Справа № 135/762/24
Провадження № 2/135/282/24
РІШЕННЯ

іменем України

11.09.2024 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Кузьміних О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку та способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну порядку та способу стягнення аліментів. В позові зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 16.05.2015 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Діти залишились проживати із нею. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.10.2015 з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання двох дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн., щомісячно, починаючи з 25.08.2015 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Молодша дитина, син ОСОБА_4 проживає разом з позивачем, і потребує харчування, гуртків та навчання. Для старшої дитини, доньки ОСОБА_3 стягнення аліментів припинено, так як вона є повнолітньою. Відповідач матеріальну допомогу останнім часом не надає. Хоча місцем роботи відповідача є Компанія АСМУД у м.Ладижин Вінницької області, у якій він працює менеджером.

Тому, просила змінити порядок і спосіб стягнення аліментів, присуджені рішенням суду, та стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Герасимчук-Жорник І.О. не з`явились, у клопотанні представник позивача просила розгляд справи провести без її участі та участі позивача. У письмових поясненнях зазначила, що вона у зв`язку з воєнним станом у країні змушена була з дитиною переїхати до іншого міста та на даний час не працевлаштована. Також зазначила, що відповідач працює офіційно.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Відзиву на позов до суду не направив. Представник відповідача адвокат Бодачевський Р.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи провести за його відсутності та відсутності відповідача. Згідно поданого до суду клопотання, відповідач зазначив, що заперечує проти задоволення позову, та вважає, що позов не може бути задоволений судом виходячи з наступного. Стосовно твердження позивача, що він працевлаштований у ТОВ «Компанія «Асмуд» та має постійний дохід зазначив, що згідно довідки від 19 червня 2024 року №19 виданої ТОВ «Компанія «Асмуд» ОСОБА_2 дійсно працює в ТОВ «Компанія «Асмуд» на посаді майстра та має дохід, який за період з 01.12.2023 по 31.05.2024 склав 15 437,50 грн. Разом з відповідачем проживають його батьки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є непрацездатними та потребують утримання і допомоги. Вказав на те, що позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження погіршення її матеріального стану чи про покращення матеріального стану відповідача, а також докази на підтвердження розміру витрат, які несе позивач на купівлі продуктів харчування, одягу, медичних препаратів тощо, що давало б підстави вважати, що розмір раніше визначених аліментів є недостатнім для належного утримання дитини.

Враховуючи положення ч. 1, 4 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає перешкод для розгляду справи на підставі наявних у ній даних чи доказів за відсутності сторін та їх представників, що не з?явились.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16.05.2015 рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

02.10.2015 рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області у цивільній справі №135/722/15-ц ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на двох дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у розмірі 1300 грн., щомісячно, починаючи з 25.08.2015 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Сторони спільно не проживають. ОСОБА_3 досягла повноліття, відтак, згідно рішення суду від 02.10.2024 року на її утримання аліменти не стягуються. Молодша дитина сторін - ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 192 СУ України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року по справі № 6-143 цс13, та є обов`язковою для застосування.

Окрім цього, після винесення Верховним Судом України вказаного рішення, внесено зміни до ч. 3 ст. 181 СК України, відповідно до змісту яких за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, саме одержувач аліментів наділений правом на звернення до суду із вимогою про зміну способу стягнення аліментів. При цьому, положення ч. 3 ст. 181 СК України в редакції з 08.07.2017 року не пов`язують право особи, яка звертається до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з обов`язком надання доказів про наявність підстав для зміни розміру аліментів, оскільки таке право одержувачу аліментів гарантовано вказаною нормою СК України.

З системного аналізу вищевказаних правових норм слідує висновок, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або у твердій грошовій сумі). Оскільки закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Суд вважає, що виходячи із вимог частини 1 статті 192 СК України, у системному зв`язку положенням ч. 2 статті 182 СК України, розмір аліментів, які стягуються із відповідача підлягає зміні, оскільки утримання неповнолітньої дитини у її віці потребує від батьків додаткових зусиль та матеріальних витрат, а з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляції тощо, визначений у 2015 році розмір аліментів на в сумі 1300 грн. на двох дітей, а після припинення стягнення аліментів на старшу дитину 650 грн. на одну дитину, не є на даний час достатнім розміром для задоволення розумних потреб дитини, зокрема, для належного лікування, забезпечення повноцінного харчування, одягу, навчання та розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із того, що аліменти кошти на утримання дитини. Розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Згідно з положеннями ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, стан здоров?я та матеріальне становище матері дитини, і приходить до висновку, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, має можливість працювати, зобов`язаний утримувати власну дитину і спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу). Тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд вважає, що спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача слід змінити шляхом визначення їх розміру в частці від доходу відповідача, та стягувати з відповідача ОСОБА_2 щомісячно 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заперечення відповідача, викладені у клопотанні, жодним чином не спростовують доводи позивача щодо необхідності зміни способу стягнення аліментів. Як не спростовують висновок суду про можливість батька сплачувати аліменти після зміни способу їх стягнення.

При цьому судом встановлено, що рішенням суду від 02.10.2015 року, яким з відповідача стягуються аліменти на дитину, було встановлено, що позивач зазначала, із чим погоджувався відповідач, що відповідач працював неофіційно. На даний час відповідач працевлаштований. Що додатково підтверджує те, що з нього мають стягуватись аліменти в частці від заробітку (доходу).

Посилання відповідача на те, що разом з ним проживають його непрацездатні батьки, які потребують утримання й догляду і на те, що мати не надала докази на підтвердження стану здоров`я та матеріального стану дитини, докази, які підтверджують витрати на дитину, не є підставою для відмови в позові.

При цьому, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати.

Таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9, 180 184, 185, 192 СК України, ст. ст. 12, 81, 89, 258-265, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначених за рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.10.2015, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_4 .

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на дитину ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя