КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 760/9609/23

номер провадження: 22-ц/824/4160/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Філатової Тетяни Миколаївни на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року у складі судді Каліушка Ф.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказувала, що 27 березня 2014 року було укладено договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, у пункті 2 якого зазначено, що у зв`язку з тим, що діти постійно проживають разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності зі ст.ст. 180, 181, 182, 189 СК України батько надає матері утримання (аліменти) на дітей, а також здійснює інші виплати, встановлені договором. Аліменти сплачуються батьком щомісяця у виді твердої грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін становить 500 грн 00 коп., але в будь-якому разі не менше 30% від прожиткового мінімуму на кожну дитину. При знеціненні грошей ця сума буде збільшуватись на відсоток інфляції (пункт 3 договору).

Зазначала, що у пункті 8 вказаного договору визначено, що двічі на рік до першого березня та першого вересня батько зобов`язується за погодженням з матір`ю купувати одяг, шкільне та спортивне приладдя на суму 1 000 грн 00 коп. на кожну дитину. За згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом цей договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання договору вирішується в судовому порядку (пункт 17 договору).

Вказувала, що на день звернення з даним позовом до суду діти проживають разом з нею, а відповідачем сплачуються аліменти на утримання дітей у розмірі від 5 000 грн 00 коп. до 5 200 грн 00 коп., тобто по 2 500 грн 00 коп. - 2 600 грн 00 коп. на кожну дитину. Проте зазначеної суми недостатньо для забезпечення повноцінного, достатнього та гармонійного розвитку дітей.

Зазначала, що їй стало відомо, що після укладення договору між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, за відповідачем зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого та рухомого майна, що в свою чергу свідчить про покращення матеріального стану останнього. 13 квітня 2023 року позивачка направили на адресу відповідача лист-пропозицію щодо перегляду умов договору між батьками на утримання спільних дітей, однак відповідач залишив його без реагування.

Вказувала, що відповідач є здоровим, працездатним, має стабільний дохід, однак будь-якої участі в житті дітей та їх вихованні практично не приймає, обмежується лише сплатою аліментів, а тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом про збільшення розміру аліментів.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів на утримання спільних дітей, визначений договором на утримання дітей від 27 березня 2014 року з 500 грн 00 коп. до 14 000 грн 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 14 000 грн 00 коп., щомісячно, починаючи з дати ухвалення рішення і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, що стягуються за договором між батьками про сплату аліментів на утримання дітей від 27 березня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 грн 00 коп. на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили у даній справі та до досягнення дітьми повноліття.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до норм чинного законодавства, покладено на обох батьків. Зважаючи на те, що сплата відповідачем аліментів, які визначені договором між батьками про сплату аліментів на утримання дітей від 27 березня 2014 року у розмірі 500 грн 00 коп., але в будь-якому разі не менше 30 % від прожиткового мінімум на кожну дитину, вочевидь не є достатнім розміром аліментів, який би забезпечував гармонійний розвиток дітей, тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених ст.ст. 184, 192 СК України, для збільшення розміру аліментів, визначених вищевказаним договором від 27 березня 2014 року, з 500 грн 00 коп. до 6 000 грн 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Філатова Т.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, збільшивши розмір аліментів на утримання дітей до 14 000 грн 00 коп., щомісячно, на кожну житину, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 14 000 грн 00 коп., щомісячно, на кожну дитину, починаючи з дати ухвалення рішення і до досягнення дітьми повноліття,посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у відповідача з моменту підписання договору на утримання дітей (27 березня 2014 року) значно покращився матеріальний стан, що доведено належними та допустимими доками.

Вказує, що діти останнім часом страждають на вади зору, про що відповідачу відомо. Крім того, відповідач не врахував, що для забезпечення належного утримання стану здоров`я дітей їм необхідна відповідна медична допомога та постійний догляд. Однак відповідач зазначає тільки про свої хвороби.

Зазначає, що відповідач фактично збагачується за рахунок мізерного утримання дітей від першого шлюбу протягом багатьох років поспіль, що ставить їх в нерівне становище із дитиною відповідача від теперішнього шлюбу, що суперечить положенням ст.2 Конвенції про права дитини, відповідно до якої всі діти, незалежно від соціального походження - рівні у своїх правах.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що позивачка стверджує, що її подруга та родичі приймають участь в утриманні дітей та за рахунок їх коштів вона оплачує оренду квартири. При цьому, позивачка надає роздруківки з екрану мобільного телефону, з яких неможливо встановити кому ці перекази здійснені, підстави, цілі та цільове призначення цих коштів. Вказані перекази ні за сумою, ні за датами не співпадають з оплатою за квартиру. Відсутні жодні докази витрачання цих коштів на дітей або на оренду квартири. Такі, докази не були надані суду першої інстанції та не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.

Вказує, що позивачкою додано до апеляційної скарги роздруківки з рекламними пропозиціями з різних сайтів та інтернет магазинів щодо різних товарів та послуг, а саме, устілки, ліки, оправи, тренування тощо. Однак нею не надано жодних доказів купівлі цих товарів (квитанції, чеки тощо) та витрачання на них коштів і необхідності цих покупок.

З урахуванням наведеного, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивачка подала заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що з огляду на доходи відповідача з 2014 року по 2018 рік та відсутність витрат, які б значно впливали на рівень життя відповідача і мізерне забезпечення своїх дітей в цей період,попри розуміння інфляційних процесів та подорожчання, вважає сумнівною необхідність взяття відповідачем в кредит грошових коштів у батька. Вказує, що навіть якщо такі грошові кошти і були взяті відповідачем в кредит, то очевидним фактом є те, що відповідач веде такий спосіб життя, при якому його доходів не вистачає. Наведене свідчить про наявність штучно створених ним витрат, що перевищують його заробіток (дохід).

