КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 757/33961/22-ц Головуючий у 1 інстанції: Матійчук Г.О.

Провадження №22-ц/824/393/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

02 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 26.01.2015 року у розмірі 119 396, 22 грн станом на 31.10.2022, та судовий збір.

В обґрунтування позову зазначено, що 26.01.2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг». За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

Вказує, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, на вимоги про погашення заборгованості не реагує, внаслідок чого станом на 31.10.2022 утворилась заборгованість за кредитним договором, яка складається із наступного: 103 439,43 грн - заборгованість за кредитом, 7 053,43 грн - заборгованість по нарахованим відсоткам, 8 903,36 грн - заборгованість по простроченим відсоткам, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів про безспірне підтвердження того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за його рахунком, враховуючи, що відповідач, виявивши безпідставне списання коштів зі свого рахунку, невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт у зв`язку з чим відкрито кримінальне провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 05 липня 2023 АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповноту та не всебічність судового розгляду, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості, з огляду на заяву-анкету від 26.01.2015, яка підписана ОСОБА_1 .

У заяві ОСОБА_1 підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, загальну вартість кредиту. Сторонами були досягнуті усі істотні умови кредитного договору, зокрема щодо розміру відсотків. Вказує, що до заяви анкети було додано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 26.01.2015, яка підписана відповідачем.

Після отримання картки відповідач визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, шляхом активації картки та користування кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків щодо відмови у сплаті відсотків, внаслідок чого було безпідставно відмовлено в їх стягненні з посиланням на непогодження таких умов з відповідачем.

Вказує, що під час здійснення спірних транзакції відповідача було авторизовано, а списання грошових коштів відбулося завдяки авторизації, якій передує коректне введення вихідних даних для ініціювання такої банківської операції. Для того щоб зайти до Приват24 недостатньо мати лише телефон, номер мобільного телефону або картки Відповідача, потрібно також або знати пароль входу, або ж для зміни паролю, знати ПІН-код клієнта. За розголошення ПІН-коду несе відповідальність лише Клієнт.

Зазначає, що операції з переведення коштів з картки Відповідача в Приват24 стали можливими лише в результатів входу до Приват24, пароль входу до якого знав лише Відповідач, а для його зміни необхідно вводити ПІН-код картки, який відомий виключно Відповідачу та за розголошення або не забезпечення його зберігання несе відповідальність Відповідач.

Вважає, що недоведеним є факт, що 29.01.2022 саме третіми особами були зняті кредитні кошти з карткового рахунку Відповідача, враховуючи, що зняття коштів відбулося з використанням оригіналу картки та шляхом коректного введення ПІН-коду. До моменту повідомлення користувачем банку про факт втрати електронного платіжного засобу ризик збитків від здійснення операції та відповідальність несе користувач.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

26.01.2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно із умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку», які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», Витяг з «Тарифів», розміщені на сайті https://privatbank.ua.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31.10.2022 становить - 119 396,22 грн, з яких: 103 439,43 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 053,43 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 8 903,36 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за пенею.

Разом із позовною заявою, крім згаданої копії Анкети-заяви, позивач подав до суду такі документи: розрахунок заборгованості станом на 31.10.2022, Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», довідку про отримання банківських карт, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

28.01.2022 та 29.01.2022 за рахунком відповідача відбулися шахрайські маніпуляції, а саме - кредитний ліміт 28.01.2022 був збільшений до 100 000,00 грн, та в подальшому протягом 28.01.2022 та 29.01.2022 з рахунку відповідача протиправно шахрайським шляхом були проведені платіжні операції, які відповідачем не ініціювалися, на загальну суму 160 281,19 грн, у тому числі за рахунок кредитного ліміту в сумі 99 710 грн.

Той факт, що вищевказані операції за банківським рахунком відповідача здійснені не відповідачем, а невідомими особами протиправним шляхом, встановлено в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000340, що підтверджується вказаним повідомленням органу досудового розслідування, долученим до матеріалів справи. казане не спростовується позивачем.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Приписами ч. 1 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно з ч. 1 ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин сьомої-дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (що було чинним до 01.08.2022, тобто в період спірних правовідносин), емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Колегія суддів вказує, що лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

За таких обставин користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі № 686/30030/21 та інших.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц вказано, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц вказано, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

У справі, що переглядається, відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», повідомив місцевий суд, що він ніякої заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» не існує, а за фактом викрадення особистих речей відповідача, у тому числі картки Приватбанку, з якої відбулося несанкціоноване списання коштів, Голосіївським управлінням поліції ГУНП у м. Києві за заявою відповідача відкрито кримінальне провадження № 0000340 від 09.02.2022 за ч. 2 ст. 185 КК України, у якому відповідача визнано потерпілим, про що позивачу відомо.

Колегією суддів не встановлено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному ініціюванню платіжних операцій за кредитною карткою, її втраті чи заволодіння іншим шляхом.

Позивачем вказаних обставин також не доведено.

Із повідомлення Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві вбачається, що за фактом крадіжки 28.01.2022 за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72 у ТРЦ «Олімпійський» особистої сумки відповідача, у якій знаходились особисті речі, зокрема паспорт громадянина України НОМЕР_1 , банківська картка «ПриватБанку», мобільний телефон марки «Iphone 11» внесено відомості до ЄРДР за № 0000340 від 09.02.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що після крадіжки зазначених речей та документів невідомими особами було здійснено ряд протиправних дій стосовно відповідача, зокрема: взято кредити у розмірі 15 000 грн у фінансовій установі «Miloan» та 8 000 грн - «Moneyveo.ua», з картки «ПриватБанку» переведено такі операції:

- 28.01.2022 о 19:35 годині було переведення грошових коштів ОСОБА_2 в розмірі 9 045 (дев`ять тисяч сорок п`ять) гривень 23 (двадцять три) копійки;

- 28.01.2022 о 20:08 годині в магазині «Смартшот» здійснено покупку товару на суму 20 495 (двадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) гривень;

- 28.01.2022 о 20:30 годині в магазині «Епіцентр» здійснено покупку товару на суму 44999 (сорок чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень;

??- 28.01.2022 о 23:03 годині в магазині «МОЙО» здійснено покупку товару на суму 14999 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень;

- 28.01.2022 о 23:19 годині в магазині «МОЙО» здійснено покупку товару на суму 10999 (десять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень;

??- 29.01.2022 о 02:13 годині в магазині «МОЙО» здійснено покупку товару на суму 33 999 (тридцять три тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень;

??- 29.01.2022 о 13:37 годині в магазині «КОМФ!» здійснено покупку товару на суму 5 539 (п`ять тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

??- 29.01.2022 було знято 11 800 грн.

Колегія суддів враховує, що до 28.01.2022 у відповідача заборгованості не існувало, баланс рахунку був позитивний, а одразу після втрати картки відповідач повідомив позивача про такий факт.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не доводять обставин, які свідчили б, що Відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати спірні платіжні операції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст. 12, 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду Київської області від 07 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко