Провадження №22ц/812/1325/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: ОСОБА_1 ,,

за участю представника відповідача - адвоката Уколова М.І.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №486/1795/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення, яке постановив Южноукраїнський міський суд Миколаївської області під головуванням судді Далматової Галини Анатоліївни у приміщенні цього суду 27 червня 2024 року, дата складання повного тексту не зазначена, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання,

у с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у шлюбі з 24 червня 2005 року по 22 вересня 2020 року. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на сьогодні є повнолітньою та студенткою І курсу денної форми навчання Технічного університету ТУКЕ в місті Кошице Словацької Республіки за спеціальністю «комп`ютерне моделювання». Донька потребує матеріальної допомоги, оскільки не працює і не має ніякого доходу, зокрема їй потрібно сплачувати оренду за житло. Відповідач працює та отримує офіційну заробітну плату вище середнього рівня по Україні та має змогу надавати матеріальну допомогу доньці. Позивачка зараз не має можливості самостійно надавати дочці матеріальну допомогу, оскільки отримуваного нею доходу не вистачає.

Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки у зв`язку із продовженням нею навчання в розмірі 1/4 всіх видів заробітку відповідача щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення дочкою навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зауважив, що не погоджується сплачувати аліменти на користь дружини, оскільки дочка не проживає разом з нею. Не погодився з розміром аліментів, просив врахувати, що позивач ОСОБА_3 працює з ним на одному підприємстві, має також заробітну плату вище середньої і можливість допомагати доньці, також просив врахувати наявність у нього другої сім`ї та батьків-пенсіонерів і зменшити розмір аліментів до 1/6 частини заробітку щомісячно.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 червня 2024 року з урахуванням ухвали того ж суду від 01 липня 2024 року про виправлення описки позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Постановлено стягувати зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 01 листопада 2023 року і до закінчення ОСОБА_5 навчання, але не пізніше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Стягнення аліментів припинити у разі припинення навчання.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави 1211 грн. 20 коп. судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та суперечать фактичним обставинам справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове або змінити рішення, постановивши стягувати з нього 1/6 частину заробітку щомісячно замість 1/5.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач ОСОБА_3 , як і він, працюють на одному підприємстві, а саме на ВП ПАЕС, її заробітна плата вище за заробітну плату відповідача в 3,5 рази, а саме він отримує 16000 грн. на місяць, а ОСОБА_3 - 55000 грн. на місяць, проте суд не з`ясував цю обставину. До того ж, відповідач вказує, що на його утриманні є батьки-пенсіонери, ОСОБА_3 утриманців не має. Крім того, зауважує, що до досягнення дочкою повноліття ОСОБА_3 витрачала аліменти, які він сплачував на утримання дитини, на свої потреби, та стверджує, що зараз вона буде діяти так саме. Також відповідач зазначає, що висновок про розмір стягнутих аліментів суд здійснив зі слів позивача ОСОБА_3 , не вимагаючи письмових доказів. Так, на думку відповідача, підозру витрат аліментів на потреби ОСОБА_3 викликає той факт, що за вимогою позивача аліменти стягнуті на її користь, а не на користь їх дочки, яка має право сама звернутися до суду з відповідним позовом. ОСОБА_2 вказує, що позивач ОСОБА_3 додала до позовної заяви документи про навчання дочки іноземною мовою без перекладу на державну мову України, але суд їх прийняв та не надав йому можливість ознайомитися з перекладом зазначених документів на державну мову. Окрім цього, в судовому засіданні в присутності та на вимогу судді ОСОБА_3 змінила зміст позовної заяви, але копію зміненої позовної заяви суд йому не надав. Наведене, на думку відповідача , є підставою для зменшення розміру стягнутих аліментів до 1/6 частини його заробітку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача адвоката Уколова М.І., дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 вересня 2020 року розірвано (а.с. 4).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5).

Відповідно до довідки від 13 вересня 2023 року, виданої деканатом факультету електротехніки та інформатики Технічного університету в Кошиці (Словенія), ОСОБА_6 є студенткою І курсу денної форми навчання факультету електротехніки та інформатики Технічного університету в місті Кошиці, тривалість першого академічного року до 31 серпня 2024 року, загальна тривалість навчання три роки (а.с. 51-53).

Згідно із договором тимчасового проживання, укладеного між ТОВ «ЛОГОС ЦЕНТРУМ» та ОСОБА_7 , остання винаймає кімнату у гуртожитку в м. Кишиця за 200 євро на місяць (а.с. 54-58).

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані їх утримувати до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дочки (сина), які досягли повноліття та продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів повнолітніх дочки (сина), забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Указане судам також роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що повнолітня дочка сторін ОСОБА_5 продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, не досягла 23 років, а її батько ОСОБА_2 є працездатним, має постійну роботу та заробіток, а тому і має можливість надавати таку допомогу, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої доньки на період навчання.

Колегія суддів не вбачає підстав для того, щоби не погоджуватися з таким висновком суду першої інстанції.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі хоча і наводить свої заперечення проти позовних вимог загалом, але просить про зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції також правильно визначився з розміром стягнутих аліментів.

Аргументи апеляційної скарги зводяться переважно до незгоди відповідача із визначеним судом розміром стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки.

Колегія суддів такі аргументи відхиляє як безпідставні.

Так, відповідач є особою працездатного віку, доказів щодо неможливості надання матеріальної допомоги на утримання дочки у розмірі, який визначений судом першої інстанції, ним під час розгляду справи не надано.

Апеляційний суд не приймає й інші доводи апеляційної скарги.

Зокрема, посилання в апеляційній скарзі на те, що дочка сторін сама мала право звернутися з позовом про стягнення аліментів, не заслуговують на увагу, тому що за положеннями статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має як той з батьків, з ким проживає дочка, син, так і самі дочка, син, які продовжують навчання. Тому позивачка, з якою постійно проживає дочка ОСОБА_4 , має право на звернення з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки.

Заперечення відповідачем фактичного проживання дочки за місцем навчання в місті Кошиці спростовується змістом договору тимчасового проживання, укладеного між ТОВ «ЛОГОС ЦЕНТРУМ» та ОСОБА_7 , яким підтверджується, що дочка винаймає кімнату у гуртожитку в м. Кишиця за 200 євро на місяць.

При цьому наявність у Софії другого місця проживання, за місцем навчання, тобто тимчасового місця проживання, не спростовує, що основним місцем проживання є місце проживання її матері.

Щодо аргументів заявника про те, що позивачка має суттєво більший заробіток порівняно з відповідачем та витрачає аліменти на свої власні потреби, що відповідач має на утриманні батьків жодним доказом відповідачем не підтверджені, а тому не розглядаються.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, постановлено з дотриманням положень матеріального права та вимог процесуального закону, колегія суддів в силу положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

____________________________________

Повний текст постанови складений 18 вересня 2024 року