Вважає, що стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 28 000 грн 00 коп., щомісячно, становить 31,8%, тобто менше ніж третина доходів відповідача. Зазначений розмір аліментів відповідає звичайному, оскільки на двох дітей стягується 1/3 частина доходів платника аліментів після утримання податків.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засіданні, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, та доводи, наведені у запереченні на відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 28 жовтня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

У період шлюбу у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом першої інстанції встановлено, що 27 березня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей (далі - Договір), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1016.

Згідно з пунктом 2 договору, у зв`язку з тим, що діти постійно проживають разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності зі ст.ст.180, 181, 182, 189 СК України батько надає матері утримання (аліменти) на дітей, а також здійснює інші виплати, встановлені договором.

У пункті 3 договору сторони визначили, що аліменти сплачуються батьком щомісяця у виді твердої грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін становить 500 грн 00 коп., але в будь-якому разі не менше 30% від прожиткового мінімуму на кожну дитину. При знеціненні грошей ця сума буде збільшуватись на відсоток інфляції.

Відповідно пункту 4 договору, виплата аліментів здійснюється батьком щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця за минулий місяць;

Згідно з пунктом 5 договору, виплата аліментів здійснюється будь-яким шляхом за вибором батька: готівкою безпосередньо матері, що має бути підтверджено її розпискою; грошовим переказом на адресу фактичного місця проживання матері, що має бути підтверджено квитанцією відповідної установи; банківським перерахуванням на поточний (картковий) рахунок матері.

У пункті 8 договору сторони погодили, що двічі на рік до першого березня та першого вересня батько зобов`язується за погодженням з матір`ю купувати одяг, шкільне та спортивне приладдя на суму 1 000 грн 00 коп. на кожну дитину.

Відповідно до пункту 17 договору, за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом цей договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання договору вирішується в судовому порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 квітня 2023 року позивачка на адресу відповідача надіслала лист-пропозицію щодо перегляду умов договору між батьками на утримання спільних дітей, який було отримано відповідачем 18 квітня 2023 року. Проте відповідач залишив даний лист без реагування.

Стаття 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Ураховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, визначений розмір аліментів не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даною позовною заявою про збільшення розміру аліментів, позивачка обґрунтовувала свої вимоги тим, що розмір аліментів, який сплачує відповідач, а саме, 500 грн 00 коп. є недостатнім для гармонійного та повноцінного розвитку дітей. Також вказувала, що у відповідача суттєво збільшились доходи, що дає можливість оплачувати аліменти у розмірі 14 000 грн 00 коп. на кожну дитину щомісячно.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наданої позивачкою довідки слідує, що вона працює на посаді бухгалтера у товаристві з обмеженою відповідальністю «ДЕЛЬТАХІМ» з 19 листопада 2014 року, її дохід за період з 01 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року складає 161 781 грн 51 коп., а з урахуванням утримання становить 130 234 грн 10 коп.

З довідки Державної податкової служби України вбачається, що відповідач працює в акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», за чотири квартали 2022 року отримав заробітну плату у розмірі 1 296 843 грн 24 коп., а за перший квартал 2023 року отримав 329 303 грн 95 коп.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність можливості у відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж визначено договором про сплату аліментів на утримання дітей від 27 березня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Колегія суддів враховує, що при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2 272 грн 00 коп., а для дітей віком від 6 до 18 років - 2 833 грн 00 коп.

Відповідно до положень ст.3 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність та пропорційність.

Отже, установивши, що прожитковий мінімум на дитину відповідного віку з 2014 року змінився, однак розмір аліментів, які позивачка просить збільшити, не є співмірним з розміром прожиткового мінімуму станом на 2023 рік для дитини віком від 6 до 18 років, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття відповідно до вимог ст.180 СК Українипокладено на обох батьків в рівних частинах та сплата відповідачем аліментів, які визначені у договорі між батьками про сплату аліментів на утримання дітей від 27 березня 2014 року у розмірі 500 грн 00 коп. не є достатнім розміром аліментів, який би забезпечував гармонійний розвиток дітей, а також приймаючи до уваги засади цивільного законодавства щодо розумності та справедливості,стан здоров`я і матеріальне становище дітей, а також стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для збільшення розміру аліментів, визначених вказаним вище договором від 27 березня 2014 року, з 500 грн 00 коп. до 6 000 грн 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 14 000 грн 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки позивачкою не доведено, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів у сумі по 6 000 грн 00 коп. на кожну дитину, з урахуванням принципу рівності батьків на утримання дітей та засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, вказаний розмір аліментів буде недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що діти мають незадовільний стан здоров`я, внаслідок чого визначений судом розмір аліментів має бути збільшений, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст.185 СК України позивачка не позбавлена права звернутись до суду з вимогами про стягнення з відповідача понесених нею додаткових витрат, які викликані хворобою дітей.

Що стосується доданих представником позивачки до апеляційної скарги додаткових доказів та доданих додаткових доказів до заперечення на відзив на апеляційну скаргу, а також доданих відповідачем додаткових доказів до відзиву на апеляційну скаргу,то вони не приймається судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки подані з порушенням процесуальних строків подання доказів.

Згідно з положеннями ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що вказані документи не були подані сторонами до суду першої інстанції та вони не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Представник позивачки та відповідач не надали суду апеляційної інстанції доказів неможливості подання до суду першої інстанції вказаних документів з причин, що об`єктивно не залежали від них, а тому ці документи не приймаються апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

Інші доводи та обставини, на які посилається представник позивачки в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Філатової Тетяни Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: