Справа № 202/8582/24
Провадження № 2-о/202/242/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі : головуючого судді - Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Ульянченко А.Ю., розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про встановлення фату перебування дитини на утриманні батька,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з цією заявою, представником заявника, адвокатом Савко В.В., зазначено, що 24.05.2024 року між заявником, ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , було укладено шлюб, зареєстрований Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

У заявника із ОСОБА_3 є двоє спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 в заявника народилась третя дитина від ОСОБА_2 , син ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

З огляду на прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови від 16 травня 2024 року № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (далі - Порядок) та положення п. 3 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в заявника виникла необхідність встановити факт перебування дитини, ОСОБА_6 , на його утриманні, задля подальшої можливості оформлення відстрочки від мобілізації, оскільки він є чоловіком, на утриманні якого перебувають троє дітей до 18 років.

Зазначає, що відповідно до п. 3 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до Додатку 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період - Переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», документами, що підтверджують право на відстрочку для жінок та чоловіків, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, є: свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.

Відповідно до вищенаведених положень, документами, які підтвердять те, що заявник утримує своїх двох дітей, матір`ю яких є ОСОБА_3 , буде свідоцтво про народження дітей та свідоцтво про шлюб із ОСОБА_3 , а підвтердити, те що заявник утримує сина - ОСОБА_7 є змога завдяки рішенню суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, як зазначено у вищенаведеному положенні.

Тож, представник заявника просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт перебування дитини ОСОБА_7 на утриманні ОСОБА_1 .

Представником заявника зазначено, що факт перебування дитини на утриманні ОСОБА_1 підтверджується випискою по рахунку заявника, платіжними дорученнями, з яких вбачається, що останній постійно, кожен місяць протягом років, матеріально забезпечує свого сина сумою грошових коштів, яка відповідає визначеному у відповідний рік мінімально гарантованому розміру аліментів, а інколи і перевищувала.

Під час розгляду справи заявник і його представник, адвокат Савко В.В. підтримали заяву.

Заінтересовані особи - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена; представник Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без участі представника Органу опіки та піклування.

З`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Під час розгляду справи встановлено, що заявник ОСОБА_1 з 24.05.2024 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , який зареєстрований Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

ОСОБА_1 і ОСОБА_3 мають двох спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також заявник має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якого є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідно до виписок по картковому рахунку заявника, платіжних доручень, заявником на ім`я ОСОБА_2 періодично перераховуються грошові кошти.

Згідно з частиною 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого .

У справі, що розглядається, ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у порядку окремого провадження.

Відповідно до частини 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних .

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) вказано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) вказано, що під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Звернувшись до суду із заявою, ОСОБА_1 просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме що неповнолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на його, заявника, утриманні.

При цьому заявником зазначено, що встановлення юридичного факту необхідне для отримання відстрочки від мобілізації відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Суд приходить до висновку, що із поданої ОСОБА_1 заяви вбачається спір про право з огляду на таке.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

За правилами п. 4 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

В силу ч. 5 ст. 22 вказаного Закону призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Отже, розгляд заяви ОСОБА_1 щодо встановлення факту знаходження на утриманні сина заявника ОСОБА_7 свідчить про можливий спір щодо наявності чи відсутності підстав для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, вплине на обсяг прав та обов`язків територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Проте відповідний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки взагалі не був залучений заявником до участі у справі як заінтересована особа.

Ураховуючи викладене, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

ОЗ огляду на викладене, суд дійшов висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі до ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Водночас суд роз`яснює ОСОБА_1 , що він не позбавлений права на звернення до суду з метою захисту своїх прав у порядку позовного провадження.

Керуючись ч.6 ст.294, ст. ст. 353,354 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про встановлення фату перебування дитини на утриманні батька, залишити без розгляду.

Роз`яснити заявникові право на звернення з позовом на загальних підставах.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її ухвалення.

Суддя Бєльченко Л.А.