2 травня 2024 року м. Мукачево Справа 303/682/24
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді - Кость В.В.
секретар судового засідання Чухайло К. І.
Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення по справі
за позовом ОСОБА_1
до відповідачів: (1) ОСОБА_2 ;
(2) ОСОБА_3
третя особа: приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Машіка Олена Миколаївна
про визнання недійсним договору дарування частки квартири та застосування наслідків недійсності правочину, шляхом зобов`язання відповідачів на звернення за державною реєстрацією припинення права власності за недійсним правочином,
29 квітня 2024 року від позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.
У поданій на розгляд суду заяві ОСОБА_1 просить суд вирішити питання розподілу судових витрат та повернути йому надмірно сплачений судовий збір у розмірі 2846,35 грн.
В обґрунтування заяви зазначено, що 28 березня 2024 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №303/682/24 судом було відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним правочину. Судові витрати покладено на позивача.
Разом з тим, на думку позивача, судом не було вирішено питання повернення йому надмірно сплаченого судового збору за вимогу майнового характеру.
У відповідності до частини четвертої ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши подану заяву, матеріали справи №303/682/24, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до пункту третього 3 частини першої ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (надалі Кодекс) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не вирішене питання про судові витрати.
Згідно з частинами першою та третьою статті 133 Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За предметом позову позивачем було заявлено дві вимоги немайнового характеру (визнання недійсним договору дарування та зобов`язання вчинити дії) та одна вимога майнового характеру (застосування наслідків недійсності правочину).
За вимогу майнового характеру позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 4057,55 грн., що підтверджується квитанцією MT9X-9EE6-HCOH-7T4H від 16.01.2024 (том 1, а.с 85).
Відповідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору. У справах про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину судовий збір сплачується залежно від вартості відшукуваного майна, щодо якого заявляються вимоги. У справах про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності судовий збір сплачується за загальною сумою всіх вимог.
Таким чином, позивачем було надано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 11.01.2024, відповідно до якої оціночна вартість квартири АДРЕСА_1 складає 1623023,94 грн.
Оскільки, позивачем була заявлена вимога щодо застосування наслідків недійсності правочину договору дарування частки квартири, судовий збір розраховувався наступним чином 1623023,94:4=405755,98 (вартість частки квартири).
Судовий збір було сплачено у порядку передбаченому п. 1 частини другої ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з суми 405755,98 становить 4057,55 грн.
Таким чином, під час звернення до суду позивачем було правильно визначено та сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру.
Суд не погоджується з такими доводами позивача, виходячи з наступного.
У постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» № 20 від 22.12.1995 р. зі змінами та доповненнями від 25.05.1998 р. визначено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.
Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.
За таких обставин, судовий збір було сплачено позивачем за дійсною вартістю квартири на момент звернення до суду, оскільки довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості датується 11.01.2024, а з позовом ОСОБА_1 звернувся 17.01.2024. Натомість договір дарування квартири було укладено раніше від 28.11.2023 року, а тому ціна квартири визначена в ньому на момент звернення до суду з позовом могла бути неактуальною.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 133, 141, 270, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області,
1. Відмовити в ухваленні додаткового рішення щодо повернення надміру сплаченого судового збору у розмірі 2846,35 грн.
2. Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Суддя В.В. Кость