Справа №705/6097/23
2/705/808/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко В.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Марченко Н.М., про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.08.2019 між нею та ОСОБА_4 був укладений договір позики, відповідно до якого вона позичила ОСОБА_4 на умовах повернення грошові кошти в розмірі 325000 грн., що згідно курсу НБУ на день укладення договору було еквівалентно 13000 доларів США, а він у свою чергу, зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів до 15.08.2020. Крім того, 15.08.2019 між нею та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, яким забезпечувалось виконання зобов`язання, що виникло в ОСОБА_4 перед нею на підставі договору позики, за яким він передав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до укладеного договору іпотеки, сторони оцінили предмет іпотеки в сумі 375000 грн., що було еквівалентно 150000 доларів США. У визначені строки ОСОБА_4 умов договору позики не виконав, отримані кошти не повернув. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Оскільки, станом на день смерті ОСОБА_4 розмір невиконаного ним боргового зобов`язання становив 325000 грн., що було еквівалентно 13000 доларів США, тому 04.02.2022 позивач звернулася до Уманської міської державної нотаріальної контори з письмовою претензією кредитора до спадкоємців боржника, яка була зареєстрована у книзі обліку спадкових справ та долучена до матеріалів спадкової справи після смерті боржника ОСОБА_4 . Їй стало відомо, що на момент смерті ОСОБА_4 разом з ним проживали та були зареєстровані відповідачі, тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є його спадкоємцями, адже вважаються такими, що прийняли спадщину після його смерті, тому з метою захисту своїх порушених прав, вона вимушена звернутися з даним позовом саме до них з метою звернення стягнення на предмет іпотеки, який вони успадкували, з можливістю компенсації різниці вартості між сумою позики та вартістю квартири.

Ухвалою судді від 29.12.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованими повідомленнями.

За вх. № 2558 від 29.01.2021 від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що вона погоджується з тим, що між позивачем та її чоловіком ОСОБА_4 був укладений договір позики та іпотеки від 15.08.2019. Протягом двох років до моменту своєї смерті ОСОБА_4 постійно вносив платежі за даним договором на погашення заборгованості. Проте, в позові жодним чином не підтверджено належними доказами суму заборгованості та факти її погашення, а факти, вказані в даному позові не відповідають дійсності та нічим не підтверджені. Позивач вже зверталася до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики з спадкоємців боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, проте позов був залишений без розгляду. Також, у відзиві зазначено, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Свідоцтво про право на спадщину до цього часу вона не отримала, тому позивач не мала права звертатися з даним позовом до суду, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Станом на 07.02.2024 пояснень стосовно позову від відповідача ОСОБА_2 не надходило.

Станом на 07.02.2024 пояснень стосовно позову від третьої особи не надходило.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Судом із досліджених доказів встановлено, що 15.08.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений Договір позики, за умовами якого позикодавець ОСОБА_1 передала у власність позичальнику ОСОБА_4 на умовах повернення грошові кошти в розмірі 325000 грн., що згідно курсу НБУ на день укладення договору було еквівалентно 13000 доларів США, а він у свою чергу, зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів до 15.08.2020.

Вказаний Договір позики був посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 630.

15.08.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений Договір іпотеки, яким забезпечувалось виконання зобов`язання, що виникло в ОСОБА_4 перед ОСОБА_1

на підставі договору позики, за яким він передав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір іпотеки був посвідчений 15.08.2019 приватним нотаріусом міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №632.

Зі змісту вказаного Договору іпотеки вбачається, що у забезпечення виконання зобов`язань за основним договором іпотекодавець передає в іпотеку цілу квартиру АДРЕСА_1 (до перейменування Більшовицька). Вказана квартира є трикімнатна, упорядкована, розташована на 2-му поверсі 5-ти поверхового будинку, загальною площею 60,4 кв. м., в т.ч. житловою 43.7 кв.м. Квартира є особистою приватною власністю іпотекодавця і належить йому на підставі договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Дашицькою Л.Л. 13.01.2011 (реєстровий номер 3-71). Право власності на квартиру зареєстровано Уманським виробничим відділком КП «ЧООБТІ» 03.02.2011. Сторони оцінили предмет іпотеки в суму 375000 грн., що було еквівалентно 150000 доларів США.

У визначені у договорі строки ОСОБА_4 умов договору позики не виконав, отримані кошти не повернув.

Як вбачається з наданих копій документів зі Спадкової справи №68963433, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 .

