Справа № 346/565/24
Провадження № 2/346/742/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

головуючого судді П`ятковського В.І.

за участі секретаря Насадик В.В.

представника позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що 10 червня 2004 року вони з відповідачем зареєстрували шлюбу, в якому у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що сімейне життя в подружжя не склалося тому вона звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу.

Зазначає, що вони з сином останні декілька років проживають за кордоном, в Італії.

Їхній з відповідачем син, який на даний час вже повнолітній, навчався в італійській школі, а з вересня 2023 року є студентом третього курсу денної професійної освіти за кваліфікацією менеджер ресторанної справи, «Оформлення приміщення та роздача страв та напоїв» у професійному технічному училищі в Луїно, Італія.

Позивачка вказує, що оскільки син проживає з нею вона повністю самостійно утримує його, забезпечує продуктами харчування, одягом, лікуванням, а також фінансує навчальний процес сина, забезпечує його канцелярським приладдям, фінансує додаткову літературу, транспортні витрати. Так 07 грудня 2023 року вона оплатила навчальному закладу за навчання сина 103,83 євро.

Вказує, що відповідач не дбає належним чином про утримання сина та не бере участі в оплаті його навчання.

Зазначає, що батько дитини має достатній дохід для виконання батьківського обовязку із утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у відповідача задовільний стан здоровёя а тому відсутні будь-які об"єктивні причини, що можуть перешкоджати йому як батьку у виконанні свого обов"язку щодо надання матеріальної допомоги сину у зв"язку із навчанням.

Позивачка вказує, що не спроможна самостійно забезпечити сина всім необхідним, водночас оскільки син навчається на денній формі навчання у нього немає можливості влаштуватися на роботу та забезпечувати себе матеріально, а тому потребує фінансової допомоги батька.

Тому просить стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання їхнього повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі частки від всіх видів доходів, щомісячно, починаючи з вересня 2023 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення сином ОСОБА_6 двадцяти трьох років.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимог з вказаних підстав підтримала.

Відповідач та його представник в судовому засіданні щодо позову заперечили, з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву.

Так, у відзиві на позовну заяву представник відповідача вказала, що у 2006 році ОСОБА_3 важко травмувався у дорожньо-транспортній пригоді, і внаслідок отриманих тілесних ушкоджень у 2007 році визнаний інвалідом ІІ групи, загальне захворювання, довічно.

Тому за станом здоров"я він не може виконувати фізичну чи розумову роботу, потребує постійного стороннього догляду.

Зазначає, що позивачці про вказані обставини відомо.

Зазначає, що ні позивачка ні їхній син не цікавилися здоров"ям та життям батька під час лікування, не доглядали його та не допомагали фінансово. В цей час догляд за відповідачем здійснювала його мати, яка надавала йому фінансову допомогу, допомогла оформити соціальні виплати. У 2024 році вона померла і тепер догляд за ОСОБА_7 здійснює його сестра.

Відповідач змушений постійно вживати ліки, в нього проявилися приступи епілепсії, і тому, окрім витрат на продукти харчування та речі першої необхідності він потребує витрат на лікування та медикаменти.

Зазначає, що єдиним джерелом доходу відповідача є пенсія по інвалідності. Розмір якої з січня 2024 року становить 2 361 грн, а у 2023 році складав 2 100 грн.

Вказує, що заявлена позивачкою вимога про стягнення з відповідача частки від його доходів зважаючи на розмір пенсії становить 590,25 грн, що по курсу НБУ становить менше ніж 25 Євро, і на прожиття йому залишиться 1 770,75 грн.

Повнолітній син сторін молодий, фізично здоровий. Працює в закладі громадського харчування в Республіці Італія, після виїзду за кордон з батьком спілкування не підтримує.

Зазначена позивачкою вартість навчання є посильною для неї та сина, які проживають в Італії, враховуючи тамтешній розмір заробітної плати та соціальної допомоги.

Водночас вказана сума є непосильною для відповідача, оскільки складає розмір двох його пенсій, за які він має прожити протягом двох місяців.

Вважає, що позивачка не довела, що відповідач має фінансову можливість утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, і враховуючи що майновий стан позивачки та сина значно перевищує майновий стан відповідача в задоволенні позову просить відмовити.

У відповіді на відзив представник позивачки вказала, що з долучених до матеріалів справи копій медичних документів відповідача не вбачається, що відповідачу заборонено працювати, чи займатися фізичною чи іншою працею. Тому твердження представника відповідача про те, що останні не може фізично працювати за станом здоровёя не підтверджені належними та допустимими доказами.

Також вважає, що не доведено відповідними документами потреби ОСОБА_4 у сторонньому догляді, та факт здійснення такого догляду матір"ю та іншими родичами. Також у медичних документах такі рекомендації відсутні.

Не погоджується представник позивачки із твердженнями сторони відповідача про те, що єдиним джерелом доходу ОСОБА_4 є пенсія по інвалідності, оскільки останній має доходи від продажу бензину, сезонних підробітків.

Зазначає, що відповідач у 2010 році, тобто через три роки після вказаної ДТП, отримав водійське посвідчення, що свідчить про наявність у нього достатніх фізичних та розумових можливостей для відвідування теоретичних та практичних курсів, складання іспиту.

Крім того, з відповіді на адвокатський запит вбачається, що за відповідачем зареєстровані транспортні засоби, а саме два мопеди, якими він активно користується, що спростовує твердження представника про його незадовільний фізичний стан.

Представник позивачки вказує, що ще до встановлення інвалідності відповідачу, той не бажав працевлаштовуватися та утримувати сім"ю, та не надавав допомоги позивачці на утримання сина.

Представниця зазначає, що ДТП в якому травмувався відповідач трапилося з його вини через керування в стані сп"яніння і саме позивачка доправила його до лікарні, де підтримувала його а після повернення додому на її плечах лежала турботи про маленького сина, чоловіка та фінансове забезпечення сім"ї. Тому була змушена виїхати на роботу за кордон залишивши дитину на родичів, яким регулярно направляла кошти на його утримання.

Вказує, що під час її відсутності відповідач зловживав спиртними напоями, внаслідок чого його стан здоров"я, погіршився і він потрапив до реанімації, і саме колишня дружина надіслала йому кошти на лікування та медичні обстеження для оформлення інвалідності.

Відповідач не цікавився сином, не забезпечував його у зв"язку із чим вона забрала дитину до себе за кордон, де важко працює для забезпечення всім необхідним. Тому просить взяти до уваги наведені аргументи та задовольнити позовні вимоги.

Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, обставини на які сторони посилаються як на підставу своїх доводів та заперечень, дійшов наступних висновків.

В силу ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в якому у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14 березня 2024 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 66).

Син сторін на день звернення до суду повнолітній, однак не досяг 23 років, продовжує навчання на третьому курсі денної професійної освіти та підвищення кваліфікації за спеціальністю менеджер ресторанної справи «Оформення приміщень та роздача страв та напоїв» в професійному технічному училищі Луїно Республіка Італія (а.с. 20). Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_8 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги.

Вартість навчання ОСОБА_4 становить 100 євро, які за нього сплатила позивачка, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 23).

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно вимог ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до згадуваної Постанови Пленуму Верховного суду України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати : стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року справа № 635/1139/17.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач у справі ОСОБА_9 є інвалідом ІІ групи загальне захворювання безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 156777 (а.с. 58), а також пенсійним посвідченням від (а.с. 57).

Згідно довідки від 10 квітня 2024 року №390 ОСОБА_3 отримує соціальну допомогу інваліда ІІ групи розмір якої у 2023 році складав 2 100 грн, а у 2024 році 2 361 грн (а.с. 65).

Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 01 серпня 2024 року, в Реєстрі відсутні інформація про перебування ОСОБА_6 у трудових відносинах із страхувальниками в період з 01 липня 2008 року по 31 березня 2024 року.

Згідно ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, встановлено та письмовими доказами було підтверджено, що відповідач є інвалідом та отримує лише пенсію по інвалідності у розмірі 2 361 грн на місяць, а тому не має матеріальної можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній працездатні дитині, яка продовжує навчання.

Відтак, позивачка довела лише факт навчання сина у навчальному закладі, але не надала переконливих доказів того, що останній потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, а батько в свою чергу може таку допомогу надавати.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо працевлаштування відповідача, розмір його заробітної плати та спроможність надавати допомогу на утримання сина, який продовжує навчання.

Встановлення зазначеної обставини є обов`язковою при вирішенні питання про можливість стягнення аліментів на період навчання та визначення їх розміру.

З урахуванням викладеного, суд вважає вважає, що без з`ясування матеріальної можливості відповідача надавати допомогу, позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Правова позиція щодо наявності у батьків можливості надавати допомогу повнолітній дитині, як однієї із обов`язкової підстави для стягнення аліментів, узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 666/1408/16-ц.

Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави.

На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 180, 182, 183, 192, 196, 199СК України, керуючись ст.ст. 141, 263-265, 354, п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , відмовити.

Судові витрати за результатами розгляду даної справи віднести в рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 вересня 2024 року.

Суддя: П`ятковський В. І.