Провадження № 2/761/8513/2024
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

24 липня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,-

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, відповідно до якого позивач просить: встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , податковий номер НОМЕР_1 , перебував на утриманні у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , податковий номер НОМЕР_2 .

Як вбачається зі змісту поданої заяви, позивач звернувся до суду для встановлення факту перебування на утриманні свого племінника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був військовослужбовцем та загинув біля населеного пункту Авдіївка.

Під час вивчення матеріалів вказаної позовної заяви, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначеннями, наведеними у частині 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України: адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно- правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій, або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно- правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Cуд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц.

У цьому судовому рішенні суд касаційної інстанції досліджував питання віднесення подібного спору до юрисдикції того чи іншого суду.

Так, Великою Палатою Верховного Суду розглядалася справа за заявою особи про встановлення факту, що має юридичне значення для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку (тобто встановлення факту потрібно було для реалізації права на пенсійне забезпечення).

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, буде встановлено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного (а не окремого) провадження, то суд залишає заяву без розгляду.

У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у справі, яка розглядається (справа № 287/167/18-ц), вирішення спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на отримання пенсії відповідно до частини другої, пункту третьому частини шостої статті 12, пункту другому частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України має розглядатися в спрощеному позовному провадженні як справа незначної складності за правилами адміністративного судочинства.

Також в контексті наведеного варто звернути увагу і на судову практику Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду (зокрема у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц касаційний суд дійшов висновку, що спір, подібний цьому, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства).

Так, у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц зазначено наступне: "Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Вимоги особи пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь - якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства. Верховний суд врахував, що між особою та Міністерством оборони України виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

Верховний Суд, врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим".

За таких обставин Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду задовольнив касаційну скаргу Міністерства оборони України, скасував рішення місцевого загального суду і постанову апеляційного суду та закрив провадження у справі. Також касаційний суд роз`яснив особі про її право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки вимога ОСОБА_1 пов`язана з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, а за своїм предметом та можливими правовими наслідками пов`язані з публічно-правовими відносинами, тому такі підлягають вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 вказаної Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine» від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, §33).

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за вказаною справою.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 4, 13, 19, 186, 441, 353-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Суддя: