справа № 274/4301/24
провадження № 2/0274/1167/24
Рішення

Іменем України

( заочне)

19.09.2024 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., позивачки, представника позивачки Григоришиної В.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав -

в с т а н о в и в :

20.05.2024 ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Григоришина В.В., звернулася до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовною заявою, згідно якої просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги позову обґрунтовано тим, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.01.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час проживає з матір`ю. Позивачка вказує, що з січня 2017 року відповідач ОСОБА_3 , ухиляється від обов`язків по вихованню сина, що виражається зокрема у тому, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для утримання сином освіти.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.05.2024 відкрито загальне провадження у справі (а.с. 28 -29).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.06.2024 закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду (а.с. 37).

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про розгляд справи повідомлений належним чином, за зареєстрованою адресою проживання. Причини неявки суду не відомі. Конверт з судовою повісткою на адресу суду повернувся з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області в судове засідання не з"явився, причину неявки суду не повідомлено.

Суд, за згодою представника позивачки та позивачки, ухвалює заочне рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, опитавши неповнолітню дитину, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.01.2019 року у справі №274/4938/18, шлюб між позивачем - ОСОБА_5 , та відповідачем - ОСОБА_3 , зареєстрований 10.06.2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, розірвано (а.с.14-16).

Від вказаного шлюб сторони мають спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №965, де в графі «Батьки» є відповідні записи (а.с.17).

Позивач - ОСОБА_6 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , в зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 06.12.2019 (а.с.18).

На підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.01.2019 року у справі №274/4938/1 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи від 18.09.2018 р. та до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.14-15).

Згідно довідки від 19.08.2022 №1824- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрована: АДРЕСА_1 , взята на облік, як внутрішньо переміщена особа. Фактичне місце проживання вказано: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Відповідно до довідки від 19.08.2022 №1824- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований: АДРЕСА_1 , взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа. Фактичне місце проживання вказано: АДРЕСА_2 (а.с.13).

Той факт, що неповнолітній ОСОБА_4 , проживає разом із матір`ю - ОСОБА_2 , та вітчимом - ОСОБА_7 , підтверджується також Характеристикою №10 від 30.04.2024 року, виданою ОСББ «Бузок-7», відповідно до якої сім`я Кобец є внутрішньо переміщеною, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та складається з ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та падчерки - ОСОБА_9 . Відповідно характеристики, сім`я до адміністративних та кримінальних правопорушень не притягувалась, ведуть нормальний активний спосіб життя, з сусідами підтримують хороші відносини. Нарікань з боку мешканців не надходило. (а.с.19).

Як вбачається з долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №17/352181 від 01.05.2024 року, згідно виконавчого листа №2744938/18 від 19.02.2019 року, виданого Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_10 у розмірі 1000, грн починаючи з 18.09.2018 року та до досягнення сином повноліття, заборгованість зі сплати аліментів станом на 30.04.2024 року становить 83 685 грн (а.с.20 - 21).

Відповідно до довідки №314 від 25.04.2024 року, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Бердичівської міської ради, ОСОБА_2 спостерігалася на протязі 2-х років із дитиною - ОСОБА_4 , в якого встановлено діагноз - хвороба Шинца та міопія 1 ст. обох очей. Щоразу на прийом в амбулаторію №6 КНП «ЦПМСД» приходила мама ( ОСОБА_2 ) з підлітком ( ОСОБА_4 ) (а.с.22).

Відповідно до характеристики від 26.04.2024 року, виданої Енергодарською гімназією №2, учень 9- класу- ОСОБА_4 , виховується в неповній сім`ї. Мати відповідально ставиться до виховання та навчання дитини, вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку сина, підтримується постійний зв`язок зі школою та класним керівником. За час навчання в Енергодарській гімназії №2 батько успіхами сина не цікавився (а.с.23).

Рішенням виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 30.07.2024 №253 затверджено висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з даного висновку працівниками міської служби у справах дітей 09.07.2024 року здійснено телефонну розмову з відповідачем, який пояснив, що проживає та працює в Німеччині, йому відомо, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав відносно сина. З 2018 року з сином він не бачився, аліменти не платив, матеріально не допомагав. Заперечує проти позбавлення його батьківських прав ( а.с. 42-44).

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_11 , 2008 р.н. суду пояснив, що з батьком відносини в нього не дуже добрі, він з ним не спілкується з 2020 року. Останній раз він його бачив в 2022 році, коли відповідач проїхав повз нього на машині і не зупинився. З днем народження останній раз відповідач його вітав в 2019 році. Його виховуює мама, з батьком він не спілкується, він не бажає мати такого батька.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України).

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результат для дитини, який має настати.

Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Такого ж висновку дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька.

ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17).

Як встановлено судом відповідач не цікавиться сином на протязі тривалого часу, не дбає про його фізичний та духовний розвиток, самоусунувся від виховання дитини. Позивачка самостійно матеріально забезпечує дитину, дбає про її розвиток, виховання, лікування. Наведені обставини, на думку суду, свідчать про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини, така поведінка відповідача аж ніяк не свідчить про його бажання надалі мати та виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до неповнолітнього сина.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Зважаючи на викладене, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про необхідність позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 12-13,76-81,89,258,263-265, 280 -282, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 вересня 2024 року

Суддя Т.М. Вдовиченко