ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 червня 2024 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячої води.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду з вказаним позовом, просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 заборгованість за послуги теплопостачання з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 60 422,39 грн (а.с.2-3).

Заявлені вимоги мотивовані несплатою відповідачами вартості послуг з теплопостачання, які надані у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого за період з 01.04.2021 по 01.09.2023 утворилась заборгованість у розмірі 60 184,94 грн, крім того за період з 21.05.2021 по 01.02.20201.03.2022 підприємством нараховано 3% річних у розмірі 72,46 грн та інфляційні втрати у розмірі 164,99 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 червня 2024 року позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячої води задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість у загальному розмірі 46 678,81 гривень, яка складається з суми основного боргу у розмірі 46 441,36 гривень, що виник за період часу з 01.04.2021 по 31.08.2023 , інфляційних втрат в сумі 164,99 грн. за період часу з 01.06.2021 по 31.01.2022 та 3 % річних в сумі 72,46 грн. за період часу з 21.05.2021 по 20.02.2022.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судові витрати в розмірі 2 073,50 гривень, по 691,17 гривень з кожного.

В апеляційній скарзі ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначається, що відповідачі є споживачами послуг з теплової енергії та послуг з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

08.11.2017 в даній квартирі був встановлений та прийнятий на абонентський облік квартирний засіб обліку гарячої води. Згідно з даними, які маються на підприємстві, за спірною адресою зареєстровано 4 особи.

Суд першої інстанції вирішив питання щодо стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період з 03.10.2021 по 01.09.2023, однак не вирішено питання щодо стягнення заборгованості за послугу з постачання гарячої води, яка виникла до 03.10.2021 по вказаній квартирі.

Судом також не вирішено питання про стягнення плати за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії в сумі 616,98 грн та плати за абонентське обслуговування за постачання гарячої води в сумі 424,19 грн, згідно розрахунку заборгованості.

Рішенням суду не визначено порядок стягнення заборгованості із відповідачів, що унеможливлює в подальшому його виконання.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отримано.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та послуги з централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 , за вказаною адресою рахується заборгованість за послуги постачання теплової енергії у розмірі 17 914,91 грн та постачання гарячої води у розмірі 41 616,86 грн (а.с.4)

Задовольняючи позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог підприємства.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Власником закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абз. 7 ч.1 ст.1 цього Закону); споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абз.14 ч.1 ст.1 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Згідно п.5 ч.3 ст.20 указаного Закону, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26.09.2018 по справі №750/12850/16-ц та від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

У постанові ВС 20 вересня 2018 року (справа №522/7683/13-ц) викладена така правова позиція:

«… в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано.

Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України).

Встановивши, що ОСОБА_6 є власником ? частини квартири, а ОСОБА_7 Ф є власником ? частини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з кожного з них заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної часткової власності на квартиру.»

Отже, з урахуванням наведених вище норм права та правових висновків суду касаційної інстанції для правильного вирішення спору цієї категорії суд має, перш за все, встановити правовий статус помешкання (комунальна власність, приватна власність), відповідачів по справі, споживачів комунальних послуг, (квартиронаймач і члени його сім`ї або ж співвласники), а також наявність між ними угоди щодо участі у витратах зі сплати комунальних послуг.

Згідно ст.12, ст.81 ЦПК України обов`язок доказування покладений на сторони спору, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не позбавляє учасника справи обов`язку подати суду докази існування обставин, які є істотними для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач окрім позовної заяви подав суду розрахунки заборгованості (а.с.4-6), копію статуту підприємства (а.с.7).

У самій позовній заяві та додатках до позову відсутні дані щодо правового статусу квартири, її власників та/або користувачів, що унеможливлює вирішення питання про солідарне чи у певних частках стягнення заборгованості.

Згідно позову відповідачі є споживачами послуг наданих ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проте до позову не долучено жодного документа на підтвердження цього факта, що унеможливлює встановити чи дійсно саме відповідачі є отримувачами послуг.

Розрахунок заборгованості містить номер особового рахунку, однак матеріали справи не містить відомостей, коли і на ім`я кого він відкритий.

Окрім того слід звернути увагу, що відповідно ч.6-8 ст. 187 ЦПК України, в разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Однак, суд першої інстанції не виконав вимог визначених ЦПК України, які є обов`язковими для суду при вирішенні питання відкриття провадження у справі, що унеможливлює встановлення, як підсудності справи так і дійсність проживання відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того слід вернути увагу, що 14.02.2024 при подачі відзиву на позов, ОСОБА_2 повідомила суд першої інстанції про смерть ОСОБА_1 (а.с.20) та надала копію свідоцтва про смерть (а.с.23), 26.02.204 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» подало до суду клопотання про залишення без розгляду позовної вимоги до відповідача ОСОБА_1 у зв?язку з її смертю (а.с.31), у оскаржуваному рішенні Октябрського районного суду м.Полтави від 11 червня 2024 року (абзац 3 мотивувальної його частини) міститься речення «Ухвалою Октябрського районного суду від 11.06.2024 року провадження у даній цивільній справі в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 закрито у зв`язку зі смертю відповідача.» (а.с.43), однак ні матеріали справи, ні Єдиний державний реєстр судових рішень не містить вказаної ухвали.

З огляду на встановлене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню - рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову у зв?язку з недоведеністю обставин, на які зроблене посилання в обгрунтування заявлених вимог.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 червня 2024 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячої води відмовити за недоведеністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 18 вересня 2024 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов