання явки позивача у судове засідання обов`язковою, посилаючись на те, що представник позивача не надав відповіді на постановленні йому питання, оскільки йому невідомі обставини справи.

Ухвалою суду від 22 березня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, явку позивача у судове засідання 16 травня 2023 року визнано обов`язковою для надання пояснень по справі.

16 травня 2023 року розгляд справи було відкладено на 13 липня 2023 року у зв`язку із перебуванням судді в нарадчій кімнаті по іншій справі.

16 травня 2023 року представником позивача - адвокатом Гаращуком С.В. до суду подана заява про розгляд справи у відсутність позивача, оскільки він має проблеми із здоров`ям, у підтвердження чого надана копія виписки із медичної картки від 30 серпня 2021 року.

13 липня 2023 року позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача зазначив, що позивач не може з`явитися у судове засідання за станом здоров`я.

У судовому засіданні 13 липня 2023 року представником ОСОБА_4 - адвокатом Стеценком Ю.В. було заявлено клопотання про застосування до позивача заходів процесуального примусу у виді штрафу в розмірі одного прожиткового мінімуму у зв`язку із невиконанням останнім своїх процесуальних обов`яків, а саме неявкою у судове засідання, явку в яке було визнано судом обов`язковою.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, до позивача застосовано захід процесуального впливу у вигляді попередження, у судовому засіданні оголошено перерву до 19 вересня 2023 року, про що позивач повідомлений судовою повісткою.

У судове засідання 19 вересня 2023 року позивач не з`явився, представник позивача - адвокат Гаращук С.В. повідомив суду, що позивач хворіє на астму, тому не може давати пояснення у судовому засіданні.

Представником ОСОБА_4 - адвокатом Стеценком Ю.В. у судовому засіданні заявлено клопотання про застосування до позивача заходів процесуального примусу у виді штрафу в розмірі одного прожиткового мінімуму у зв`язку із невиконанням останнім своїх процесуальних обов`яків, а саме повторною неявкою у судове засідання, явку в яке було визнано судом обов`язковою. Також представник відповідачки зазначав, що надана позивачем медична довідка не є належним підтвердженням наявності поважних причин неявки останнього у судове засідання, оскільки нею підтверджується лише факт звернення до лікаря, а не наявність захворювання, яке б унеможливило явку позивача до суду.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року причини неявки позивача у судове засідання визнані неповажними, повторно визнано його явку у судове засідання 21 листопада 2023 року обов`язковою та стягнуто з позивача в дохід державного бюджету штраф у розмірі 805,20грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на її необґрунтованість.

Позивач зазначає, що на момент виклику до суду він хворів на бронхіальну астму, про що надав відповідну медичну довідку, а відтак висновок суду першої інстанції про відсутність поважних причин його неявки у судове засідання є помилковим.

Також позивач вважає, що висновок суду першої інстанції про зловживання ним своїми процесуальними права є помилковим, оскільки він не вчиняв будь-яких дій, передбачених ст. 44 ЦПК України. Він скористався своїм правом, передбаченим ЦПК, приймати участь у судових засіданнях через свого представника, а тому вважає безпідставним визнання його явки у судове засідання обов`язковою.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - адвокат Стеценко Ю.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін,

посилаючись на її необґрунтованість.

Представник відповідачки зазначає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували неможливість його явки у судове засідання, оскільки бронхіальна астма - це хронічна хвороба, яка не перешкоджає людям, у тому числі і позивачу, жити та працювати вчителем фізкультури, а надана позивачем медична довідка не може бути доказом неможливості його явки до суду.

Представник відповідачки вважає дії позивача під час розгляду даної цивільної справи недобросовісними та вказує на наявність зловживання процесуальними правами з його боку.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Гаращука С.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та представника ОСОБА_4 - адвоката Стеценка Ю.В., які просили залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Застосовуючи до позивача заходи процесуального примусу у виді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що судом явка позивача у судове засідання визнана обов`язковою, однак позивач у судові засідання не з`являється, а зазначені ним підстави неявки у судові засідання є неповажними, що свідчить про зловживання ним своїми процесуальними правами.

Проте, повністю з висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з таких підстав.

Частина 1 статті 143 ЦПК України визначає, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

У частині 1 статті 144 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є, зокрема штраф (пункт 5).

Відповідно до частини 1 статті 148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

З метою виконання завдання судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Отже, якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей, така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 9901/235/20, Верховного Суду від 08 липня 2022 року у справі № 370/1333/19.

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем не здійснювалися дії, які свідчать про зловживання ним процесуальними правами.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови

реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

З матеріалів справи вбачається, що у судових засіданнях приймав участь представник позивача - адвокат Гаращук С.В., який відповідно до наданих суду документів має повноваження на представлення інтересів позивача, у тому числі і надати пояснення суду з приводу обставин справи та заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 209 ЦПК України визначає, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи, якщо визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Системний аналіз положень зазначених норм процесуального права дозволяє дійти висновку, що визнання явки позивача у судове засідання обов`язковою для надання особистих пояснень може бути за умови необхідності з`ясування питань, які мають значення для вирішення спору по суті, і відповіді на які не може надати представник сторони.

Визнаючи явку позивача у судове засідання обов`язковою, суд задовольнив клопотання представника відповідачки ОСОБА_4 - адвоката Стеценка Ю.В. та виходив із необхідності надання позивачем пояснень по справі.

Разом з цим, суд не проаналізував питання, які представник відповідачки має намір поставити позивачу, та не оцінив чи мають вони правове значення для вирішення заявленого спору.

Ухвала суду про визнання явки позивача у судове засідання обов`язковою не містить обґрунтування, які саме обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, суд не мав можливості з`ясувати у представника позивача і які відомі тільки позивачу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що визнання судом явки позивача у судове засідання обов`язковою, не є обґрунтованим.

Також безпідставним є висновок суду першої інстанції, що поведінка позивача призводить до затягування розгляду справи та порушує права інших учасників судового процесу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що представник позивача - адвокат Гаращук С.В. приймав участь у кожному судовому засіданні та подав клопотання про

розгляд справи у відсутність позивача, отже, позивач скористався своїм правом брати участь у судовому процесі через свого представника та не здійснював дій, які призводять до затягування розгляду справи.

Наслідки неявки учасника справи визначенні у статті 223 ЦПК України, які не передбачають можливості застосування до учасника справи, який не з`явився у судове засідання, заходів процесуального примусу.

Доводи представника відповідачки ОСОБА_4 - адвоката Стеценка Ю.В., що для вирішення даного спору необхідно з`ясувати обставини вселення позивача до квартири, його участь у ремонті квартири, купівлі побутової техніки, меблів, оплати житлово-комунальних послуг, особисті відносини членів сім`ї і його підстави пред`явлення даного позову, враховуючи певні сімейні обставини, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як з`ясування вищезазначених обставин не має правового значення для вирішення заявленого позивачем спору.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для висновку про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, а відтак і для застосування до позивача заходів процесуального примусу.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні ухвали про застосування заходів процесуального примусу до ОСОБА_1 порушив норми процесуального права, тому ухвала суду підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук