Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1673/23
Провадження № 2/553/224/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., з участю секретаря судового засідання Сіомашко В.Р, позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся із згаданим позовом, в якому прохає стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 148 920,48 грн на відновлювальний ремонт транспортного засобу.

Заявлені вимоги вмотивовані тим, що 29.11.2022 о 07:45 год. відповідач ОСОБА_4 , керуючи автомобілем ВАЗ 21103, д.н.з. НОМЕР_1 в місті Полтаві по вул. Головка, на порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, не надав переваги у русі автомобілю Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач в результаті чого сталася дорожньотранспортна пригода, а транспортний засіб отримав механічні ушкодження. 13.01.2023 постановою Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, яка набрала законної сили. Відповідно до дослідження №ВІ 3707 НК 2 від 13.12.2022, що є додатком до страхового акту №ОЦВ-СП-22-16-84015/1 вартість відновленого ремонту без урахування зносу складає 304968,66 грн страхового відшкодування, що складений страхувальником ПАТ НАСК «Оранта», що є додатком до страхового акту від 03.02.2023. Сума страхового відшкодування склала 156048,18 грн і була перерахована позивачу, що підтверджується відповідними письмовими доказами. З посиланням на норми ст. 1194 ЦК України, зазначає, що відповідно до висновків викладених в постановах Верховного Суду правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням. Таким чином вважає що відповідач зобов`язаний сплатити йому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка складає 148920, 48 грн.

Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 29.09.2023, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

01.11.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній зазначає що відповідач не заперечує що дійсно між ним та ОСОБА_1 відбулася дорожньотранспортна пригода, вважає що страхова компанія запропонувала адекватну суму страхового відшкодування, оскільки розрахунок завданих збитків проведено відповідно до чинного законодавства, з якими позивач погодився та отримав страхове відшкодування в розмірі 157548,18 грн сума якого є майже максимальною до полісу та якої достатньо для відновлення автомобіля. В свою чергу, позивач не надає доказів реального ремонту та стан автомобіля, а викладає теоретичну частину що не може бути доказом. Зазначає, що права відповідача захищені договором страхування, тому даний позов порушує інститут страхування, і в даному випадку позивач вирішив отримати додаткові кошти за відновленні автомобіля після ДТП та прохає залишити даний позов без задоволення.

29.11.2023 від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив в якій останній зазначає що доводи наведені у відзиві не базуються на діючому законодавстві та судовій практиці, тому є хибними і не можуть бути прийняті судом. Вказує що страховик несе відповідальність тільки в межах ліміту страхового відшкодування, а заподіяна позивачу шкода становить 304968,18 грн згідно дослідження №ВІ 3707 НК-2 від 13.12.2022, тому різниця між фактично завданою шкодою і страховою виплатою у розмірі 156048,18 грн складає 148920 грн та підлягає стягненню з відповідача відповідно до ст. 1194 ЦК України та практики Верховного Суду.

08.12.2023 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких він наголошує на тому що позивачем приховано теперішній стан автомобіля, не надано доказів ремонту автомобіля та на тому, що дослідження від 13.12.2022 є сумнівним. Одночасно представником відповідача було заявлено клопотання про проведення у справі судової експертизи.

25.01.2024 ухвалою суду призначено судову автотоварознавчу експертизу проведення якої доручено експертам Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, в провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 29.03.2024 провадженні у справі поновлено.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені у позові та запереченнях обставини.

Представник відповідача з посиланням на відзив позов прохав залишити без задоволення.

Будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, відповідач в судове засідання не прибув.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст. 77 ЦПК).

У ч.1 ст.89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх поцесуальних прав та обв`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З`ясувавши позиції сторін, заслухавши пояснення їх представників, суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.01.2023 встановлено що 29.11.2022 о 07:45 год ОСОБА_4 керуючи автомобілем ВАЗ 21103, реєстраційний номер НОМЕР_1 в місті Полтаві по вул. Головка, на порушення вимог п. 16.11. Правил дорожнього руху, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 (дати дорогу), не надав перевагу в русі автомобілю Volkswagen Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі біля б. 2Б по вул. Чураївни в м. Полтаві, допустив з ним зіткнення, після чого автомобіль Volkswagen Jetta відкинуло на бордюр. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 850 грн.

Розрахунком страхового відшкодування від 15.12.2022 визначено, що дійсна вартість транспортного засобу 385019,52 грн, страхова сума за договором 160000 грн, вартість відновлювального ремонту (без врахування зносу деталей, що змінюються) 304968,66 грн, варстість деталей, що змінюються, без врахування зносу, 254173,25 грн, варстість деталей, що змінюються, без врахування зносу 106752,77 грн, вартість ремонтних робіт 35215 грн, варстість матеріалів, що використовуються для відновлювального ремонту 15580,41 грн, розмір матеріального збитку 157548,18 грн, франшиза 1500 грн, сума страхового відшкодування 156048,18 грн.

Відповідно до дослідження №ВІ 3707 НК 2 від 13.12.2022 матеріальний збиток визначений на підставі протоколу огляду автомобіля, згідно умов договору страхування складає 157548,18 грн.

Згідно зведеної таблиці даних попереднього розрахунку розміру матеріального збитку дослідження №ВІ 3707 НК 2 ринкова вартість КТЗ 385019,52 грн, варстість відновлювального ремонту без урахування зносу 304968,66 грн, варстість використаних матеріалів 15580,41 грн, варстість виконаних робіт 35215 грн, варстість запасних частин 254173,25 грн, варстість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 157548,18 грн, розмір збитку 157548,18 грн.

Згідно страхового акту №ОЦВ СП-22-16-84015/1 від 22.12.2022 дата настання події 29.11.2022, винна особа ОСОБА_4 , сума страхового відшкодування становить 156048,18 грн.

Згідно виписки по надходженням по картці 22.12.2022 безготівкове зарахування від PAT NASK ORANTA за договором №АТ 3337828 від 07.09.2022 в розмірі 156048,18 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник пояснили, що від страхової компанії ОСОБА_1 було отримано страхове відшкодування в розмірі 156048,18 грн, що не заперечувалось стороною відповідача, вартість відновлювального ремонту складає 304968,66 грн, тому різницю прохають стягнути з відповідача.

Таким чином позивач прохає суд стягнути з ОСОБА_4 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 148920,48 грн (вартість відновлювального ремонту без врахування зносу деталей) 304968,66 грн сума страхового відшкодування за полісом 156048,18 грн).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 156048,18 грн.

Предметом спору є сума відшкодування майнової шкоди, яка не покриває витрати для відновлення пошкодженого майна.

Вартість відновлювального ремонту підтверджується дослідження № НОМЕР_2 -2 від 13.12.2022, що не спростовано відповідачем під час розгляду справи.

Заперечуючи проти позову представник відповідача серед іншого вказував на відсутність доказів проведення ремонту.

Водночас, ухвалою суду за клопотанням представника відповідача у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на виконання якої надійшло повідомлення судового експерта про неможливість проведення судової експертизи, в тому числі у зв`язку із повним відновленням автомобіля.

Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 03.10.2018 року у справі 686/17155/15-ц сформував правовий висновок, відповідно до якого правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні.

Аналогічні висновки сформульовані також у постановах Верховного Суду від 14.08.2019 року у справі 344/3008/17, від 15.10.2020 року у справі №755/7666/19, від 16.02.2022 року у справі №709/370/20.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує суму виплаченого на користь позивача страхового відшкодування, то з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням.

При цьому відповідачем не надано доказів на спростування суми вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля без урахування коефіцієнта фізичного зносу, яка була визначена під час розрахунку страхового відшкодування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За таких обставин, суд доходить висновку про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, яка становить 148920,48 грн, в порядку ст.1194 ЦК України.

Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 1489,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.265-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 148920,48 грн та 1489,20 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач:ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави М.С. Високих