головуючий у суді І інстанції Литвинова І.В.
провадження № 22-ц/824/3100/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним договору і стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Фінілон» та АТ КБ «ПриватБанк», у якому просив визнати недійсним договір переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» і ТОВ «ФК «Фінілон» у частині переведення боргу за картковими рахунками та за договорами банківського вкладу, укладених між ОСОБА_1 і банком: рахунок № НОМЕР_1 «Карта моряка», рахунок № НОМЕР_2 «Стандарт», рахунок № НОМЕР_3 «Депозит Плюс» і стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» суму вкладу, проценти, 3% річних, пеню за незаконне списання грошових коштів, а всього 4 384 997 грн 58 коп.

В обґрунтовування своїх позовних вимог зазначає, що 19 липня 2012 року сторони уклали договір № SAMDN1192, за яким, для користування рахунком НОМЕР_4 , видано дві платіжні картки як електронні платіжні засоби до одного банківського рахунку: ОСОБА_1 - НОМЕР_5 (основна картка) та його дружині - ОСОБА_2 - НОМЕР_1 «Картка моряка» (додаткова картка) /а. с. 21, 62, 67/.

Згідно з випискою по рахунку клієнта ОСОБА_1 з 19 квітня 2013 року по 18 травня 2013 року баланс на початок періоду складав 50 100 доларів США.

28 травня 2013 року ОСОБА_1 знято з рахунку через відділення банку кількома видачами загальну суму 24 120 доларів США та в цей же день відкрито депозитний рахунок № SАMDN8260 «Стандарт», на виконання якого вкладник передав банку грошові кошти у розмірі 24 000 доларів США, на строк до 28 листопада 2013 року з виплатою процентів з розрахунку 8,5 % річних

Згідно з пунктом 3 договору від 28 травня 2013 року, після закінчення кожного місяця відсотки, нараховані по вкладу, перераховуватимуться на рахунок/карту НОМЕР_2 , який відкрито банком для нарахування вкладу. Відповідно до пункту 7, якщо після закінчення 6 місяців вкладник не заявив про намір забрати свої грошові кошти, вклад автоматично продовжується ще на 6 місяців.

Як вбачається з довідок від 21 травня 2018 року і від 29 березня 2022 року, зарахування процентів за договором № SАMDN8260 «Стандарт» здійснювалося також на банківський рахунок НОМЕР_4 , відкритий за договором № SAMDN1192 від 19 липня 2012 року, що був закритий 23 вересня 2019 року, але останнє нарахування відсотків здійснено 01 березня 2014 року.

24 грудня 2013 року ОСОБА_1 дистанційно з АТ КБ «ПриватБанк» уклали ще один депозитний договір «Депозит плюс» SАMDNWFD300 за номером рахунку № НОМЕР_3 , за умовами якого, позивач розмістив у банку грошові кошти у сумі 30 000 доларів США, строком на три місяці під 1,25%, отримавши поповнення своєї картки НОМЕР_5 29 листопада 2013 року і 20 грудня 2023 року.

Також з виписки по рахунку за період з 01 травня 2013 року по 01 листопада 2014 року вбачається, що на рахунок позивача усього надійшло 65 597, 91 доларів США.

04 червня 2014 року до ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшло звернення ОСОБА_1 від 04 червня 2014 року № 121537 про виплату грошових коштів з його рахунків, відкритих на території АР Крим.

У відповідь на заяву ОСОБА_1 листом від 18 серпня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20140604/2786 банк повідомив, що для вирішення питання з ним зв`яжеться співробітник банку.

Надалі ОСОБА_1 неодноразово звертався до банку з аналогічними заявами, які залишено без задоволення.

17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18 листопада 2014 року додаткової угоди до цього договору, відповідно до умов якого електронний додаток № 1 містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, за якими здійснено переведення боргу та ТОВ «ФК «Фінілон», у тому числі договори № SАMDN8260 від 28 травня 2013 року «Стандарт», № SАMDNWFD300 від 24 грудня 2013 року «Депозит плюс», які є предметом спору.

Згідно з довідками від 21 травня 2018 року і від 29 березня 2022 року, за допомогою банківської картки № НОМЕР_5 06 липня 2014 року через операцію списання експрес-платежу по телефону 3700 списано з рахунку суму у розмірі 27 373, 27 доларів США з наявних 27 510, 14 доларів США, а станом на 23 вересня 2019 року на рахунку НОМЕР_4 грошові кошти вже відсутні - залишок 0, 00 доларів США.

Банківський рахунок НОМЕР_4 , відкритий за договором № SAMDN1192 від 19 липня 2012 року, закрито 23 вересня 2019 року.

Згідно з доводами позивача, на неодноразові його звернення до банку про повернення грошових коштів, грошові кошти не повернуті. Такі дії відповідача позивач вважає необґрунтованими та такими, що порушують його права та інтереси. Просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимог про визнання недійсним правочину та про стягнення грошових коштів на «Картці моряка».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SАMDN8260 від 28 травня 2013 року «Стандарт» вклад у розмірі 24 044, 37 доларів США, нараховані за договором відсотки - 138, 09 доларів США, за депозитним договором № SАMDNWFD300 від 24 грудня 2013 року «Депозит плюс» вклад у розмірі 30 475, 33 доларів США, нараховані за договором відсотки - 174, 77 доларів США, 3% річних у розмірі 11 379, 63 доларів США. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, враховуючи, що банк не виплатив суму депозитів з нарахованими відсотками своєму вкладнику, а перерахував грошові кошти позивача, які знаходилися на його банківському рахунку на рахунок ТОВ «ФК «Фінілон» без законних на те підстав, тому позивач є неналежним платником платежу, здійсненого банком без законних на те підстав на рахунок ТОВ «ФК «Фінілон», тому банк несе відповідальність за помилкові перекази, проведення яких стороною відповідача не заперечується, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року в частині задоволених позовних вимог та в частині стягнення депозитного вкладу у розмірі 24 000 дол. США (договір № SАMDN8260) та у розмірі 30 000 дол. США (договір № SАMDNWFD300) провадження у справі закрити; в частині стягнення відсотків за депозитним договором № SАMDN8260 від 28 травня 2013 року у розмірі 138, 09 дол. США відмовити; в частині стягнення відсотків за депозитним договором № SАMDNWFD300 від 24 грудня 2013 року «Депозит плюс» у розмірі 174, 77 дол. США відмовити; в частині стягнення 3% річних у розмірі 11 379, 63 дол. США відмовити.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки щодо факту наявності двох судових рішень, що набрали законної сили, ухвалених за результатами розгляду позовних заяв ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», з приводу тих самих договорів банківського вкладу.

Враховуюче те, шо ОСОБА_1 у третій раз звернувся до суду із вимогами щодо двох договорів банківського вкладу, але з посиланням на начебто нові обставини (повторно звертаючись до суду із вимогами про стягнення коштів, позивач вказав, що новою обставиною є факт незаконного переведення АТ КБ «ПриватБанк» усіх грошових коштів позивача на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» на підставі договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року), якими обґрунтував позов, у Печерського районного суду міста Києва були відсутні будь-які підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 у межах справи № 757/66409/21-ц та провадження в частині таких вимог підлягало закриттю, оскільки на час подання позову у справі № 757/66409/21-ц було вже наявне судове рішення, ухвалене щодо спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих же підстав.

Таким чином, з огляду на наявність судового рішення у справі № 757/31948/18-ц, яким було відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 та враховуючи, як зазначає позивач, нові обставини, що стали йому відомі відносно його грошових коштів, розміщених на рахунках № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , позивач мав переглядати рішення у справі № 757/31948/18-ц за нововиявленими обставинами, на які він посилається, а не подавати черговий позов до АТ КБ «ПриватБанк» стосовно договорів тих самих договорів банківського вкладу.

Суд першої інстанції у межах розгляду справи № 757/66409/21-ц фактично розглянув ті ж самі вимоги, які вже були заявлені ОСОБА_1 у межах справи № 757/31948/18-ц та безпідставно їх задовольнив.

Посилання позивача на новий предмет та підставу позову обґрунтовується виключно тим, що позивачу із засобів масової інформації стало (при цьому не вказує - коли саме) відомо про укладання договору про переведення боргу між АТ КБ «ПриватБанк» і ТОВ «ФК «Фінілон» та незаконне перерахування банком коштів позивача, які обліковувалися на депозитних рахунках № НОМЕР_2 та № 9297, на підставі такого договору на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон». Та з посиланням на такі обставини, позивач просив суд дослідити ці нові обставини у межах розгляду нового позову у справі № 757/66409/21-ц, що беззаперечно не є новим предметом та підставою позову.

Постановою Верховного Суду від 01 червня 2022 року у господарській справі № 904/1721/20 рішення суду першої інстанції, яким було задоволено позов АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» про внесення змін до договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року у зв?язку з істотною зміною обставин шляхом визнання укладеною додаткової угоди від 10 січня 2020 року до договору, залишено без змін.

Таким чином, остаточне судове рішення у справі № 904/1721/20 підтверджує факт дійсності та чинності договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року та обов?язковість його виконання сторонами.

Договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року був укладений сторонами (ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон») у простій письмовій формі з дотримання всіх належних та встановлених законодавством необхідних умов для укладання такого виду правочину.

По-третє, апелянт зазначає, що нарахування 3% річних здійснюється у випадку порушення боржником грошового зобов`язання, то, відповідно, за умови недоведеності позивачем (кредитором) позовних вимог або якщо такі вимоги є неправомірними (незаконними) та у таких вимогах необхідно відмовити - не може бути й задоволена судом похідна вимога щодо стягнення 3% річних з відповідача (боржника).

А тому, стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» у межах справи № 757/66409/21-ц грошових коштів у розмірі 11 379,63 дол. США у якості нарахованих 3% річних за період з 17 листопада 2014 року по 15 жовтня 2021 року - є неправомірним.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.

Судом встановлено, що 07 квітня 2016 року представник ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання повернути грошові кошти депозитних вкладів.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилався на те, що між позивачем та відповідачем 28 травня 2013 року та 24 грудня 2013 року було укладено два депозитних договори, згідно з яких позивач передав банку грошові кошти на загальну суму 54 000дол. США. Банк зі свого боку кошти прийняв, проте після закінчення строку дії договору кошти позивачу не повертає, на його письмові вимоги не реагує. Представник позивача просив зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 24 000дол. США депозитного вкладу, що розміщений на рахунку № НОМЕР_2 за договором № SAMDN8260 від 28 травня 2013 року та грошові кошти у розмірі 30 000 дол. США депозитного вкладу, що розміщений на рахунку № 9297 від 24 грудня 2013 року.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 січня 2017 року у справі № 201/5023/16-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов?язання повернути грошові кошти за депозитними вкладами у розмірі 24 000 дол. США та 30 000 дол. США з огляду на недоведеність позовних вимог. Рішення набрало законної сили (https://reestr.court.gov.ua/Review/64628720).

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 28 травня 2013 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SАMDN8260 «Стандарт», на виконання якого позивачем внесено 24 000 дол. США та 24 грудня 2013 року позивачем у ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу «Депозит Плюс» через Приват24 у розмірі 30 000 дол. США, вкладний рахунок НОМЕР_6. У зв`язку із припиненням функціонуванням банківських відділень ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим та міста Севастополя у 2014 році, рахунки позивача було безпідставно заблоковано та припинено нарахування відсотків. З метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих по ним відсотків, позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про розблокування рахунків, розірвання договорів та видачі коштів. Неможливість отримання позивачем належних йому коштів вимусили позивача звернутися із позовом до суду. ОСОБА_1 просив суд розірвати договори банківських вкладів, на підставі яких були розміщені позивачем грошові кошти на депозитних рахунках № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» вказані кошти з нарахованими відсотками та 3% річних відповідно.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року закрито провадження у справі № 757/31948/18-ц (https://reestr.court.gov.ua/Review/88446794).

Постановою Київського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року скасовано, позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 : грошові кошти за договором від 28 травня 2013 року № SAMDN8260 «Стандарт» у розмірі 24 000 дол. США; грошові кошти за договором банківського вкладу від 24 грудня 2013 року «Депозит Плюс» у розмірі 30 000 дол. США; відсотки за договором від 28 травня 2013 року № SAMDN8260 «Стандарт» за період з 01 березня 2014 року до 01 липня 2018 року у розмірі 1 241,22 дол. США; відсотки за договором банківського вкладу від 24 грудня 2013 року «Депозит Плюс» за період з 01 березня 2014 року до 01 липня 2018 року у розмірі 1 626,37 дол. США; три відсотки річних у розмірі 4 864,44 дол. США. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для закриття провадження в частині позовних вимог про стягнення грошових коштів у розмірі 24 000 дол. США та 30 000 дол. США, оскільки обидва позови ОСОБА_1 є нетотожними: у цій справі позивач звернувся з позовом майнового характеру, а в попередній справі немайнового характеру (https://reestr.court.gov.ua/Review/97451444).

Постановою Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 757/31948/18-ц (провадження № 61-14470св20) касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Постанову Київського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року скасовано. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року залишено в силі.

Верховний Суд виходив з неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

У цій справі ОСОБА_1 звернувся з позовом про розірвання договорів банківського вкладу від 28 травня 2013 року на суму 24 000 дол. США та від 24 грудня 2013 року на суму 30 000 дол. США, стягнення з банку спірних сум, відсотків за цими депозитами та трьох відсотків річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Водночас у справі встановлено, що ОСОБА_1 у квітні 2016 року вже звертався до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» з приводу повернення йому коштів за указаними договорами банківського вкладу, посилаючись на наявність відповідних договорів, розміщення депозитних вкладів, та неповернення банком цих коштів на вимогу позивача.

Порівняльний аналіз предметів спору у справі № 757/31948/18-ц та у справі № 201/5023/16-ц свідчить, що в частині вимог про стягнення (повернення) коштів за договорами банківського вкладу (депозитами) вони є тотожним, оскільки цим предметом є стягнення (повернення) грошових коштів у розмірі 24 000 дол. США та 30 000 дол. США.

Деяка редакційна відмінність у формулюванні позивачем повторної аналогічної вимоги «про розірвання договорів та стягнення коштів» замість попереднього формулювання «про зобов`язання повернути грошові кошти» не є зміною предмета позову, оскільки по своїй суті ці предмети є аналогічними. Тотожними є і склад сторін, що є очевидним, а також підстава позову - невиконання умов договорів банківського вкладу щодо повернення коштів після закінчення строку дії договорів на вимогу вкладника. Викладення ОСОБА_1 у новому позові вимог у дещо зміненій редакції не є свідченням пред`явлення позову у вказаній частині інших підстав ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Фінілон» та АТ КБ «ПриватБанк», у якому просив визнати недійсним договір переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» і ТОВ «ФК «Фінілон» у частині переведення боргу за картковими рахунками та за договорами банківського вкладу, укладених між ОСОБА_1 і банком: рахунок № НОМЕР_1 «Карта моряка», рахунок № НОМЕР_2 «Стандарт», рахунок № НОМЕР_3 «Депозит Плюс» і стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» суму вкладу, проценти, 3% річних, пеню за незаконне списання грошових коштів, а всього 4 384 997 грн 58 коп.

Відповідно до частини 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі статтею 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі, яка вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Колегією апеляційного суду встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 січня 2017 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до АТ КБ «Приватбанк» про зобов`язання повернути кошти за депозитними договорами від 28 травня 2013 року на суму 24 000 дол. США та від 24 грудня 2013 року на суму 30 000 дол. США, - відмовлено.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року, яке набрало законної сили, закрито провадження у справі № 757/31948/18-ц за позовом ОСОБА_4 до АТ КБ «Приватбанк» про розірвання договорів банківського вкладу від 28 травня 2013 року на суму 24 000 дол. США та від 24 грудня 2013 року на суму 30 000 дол. США, стягнення з банку спірних сум, відсотків за цими депозитами та трьох відсотків річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвали суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що існує судове рішення, яке набрало законної сили та ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким в частині стягнення депозитного вкладу у розмірі 24000 дол. США (договір № SАMDN8260) та у розмірі 30000 дол. США (договір № SАMDNWFD300) провадження у справі закрити.

Позовні вимоги про стягнення відсотків за договорами банківського вкладу та трьох відсотків річних відповідно до статті 625 ЦК України є похідними від вимоги про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, а оскільки провадження у цій частині вимог закрито, тому відсутні підставі для задоволення позову в цій частині.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, відповідачу за рахунок держави має бути компенсований судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 17 025 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким

в частині стягнення депозитного вкладу у розмірі 24 000 дол. США (договір № SАMDN8260) та у розмірі 30 000 дол. США (договір № SАMDNWFD300) провадження у справі закрити;

в частині стягнення відсотків за депозитним договором № SАMDN8260 від 28 травня 2013 року у розмірі 138, 09 доларів США відмовити;

в частині стягнення відсотків за депозитним договором № SАMDNWFD300 від 24 грудня 2013 року «Депозит плюс» у розмірі 174, 77 доларів США відмовити;

в частині стягнення 3% річних у розмірі 11 379, 63 доларів США відмовити.

Компенсувати Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 17 025 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 03 травня 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська