Справа № 212/3529/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дехти Р.В., за участі секретаря судового засідання Зюркевич В.В., порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення(виклику)учасників справив залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про стягнення моральної шкоди, у зв`язку із втратою працездатності через професійне захворювання, -

встановив:

03 квітня 2024 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до відповідача, просив стягнути на свою користь 149100 гривень 00 копійок моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, працюючи на шахті Родіна РУ ім. К.Лібнехта, ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком» з 24.08.1982р. по 08.02.1983 р. підземним гірничим працівником, з 08.02.1983 по 06.03.1985 підземним бурильником, з 06.03.1985 по 31.12.1987 підземним прохідником, з 31.12.1987р. в ШБУ №2 треста «Кривбасшахтобуд» ВО «Кривбасруда» 01.01.1990р. підземним прохідником, з 01.01.1990р. по 18.09.2000р. в Криворізькому державному залізорудному комбінаті підземним прохідником, з 18.09.2000р. по 30.03.2004р. підземним машиністом ш. Родіна ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат» та ВАТ «Кривбасзалізрудком», з 30.03.2004р. по 31.05.2005р. електрослюсарем з ремонту обладнання ВАТ «Кривбасзалізрудком» - здійснював трудову діяльність у шкідливих умовах в наслідок чого отримав хронічні професійні захворювання.

18.09.2000 р. позивач у зв`язку із отриманням хронічних професійних захворювань первинно пройшов огляд ЛТЕК, де йому було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 25%, за наступними переоглядами МСЕК позивачу встановлювалась стійка втрата працездатності на рівні 25%.

У зв`язку з отриманими хронічними захворюваннями протягом тривалого часу зазнає фізичних та моральних страждань, зазначив, що порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання.

Розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 149 100 гривень 00 копійок, яку просить стягнути з відповідача. Вважає, що професійні захворювання отримав з вини підприємства правонаступником якого є відповідач, яке не створило безпечних умов праці.

04 квітня 2024 року ухвалою суду прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до судового розгляду на 06 травня 2024 року без повідомлення (виклику) учасників справи.

16 квітня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити позивачу у повному обсязі, зазначив, що сума стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди позивачем завищена та не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, зазначив, що утримання податку з суми компенсації моральної шкоди є обов`язковою.

19 квітня 2024 року представник позивача адвокат Яводчак О.В. надіслав на адресу суду заяву в якому зазначив, що строною позивача відповідь на відзив готуватись та подаватись не буде, позов підтримує у повному обсязі, та просив суд позовну заяву задовольнити.

Суд, відповідно до ч.5ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 працюючи на шахті Родіна РУ ім. К.Лібнехта, ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком» з 24.08.1982р. по 08.02.1983 р. підземним гірничим працівником, з 08.02.1983 по 06.03.1985 підземним бурильником, з 06.03.1985 по 31.12.1987 підземним прохідником, з 31.12.1987р. в ШБУ №2 треста «Кривбасшахтобуд» ВО «Кривбасруда» 01.01.1990р. підземним прохідником, з 01.01.1990р. по 18.09.2000р. в Криворізькому державному залізорудному комбінаті підземним прохідником, з 18.09.2000р. по 30.03.2004р. підземним машиністом ш. Родіна ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат» та ВАТ «Кривбасзалізрудком», з 30.03.2004р. по 31.05.2005р. електрослюсарем з ремонту обладнання ВАТ «Кривбасзалізрудком» - здійснював трудову діяльність у шкідливих умовах.

У зв`язку з шкідливими умовами праці позивач з вини відповідача отримав наступні хронічні професійні захворювання за діагнозами віраційна хвороба першої-другої стадії з вегетативносенсорною полінеропатією, дв. Плечолопатковим періартрозом НФС другої стадії з зовнішнім епкондилезом плечей з вираженим больовим синдомом. Захворювання професійне (13.04.2000р.) Ішімічний синдром, загострення. Ознаки дії шуму на орган слуху. Протипоказано тяжку фізичну працю та контакт з віброінструментами.

Відповідно до п.14 Акту форми П-4 професійне захворювання у позивача виникло за наступних обставин.

Робота в підземних умовах протягом 20 років як гірник, електрослюсар чергового та з ремонту обладнання, бурильника і прохідника, виконуючи наступні роботи: обслуговування та ремонт гірничошахтного обладнання, вантажно-розвантажувальні роботи, буріння шпурів, зарядка їх та підривання, кріплення гірничих виробок, настилання рейкової колії, прибирання породи вантажними машинами.

Ці роботи виконувались за умов несприятливого мікроклімату: запиленість повітря коливалася від 2 до 19,9 мг/м3 (при ПДУ - 2 мг/м3,), шуму - 106 про. (за норми- 80 дБ.), вібрація - 123 дБ. (при нормі 112 дБ.), що супроводжуються значними фізичними навантаженнями.

Згідно до п. 15 Акту форми П-4 причиною професійного захворювання (отруєння), що виникло у Позивача стало: тривалий стаж роботи в умовах зі шкідливими та несприятливими факторами виробничого середовища фізичними навантаженнями. Недосконалість гірничошахтного обладнання, технологічних процесів та засобів індивідуального захисту.

18.09.2000р. позивач у зв`язку із отриманням хронічних професійних захворювань первинно пройшов огляд ЛТЕК, де йому було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 25%, визначено потребу в лікуванні у неврологічному відділенні, медикаментозному лікуванні.

06.11.2001р. позивач у зв`язку із отриманням хронічних професійних захворювань повторно пройшов огляд ЛТЕК, де йому було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 25%, визначено потребу в санітарно-курортному лікуванні.

20.12.2004р. позивач у зв`язку із отриманням хронічних професійних захворювань повторно пройшов огляд ЛТЕК, де йому було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 25% безстроково.

У зв`язку з отриманням ушкодження здоров`я з вини Відповідача - позивачу постійно доводиться перебувати на стаціонарному лікуванні, що підтверджується зокрема виписними епікризами що додані до позову.

Доводи представника відповідача зазначені у відзиві про те, що позовна заява не підлягає задоволенню суд не бере до уваги з огляду на наступне.

Встановлюючи правовідносини суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 працював на підприємствах правонаступником яких є відповідач, тому йому має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі статті 440-1 ЦК Української РСР.

Так згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 24.04.1973 р. на базі треста «Ленінруда» створене промислове об`єднання з підземного видобутку залізних руд «Кривбасруда». Відповідно до наказу Мінпромполітики України від 29.07.1998 р. за №263 державне виробниче підприємство «Кривбасруда» перейменовано в Криворізький державний залізорудний комбінат. Згідно з наказами Мінпромполітики України від 12.07.1999 р. за №248 і державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 31.12.1999 р., Криворізький державний залізорудний комбінат перетворено в дочірнє підприємство. На підставі спільного наказу Держкомполітики України і Фонду держмайна України від 19.02.2001 р. за №66/245 і наказу ДАК «Укррудпром» від 30.07.2001 р. за №290 Криворізький державний залізорудний комбінат реорганізований у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». Згідно з наказом по комбінату №326, керуючись Законом України «Про акціонерні товариства» та постановою загальних зборів акціонерів комбінату (від 30.03.2011 р.) ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» перейменовано в публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат».

Отже, суд приходить до висновку, що в період часу з 24.08.1982 року по 31.05.2005 року позивач виконував роботи в підземних умовах, перебуваючи в трудових відносинах виключно з юридичними особами, правонаступником яких являється відповідач.

Відповідно до статті 83 ЦК Української РСР, позовна давність не поширюється :на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 268 ЦК України, передбачає, що позовна давність не поширюється: на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, які породили цивільне право позивача на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце 18.09.2000 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ч.2ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП встановлює, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний відповідно до законодавства відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків.

У пункті 13Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995року №4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, дослідивши медичні документи позивача про отримання ним професійних захворювань, дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, так як він відчуває фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Стаття 12 Закону України «Про охорону праці», встановлює, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Так, згідно п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоров`я, в зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків затверджених постановою КМ України від 23.06.1993р. №472, що діяли на час виникнення правовідносин, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Відповідно до ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п.11 Правил).

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При визначенні суми компенсації за спричинену моральну шкоду позивачу, суд враховує роботу позивача на інших підприємствах, в тому числі підземних умовах, що підтверджується матеріалами справи (копією трудової книжки позивача).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

В даному випадку, суд враховує що внаслідок професійного захворювання та втрати ступеню працездатності з вини відповідача, позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, якій позивач зазнав, що призводить до порушення її звичайного способу життя та вимагає від неї додаткових зусиль для його організації.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, який встановлений безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, період роботи на підприємстві відповідача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 120000 (сто двадцять тисяч) гривень 00 копійок, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд бере до уваги також стаж роботи в шкідливих умовах позивача на підприємствах правонаступником яких є відповідач.

Щодо утримання з суми компенсації моральної шкоди податку суд зазначає таке.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як видно з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, у зв`язку з чим, суд вважає, що стягнення має проводитись без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивача згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 частини 2статті 141ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1211 гривні 20 копійок.

Керуючись ст.ст.4,5,13,19,76-81,89,133,141,258-259,263-265,279,354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про стягнення моральної шкоди, у зв`язку із втратою працездатності через професійне захворювання задовольнити частково.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», код ЄДРПОУ 00191307 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , моральну шкоду в розмірі 120000 гривень (сто двадцять тисяч) гривень 00 копійок без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» на користь держави України судовий збір в розмірі 1211 гривні 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач:, АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», місце знаходження юридичної особи: Україна, 50029, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, вулиця Симбірцева, будинок 1А, .

Повне рішення складено 06 травня 2024 року.

Суддя: Р. В. Дехта