УХВАЛА

03 травня 2024 року

м. Київ

справа № 447/2827/22

провадження № 61-5634ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши питання про прийняття до розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху з огляду на такі обставини.

Касаційна скарга подана поза межами строку на касаційне оскарження.

Відповідно до приписів статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

В касаційній скарзі заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження зауваживши, що копію оскаржуваної постанови отримав 13 січня 2024 року, а з 26 січня 2024 року до 02 лютого 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні, на підстав чого вважає, що строк був пропущений з поважних причин та просить його поновити.

Повний текст оскаржуваної постанови складений 12 грудня 2023 року. Останній день строку на касаційне оскарження припав на 11 січня 2024 року. Касаційна скарга подана 27 березня 2023 року, тобто поза межами строку на касаційне оскарження.

Копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 13 січня 2024 року, що підтверджується копією поштового конверта Львівського апеляційного суду з трек-номером 141. Також суд надає оцінку виписці із медичної карти стаціонарного хворого 611, виданої КНП «Миколаївська міська лікарня» Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, за змістом якої заявник перебував на лікуванні в період з 26 січня 2024 року до 02 лютого 2024 року. Проте, зазначені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження суд не визнає поважними з огляду на те, що заявник не довів, які поважні обставини завадили йому звернутися до суду у встановлений законом строк протягом тридцяти днів з моменту отримання копії постанови суду апеляційної інстанції за винятком періоду перебування на стаціонарному лікуванні.

Згідно з диспозицією частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Для усунення вказаного недоліку заявник має надати до суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження з зазначенням інших причин пропуску строку, належним чином обґрунтованих доказами.

Крім того, касаційна скарга не відповідає в повній мірі вимогам статті 392 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 6 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено клопотання особи, яка подає касаційну скаргу.

Так резолютивна частина касаційної скарги заявника сформована неналежним чином, оскільки нагромадження синтаксичних конструкцій не дає підстав для однозначного, безапеляційного висновку про те, які дії просить заявник вжити Верховний Суд за результатами касаційного перегляду судового рішення. Про неоднозначність суджень свідчить, зокрема, формулювання пункту 1 резолютивної частини касаційної скарги, в якому заявник просить Верховний Суд скасувати та змінити постанову колегії суддів Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року: Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 08 серпня 2023 року залишити без змін, якою задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 .

Поряд з цим суд касаційної інстанції наголошує на тому, що рішенням від 08 серпня 2023 року суд першої інстанції, з висновком якого погодився Львівський апеляційний суд, відмовив у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, заявник у резолютивній частині поєднав взаємовиключні елементи судового процесу, що є загрозою неоднозначного тлумачення змісту касаційної скарги.

Також касаційна скарга не містить чітких посилань на підстави касаційного оскарження, визначені в частині другій статті 389 ЦПК України.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1. якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2. якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3. якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4. якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

За змістом пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та нормативно-правового обґрунтування випадків (випадку), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є належним виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити:

l у разі оскарження на підставі пункту 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин;

l у разі оскарження на підставі пункту 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення;

l у разі оскарження на підставі пункту 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи;

l у разі оскарження на підставі пункту 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

Для усунення вказаного недоліку заявнику слід надати до суду нову редакцію касаційної скарги, в якій чітко зазначити підстави касаційного оскарження та нормативно-правове обґрунтування щодо кожної з них з врахуванням вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України та роз`яснень, викладених судом у цій ухвалі.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та в контексті вимог статті 393 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали до касаційних скарг застосовуються наслідки, передбачені цивільним процесуальним законодавством.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко