ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/2715/22 Головуючий суддя І інстанції Каращук Т. О.
Провадження № 22-ц/818/414/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М, Маміної О.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 листопада 2023 року у справі № 629/2715/22, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» до ОСОБА_1 , третя особа Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання,

встановив:

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Харківгаз збут» суму заборгованості за послуги з газопостачання в розмірі: 17745, 61 грн - сума основного боргу, 419,32 грн - 3% річних, 1325, 96 грн - інфляційні втрати та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн. Позивач зазначає, що ТОВ «Харківгаз збут» надає послуги з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 . Між сторонами склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу на підставі публічного договору. Відповідач умови договору не виконує, в зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 квітня 2023 року у справі №629/2715/22, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» до ОСОБА_1 , третя особа Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 листопада 2023 року відмовлено в задоволені заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні суду по цивільній справі №629/2715/22.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу електронною поштою 22 листопада 2023 року, та 21 листопада 2023 року, та уточнену апеляційну скаргу 29 липня 2024 року поштою.

В уточненій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати ухвалу від 07.11.2023 року та ухвалити нову якою задовольнити вимоги ОСОБА_1 виправити описку у прізвищі та визнати остаточну ухвалу по справі №629/2715/22 від 19.05.2023 законною та такою, що набрала законної сили. Звільнити від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду.

Вказав, що суд першої інстанції перекрутив його прізвище та неправильно вказав « ОСОБА_2 », та 18.10.2023 він дізнався що Лозівським міськрайонним судом Харківської області відкрито провадження у справі №629/5782/23, провадження №2/629/1090/23, за тим самим позовом до того ж самого відповідача, з тими самими вимогами, з тих же підстав, єдине, що змінилося це одна буква у його прізвищі.

Зазначає, що помилки у написанні його прізвища робляться не перший раз. Суддя не досліджував матеріали справи, навмисно або внаслідок грубої недбалості, яке в подальшому призвело до порушення його прав і основоположних свобод, як людини так і споживача, призвело до істотних негативних наслідків і порушило принцип верховенства права, та дало підстави позивачу звернутися до суду з повторним позовом до того ж самого відповідача, з тими самими вимогами, з тих самих підстав. У провадженні судді Ткаченка О.А. у справі №629/5782/23, провадження №2/629/1090/23, є ухвала про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, яка набрала законної сили 19.05.2023.Однак, той самий суд по тому самому предмету та підставі позову під головуванням іншого суду і постановив іншу ухвалу, якою задовольнив позивача в повному обсязі, це викликає колізію суду, яка ж правильна ухвала суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

З частини 2 статті 369 ЦПК України вбачається, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з ч. 1-3,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що текстова помилка щодо виправлення якої звернувся ОСОБА_1 не є опискою, так як інформація відповідає відомостям в документах, наявних в матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанціїпогоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, арифметичні або граматичні помилки (описки), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунені судом, який ухвалив рішення або постановив ухвалу. Способом усунення неточності рішення є виправлення описок та явних арифметичних помилок.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановлюється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

За своєю правовою природою процедура виправлення допущеної судом у судовому рішенні описки не може змінювати зміст судового рішення, суд лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Саме тому виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить зокрема написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Така позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2019 року по справі № 369/8367/16-ц (провадження № 61-10808св18), в якій окремо зауважено, що суд не має права в рамках такої процедури змінювати зміст судового рішення.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Виходячи з позиції Верховного Суду України (ухвала Верховного Суду України у справі №6-788цс16 від 22.02.2017р.), суд може виправити лише ті описки або арифметичні помилки, яких він сам припустився.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань речей, предметів, майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може ускладнити виконання в цілому судового рішення.

Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.

14 квітня 2023 року у справі було прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Харківгаз збут було відмовлено.

01 листопада 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні суду по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Харківгаз збут до ОСОБА_1 , третя особа - Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Харківгаз, про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, а саме просив виправити описку по тексту рішення, вказавши вірно його прізвище, оскільки в рішенні суду РНОКПП, дата народження, адреса проживання та особовий рахунок належать йому - ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не скористався своїм правом та не надав інших документів до суду під час розгляду справи, навіть отримавши копію ухвали, позовну заяву з додатками 09.02.2023 (а.с.28 т.1), та протягом розгляду цивільної справи аж до самого ухвалення рішення суду від 14.04.2023, та до поданої заяви про виправлення описки у рішенні суду, і до поданих своїх апеляційних скарг, апелянтом не було додано документу з вказівкою вірного написання його прізвища (копію паспорту), що дало б можливість суду, враховуючи надану інформацію вирішити правильно питання.

Крім того, як зазначалося вище, у задоволенні позову було відмовлено, і таке рішення не підлягає примусовому виконанню.

Разом з тим, заявник не позбавлений можливості повторно звернутись до суду, який ухвалив рішення із заявою про виправлення описок з наданням суду першої інстанції відповідних документів на підтвердження правильного написання його прізвища.

Враховуючи наведене, а також визначені у ст. 367 ЦПК України межі апеляційного провадження та відсутності визначених у вказаній нормі цивільного процесуального права виключних підстав для врахування нових доказів, у колегії суддів відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а відтак зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

Щодо доводів скарги про те, що визнати остаточну ухвалу по справі №629/2715/22 від 19.05.2023 законною та такою, що набрала законної сили, колегія суддів їх відхиляє, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутня вказана ухвала суду.

Щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року було звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 листопада 2023 року.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "De Geouffre de la Pradelle v. France" від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України", заява № 24465/04, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Аналіз змісту пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови збігаються за складом учасників цивільної справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, якими обґрунтовано звернення до суду. Нетотожність хоча б однієї із цих складових не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У процесуальному законодавстві закріплена конструкція позовного провадження як певна процедура розгляду і вирішення цивільних справ зі спорів про право цивільне.

Позовному провадженню притаманна позовна форма як модельна, узагальнююча конструкція процедури позовного провадження. Для неї характерні такі ознаки, як наявність матеріально-правової вимоги, яка випливає із порушеного або оспорюваного права сторони і яка підлягає в силу закону розгляду в певному порядку, встановленому законом; наявність спору про суб`єктивне право; наявність двох сторін із протилежними інтересами, які наділені законом певними правомочностями щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів у суді.

Цивільні процесуальні правовідносини персоніфікують учасників цивільного судочинства, визначають їхні права і обов`язки відповідно до процесуальних функцій і гарантії забезпечення справедливого судочинства.

Отже, провадження цивільного процесу - це специфічна модель розгляду цивільної справи, що відбиває предметну характеристику цивільного судочинства з точки зору матеріально-правової природи справ, що розглядаються, специфіку доказування фактів як юридико-фактологічної основи справи та результатів розгляду справи, які відбиваються у процесуальних актах - певного роду документах.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.

Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин.

Закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України можливе лише за умови, якщо є рішення, яке набрало законної сили, ухвалене за наслідками вирішення позову, що є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зроблено висновок про те, що застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції 2004 року) зумовлене, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми права позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

Отже, чинне процесуальне законодавство України не дозволяє подання позивачем нового позову про той самий предмет і з тих самих підстав, з яких вже є постановлене судове рішення, адже це фактично призведе до переоцінки обставин, встановлених рішенням суду, яке набрало законної сили. Повторне звернення з тими самим вимогами з тих самих підстав свідчитиме про намагання домогтися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, доводи скарги, про те, що у Лозівському міськрайонному суду Харківської області перебуває декілька справ у провадженні різних суддів, не є підставою для виправлення описки у даній справі та є безпредметним.

Суд апеляційної інстанції звертається до практики ЄСПЛ, який наголосив, що, застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (див. рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, пункт 29, від 26 липня 2007 року).

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

У постанові Верховного Суду від 11.11.2020 року у справі № 300/765/15-ц, провадження №61-7654св20, вказано, що судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті лише судом, який ухвалив рішення або ухвалу.

В даному випадку не можна сказати, що ОСОБА_1 «отримав рішення, яке стосується його «цивільних прав та обов`язків», однак вказане рішення не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що відмовлено у задоволенні позову.

Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 755/11440/18-ц (провадження 61-4561св20).

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні заяви про виправлення описки, - не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, не відповідають згаданим нормам цивільного процесуального права, та не спростовують правильного висновку суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала суду, яка постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, - залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 25 листопада 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.