ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/15173/24

Провадження № 22-ц/4820/2010/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/15173/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Іваницьким Андрієм Мироновичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В травні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 3159682 від 19.06.2021 року в розмірі 11864 грн. 97 коп. та судових витрат в розмірі 2422 грн. 40 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 19.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг був укладений в електронній формі кредитний договір № 3159682, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій передбачених договором.

09.02.2022 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір про відступлення прав вимоги № 80-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників, у тому числі й до ОСОБА_1 за кредитним договором №3159682 від 19.06.2021.

Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення наявної заборгованості №21683113/23 від 18.04.2024 року.

Проте ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання щодо погашення кредиту та процентів, а тому за договором виникла заборгованість у розмірі 11864,97 грн, з яких: 3584 грн - заборгованість за кредитом, 6830,97 грн - заборгованість за процентами та 1450 грн - заборгованість за комісією.

Рішенням Хмелницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 року позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» 11864 грн. 97 коп. та 2422 грн. 40 коп. судового збору.

ОСОБА_1 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» задовольнити лише в частині стягнення з нього суми заборгованості у розмірі 280,00 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовити, посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Звертає увагу суду, що, укладаючи Кредитний договір № 3159682 від 19.06.2021 року, він прийняв умови, встановлені ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», шляхом приєднання до договору, відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України. Це означає, що він погодився на вищезазначені умови, викладені в договорі, зокрема на зазначені розміри процентів, основної суми кредиту та комісійних платежів.

Вказує, що відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення, надані ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «МІЛОАН» було сплачено 5 470 грн., що підтверджує часткове виконання ним своїх зобов`язань, оскільки він погодився з усіма умовами згаданого договору, зокрема з загальною вартістю кредиту в розмірі 8 700 грн., а також здійснив часткову оплату, загальна сума його заборгованості становить 2 530 грн.

Зазначає, що після закінчення строку кредитування у ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, та заявлена ними вимога в частині стягнення з нього заборгованості по основних та додаткових відсотках за користування позикою за період опісля 04.07.2021 року (закінчення строку кредитування) в розмірі 11 864 грн. 97 коп. є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Також ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» не подано належний розрахунок суми заборгованості за кредитним договором.

Так, апелянт вважає, що вказана сума заборгованості 11864 грн. 97 коп. не підтверджена належними доказами, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» не надала інформації про надходження коштів на рахунок, відсутні дати здійснення платежів, а також не подано належного розрахунку загальної суми заборгованості, проте він не заперечує факту взяття кредитних коштів у встановлено розмірі та погодження процентів за користуванням кредитом у розмірі 2250 грн.

Отже, на думку апелянта ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» не довела належними та достатніми доказами, заявлений у позовній заяві розмір заборгованості за процентами згідно із кредитним договором, що становить 11 864 грн. 97 коп.

Вказує, у зв`язку з тим, що він є військовослужбовцем, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, тому звільняється від нарахування процентів за користування кредитними коштами, які були нараховані у межах позовної заяви у розмірі 2 250,00 грн., а тому, вказані вимоги є безпідставними.

Отже зважаючи на попередню суму заборгованості, що складає 2 530 грн, після виключення неправомірно нарахованих процентів у розмірі 2 250 грн, апелянт стверджує, що загальна сума заборгованості становить лише 280 грн.

У відзиві ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, а саме тіло кредиту в розмірі 3 584 грн.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконувались зобов`язання за кредитним договором належним чином, отримані та використані кошти не повернуті банку, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 11 864 грн. 97 коп.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитися не можна.

Так судом встановлено, що 19.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 в електронній формі був укладений кредитний договір № 3159682, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 5000 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами та інших платежів та можливих штрафних санкцій передбачених договором.

Згідно договору кредитор зобов`язався надати клієнту кредит в розмірі 5000 грн строком на 15 днів з 19.06.2021 по 04.07.2021 року, в якому комісія за надання кредиту становить 1450 грн., що нараховується за ставкою 29 % від суми кредиту одноразово.

Відповідно до умов Договору п. 1.5.2 проценти за користуванням кредитом становлять 2250 грн, які нараховуються за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, п. 1.6 стандартна процентна ставка за користуванням кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Тип процентної ставки за договором відповідно до п. 1.7 є фіксованим.

Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день з урахуванням особливостей передбачених п 2.2.3 договору, що погоджено сторонами, згідно підписаної Анкети-заяви № 3159682 від 19.06.2021 року.

Як вбачається з умов договору п. 2.3.1.1 позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правила надання фінансових кредитів (послуг) товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», що розміщені на веб-сайті за посилання https://miloan/ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього договору.

Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

Також п. 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Мілоан», договір № 3159682 від 19.06.2021 ОСОБА_1 підписав аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора S61657.

Перерахування кредитних коштів у сумі 5000 грн платником ТОВ «Мілоан» на картковий рахунок ОСОБА_1 підтверджено платіжним дорученням 49173321.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення наявної заборгованості вих. №21683113/23 від 18.04.2024 року.

Проте ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання щодо погашення кредиту та процентів, після спливу визначеного строку кредитування - 15 днів продовжив користуватися кредитними коштам.

В зв`язку з цим на думку позивача за договором виникла заборгованість у розмірі 11864,97 грн, з яких: 3584 грн - заборгованість за кредитом, 6830,97 грн - заборгованість за процентами та 1450 грн - заборгованість за комісією.

09.02.2022 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір про відступлення прав вимоги № 80-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників, у тому числі й до ОСОБА_1 за кредитним договором №3159682.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Так, статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У відповідності до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 2 статті 1054 та частини 2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що строк кредитування становить 15 днів, ОСОБА_1 кредит повністю не погасив, а позивач вказував, що на підставі п. п. 2.3.1.1, 2.3.1.2, розділу 6 Правила надання фінансових кредитів (послуг) товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» кредитний договір був автоматично пролонгований.

Відповідно до частини 7 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на час укладення договору), зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.

24.12.2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким частину 7 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 2 наступного змісту: «У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін».

Згідно з частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу І цього Закону, яким доповнено частину 7 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 2, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» щодо неможливості продовження строку користування кредитом інакше як виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін є застосовними до спірних правовідносин.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи позивача про те, що кредитний договір був автоматично пролонгований на підставі п. п. 2.3.1.1, 2.3.1.2, розділу 6 Правила надання фінансових кредитів (послуг) товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», що розміщені на веб-сайті за посилання https://miloan/ua/s/documents, є необґрунтованими так як відповідно п. 9 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у матеріалах справи відсутні докази надання згоди відповідачем на продовження строку дії договору.

Отже, строк кредитування договору становить 15 днів і в межах строку договору слід рахувати кредитну заборгованість.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, тіло кредиту за умовами договору становить 5000 грн., а розмір відсотків за період користування кредитом в період з 19.06.2021 року по 04.07.2021 року становить 2250 грн.

З наданого ТОВ «Мілоан» розрахунку слідує, що за весь період часу відповідачем було повернуто 1416 грн. тіла кредиту, тому залишок по тілу кредиту становить 3584 грн., вказані обставини підтверджуються доказами наявними у матеріалах справи і відповідачем не спростовані.

Що стосується стягнення відсотків за користування кредитом, то колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з наданого ТОВ «Мілоан» розрахунку відповідачу було нараховано відсотки за користування кредитом за період з 19.06.2021 року по 21.11.2021 року.

При цьому, в межах строку кредитування визначеного умовами договору позивачем нараховано відсотки в сумі 2250 грн., а відповідачем на погашення відсотків сплачено в загальній сумі 3262 грн.

Отже, в даному випадку поза увагою суду залишилось неправомірне нарахування відсотків по кредитному договору №3159682, поза дією кредитного договору, а саме після 04.07.2021 року, тому нарахування відсотків за весь період кредитування позивачем є неправомірним, що є порушенням ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України.

Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Також суд відхиляє твердження суду першої інстанції про обґрунтованість рішення в частині стягнення комісії, з наступних підстав.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 вказала, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

При цьому Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», «Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісію за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними, оскільки такий правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

З цих підстав нарахування ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставним і вказані кошти не підлягають сплаті позивальником.

Як вбачається з матеріалів справи, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», заявляючи таку вимогу не вказало, за які саме його дії встановлена така комісія та які послуги за вказану комісію надаються відповідачу, колегія суддів доходить висновку в частині відмови стягнення з відповідача на користь банку 1450 грн. суми комісії.

Крім того, з урахуванням вищевикладеного та того, що за весь період дії кредитного договору відповідачем у добровільному порядку сплачено, 792 грн. комісії, що підтверджується наданим розрахунком, вказані суми коштів позичальником були стягнуті неправомірно, тому вони враховуються судом, як погашене тіло кредиту.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню встановлений судом розмір кредитної заборгованості, виходячи з наступного 7250 грн. (розмір заборгованості за тілом та відсотками за період строку дії договору) - 3262 грн. (сплачені відсотки) -792 (сплачена комісія) - 1416 (сплачене тіло кредиту), що становить 1780 грн.

Посилання апелянта на те, що він звільняється від нарахування процентів за користування кредитними коштами у зв`язку з тим, що він є військовослужбовцем, суд не приймає до уваги.

Оскільки між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитний договір був укладений 19.06.2021 року, та строк якого закінчився 19.08.2021 року, тому до даних правовідносин не можна застосувати пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються», адже ОСОБА_1 був призваний на військову службу з 25.02.2022 року.

Отже, в ході розгляду справи, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження щодо неправомірного стягнення процентів та комісії у розмірі заявленому позивачем, з урахуванням мотивувальної частини даної постанови.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 3159682 від 19.06.2021 року в розмірі 1780 грн.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням задоволення позову частково, з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції та апеляційної інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 363,36 грн. ( 1780х100:11864,97=15%х2422,40).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Іваницьким Андрієм Мироновичем задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» (місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 1780 грн. та судовий збір 363 грн. 36 коп."

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова