УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2024 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Лєдньов Д.М. розглянув матеріали заяви ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , про визнання особи безвісти відсутньою за особливих обставин,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить суд визнати безвісті відсутнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Житомира, який зник безвісті за особливих обставин 16.08.2024 року, виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійснення відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України в районі бойових дій поблизу міста Торецьк Бахмутьского району Донецької області.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, вказала, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_3 16.08.2024 року зник безвісти.

За вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР про кримінальне провадження №0002629 від 20.08.2024 року.

Заявник звертає увагу, що є матір`ю ще одного сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а визнання особи безвісті відсутньою у судовому порядку є необхідним з метою реалізації відстрочки, передбаченої положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Статтею 293 ЦПК Українивизначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, серед інших, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Згідно зі статтею 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місті її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, визначає Закон України«Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» від12 липня 2018 року №2505-VІІІ, який забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей.

Стаття 1 Закону №2505-VІІІ визначає, що особою, яка зникла безвісти є фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук; особою, яка зникла безвісти за особливих обставин є особа, яка зникла безвісти у зв`язку зі збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.

Порядок набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, визначено статтею 4 Закону №2505-VІІІ.

Відповідно до вказаної норми особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

Особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом.

Надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

Таким чином, правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин не є тотожним правовому статусу фізичної особи, визнаної в судовому порядку безвісно відсутньою, оскільки існують істотні відмінності у вказаних правових статусах. Так, фізичну особу може бути визнано безвісно відсутньою лише в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст .43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У свою чергу, особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до відповідного Реєстру.

Тобто, законом визначено інший, позасудовий, порядок визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин.

Матеріали справи містять витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, сформований Міністерством внутрішніх справ. До заяви також долучено сповіщення сім`ї, з якого вбачається, що військовослужбовець ОСОБА_3 зник безвісти 16.08.2024 року.

Суддя звертає увагу, що заявник звернулась до суду в порядку окремого провадження із вимогою про визнання ОСОБА_3 безвісти відсутнім за особливих обставин, що на відміну від визнання фізичної особи безвісно відсутньою, не передбачає судового втручання.

Оскільки правовий механізм надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин регулюється Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» та не передбачений нормами Розділу IV ЦПК України, розгляд справи у порядку відповідного процесуального положення є неможливим.

Відповідно до п.п. 4 ст.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

У зв`язку з викладеним, для оформлення права на відстрочку в поряду ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення суду про визнання особи безвісти відсутною не є необхідним.

Як зазначалось вище, для визнання особи безвісти відсутньою потребується, крім іншого, підтвердження відсутності відомостей про місцеперебування особи протягом щонайменше року. Очікування такого періоду для запровадження судового механізму підтвердження з подальшим ухваленням рішення позбавляє розумного сенсу закріпленої положеннями ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» гарантії.

Відповідно до п.1 ч.1ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкриті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, суддя приходить до висновку, що слід відмовити у відкритті провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , про визнання особи безвісти відсутньою за особливих обставин.

На ухвалу суду до Житомирського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Д.М.Лєдньов