До Уманської міської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_3 із заявою від 11.01.2022 про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З аналогічною заявою від 14.01.2022 до Уманської міської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до інформації наявної у спадковій справі, ОСОБА_4 до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_2 також були зареєстровані та проживали за вище вказаною адресою.

Свідоцтв про право на спадщину спадкоємці у нотаріальній конторі не отримували.

Оскільки, станом на день смерті ОСОБА_4 розмір невиконаного ним боргового зобов`язання становив 325000 грн., що було еквівалентно 13000 доларів США, тому 04.02.2022 позивач звернулася до Уманської міської державної нотаріальної контори з письмовою претензією кредитора до спадкоємців боржника, яка була зареєстрована у книзі обліку спадкових справ та долучена до матеріалів спадкової справи після смерті боржника ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що станом на день розгляду справи зобов`язання за Договором позики від 15.08.2019 по поверненню коштів не виконане.

Відповідач ОСОБА_3 заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що її чоловік ОСОБА_4 частково виконав зобов`язання за договором позики, проте документального підтвердження цьому не надала.

Після смерті особи відкривається її спадщина. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві (померлому) на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, від спадкодавця до спадкоємців переходять як права, так і обов`язки.

У разі смерті фізичної особи, яка є боржником у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи переходять до іншої особи її спадкоємця.

Враховуючи положення ст. 1219 ЦК України, обов`язок спадкоємця задовольнити вимогу кредитора, не є таким, що нерозривно пов`язаний з особою спадкодавця, а тому входить до складу спадщини.

Відповідно до чинного законодавства існує два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: безпосередньо до спадкоємців (пред`явлення вимоги);

опосередковано - через нотаріуса, за місцем відкриття спадщини, а за межами України через консула.

Отже, виконати зобов`язання померлої особи перед кредитором можуть спадкоємці боржника, але лише за наявності майна боржника, одержаного ними у спадщину.

Кредитор має протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Протягом строків, передбачених частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, кредитори спадкодавця вправі лише заявити спадкоємцям або нотаріусу за місцем відкриття спадщини про свої претензії. Саме ж задоволення таких вимог відбувається вже після прийняття спадщини спадкоємцями і не раніше спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або одержання ними свідоцтва про право на спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_4 його спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяви про прийняття спадщини та не відмовилися від її прийняття. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, вони замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Оскільки, законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника, то у такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки первісного боржника на нового боржника.

В даному випадку кредитор ОСОБА_1 своєчасно звернулася до нотаріуса з відповідною претензією як кредитор померлого боржника у кредитному зобов`язанні, тому правила щодо переходу прав та обов`язків до спадкоємців померлого боржника дотримано.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Проте, всупереч зазначеному, позивачем не надано підтвердження та доказів того, що вона зверталася до відповідачів, як до спадкоємців з вимогою погашення існуючої заборгованості в розмірі 325000 грн., шляхом одноразового платежу.

Крім того, спадкоємці несуть відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця в межах дійсної вартості спадкового майна, що перейшло до нього. При цьому під дійсною вартістю спадкового майна розуміється ринкова грошова оцінка його на момент відкриття спадщини.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 06.11.2019 (справа №127/3120/16-ц) відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

За змістом норм матеріального права, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців грошових коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із визначенням вартості отриманого останніми майна.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язковою умовою у таких справах є визначення вартості спадкового майна, присудженого кожному із спадкоємців.

Проте, як вбачається з позовної заяви, позивач вказує вартість спадкового майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці, та на яку вона просить звернути стягнення - 375000 грн., що еквівалентно 15000 доларів США. Така вартість квартири визначена станом на день укладення Договору іпотеки 15.08.2019.

Жодною із сторін не надано вартості успадкованого майна на день відкриття спадщини.

Так, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки вищевказану квартиру, визнати за нею право власності на цю квартиру та стягнути з неї на користь відповідачів грошові кошти, як різницю між вартістю предмета іпотеки та боргового зобов`язання в сумі 50000 грн. При цьому, вказана різниця визначена, виходячи з вартості квартири на день укладення договору позики, а не на день відкриття спадщини.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до вимог чинного ЦПК України позивач повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів зазначені нею обставини. Однак таких доказів вона не надала. Таким чином, при викладених обставинах, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1218,1219,1281,1282 ЦК України, ст.ст. 11-13, 76-81, 83, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Марченко Н.М., про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовити.

Копію рішення направити сторонам.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.Л. Гудзенко