Ухвала

Іменем України

03 травня 2024 року

м. Київ

справа № 202/6272/23

провадження № 61-4105ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування в особі адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування в особі адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Позовна заява мотивована тим, що з 31 серпня 2018 року ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано. На час розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем була домовленість про те, що дитина залишиться проживати з матір`ю. Після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та постійно проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить ОСОБА_3 на праві власності. За вказаною адресою проживання створені належні житлово-побутові умови для проживання, виховання, гармонійного розвитку дитини: в квартирі у дитини є власна кімната, ліжко, іграшки та місце для ігор. З 03 жовтня 2022 року і до теперішнього часу дитина відвідує заклад дошкільної освіти Центру дитячого розвитку «Ельфік». У вільний час дитина відвідує роллер школу «RBF».

Позивач зазначала, що між сторонами почалися суперечки стосовно визначення місця проживання дитини. Позивач вказує, вона жодним чином не заперечує проти спілкування дитини з батьком і завжди йде на зустріч задля того, щоб син проводив час разом зі своїм батьком. Також позивач зазначає, що відповідач фактично з народження дитини не виконує належним чином батьківські обов`язки, майже не приділяє уваги вихованню сина, його лікуванню, навчанню, відноситься до батьківських обов`язків безвідповідально, буває емоційно нестриманим.

Відповідач є платником аліментів на утримання неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття на підставі судового наказу, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 21 серпня 2020 року, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку, починаючи з 06 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вказувала, що в її родині створений позитивний психоемоційний мікроклімат, теплі сімейні стосунки, взаєморозуміння. Вона разом із сином систематично декілька разів на рік їздить у відпустку для оздоровлення дитини. У дитини хронічний тонзиліт та вона регулярно водить сина до лікаря, здійснює нагляд за сином самостійно. Відповідач участі у догляді за дитиною не приймає. Позивач вважає, що враховуючи вік та потреби сина, тільки вона зможе дати своїй дитині материнську любов, турботу, увагу, яких потребує дитина. Відповідач має можливість брати участь у житті, вихованні сина.

ОСОБА_3 просила:

визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

жоден з наданих позивачем доказів не доводить ті обставини, які мають значення для справи і на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, враховуючи, що відповідач заперечує проти позову, у зв`язку чим позивачем не виконано обов`язок доказування у справі, тому підстави для задоволення позову відсутні;

висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення, та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Оцінюючи висновок органу опіки та піклування від 20 листопада 2023 року про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю, суд зазначив, що він не містить обґрунтування прийняття органом опіки та піклування висновку, його зміст складають встановлені фактичні обставини щодо народження дитини у певних батьків, характеристики ОСОБА_3 з місця роботи, відсутності у ОСОБА_3 протипоказань для виконання опіки над дитиною, факту стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини та розміру аліментів, повідомлення про підтримання ОСОБА_3 заяви безпосередньо на засіданні органу опіки та піклування та заперечень ОСОБА_1 проти заяви ОСОБА_3 . Відтак, суд вважав висновок органу опіки та піклування формальним та необґрунтованим, тому не погодився з ним.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 - адвоката Лавринович О. В., задоволено. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_5 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

за змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом;

під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення;

тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку;

апеляційний суд урахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц та зазначив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю;

при задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що звернувшись до суду з позовом, позивачка зазначала про те, що між нею та відповідачем виникають суперечки, непорозуміння щодо місця проживання дитини. Відповідач заперечує проти наявності спору із позивачем щодо місця проживання дитини, при цьому позовні вимоги відповідач не визнає, просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача;

малолітній дитині на момент перегляду справи у суді апеляційної інстанції виповнилося 4 роки. Відповідно до висновку адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради №5/6-207 від 20 листопада 2023 року «Про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 . Із вказаного висновку вбачається, співробітниками управління-служби у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, умови проживання дитини задовільні (є все необхідне для комфортного проживання);

при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них має проживати дитина, суд виходить із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, та перш за все, керуючись пріоритетом прав дитини, та маючи на меті ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дитини;

таким чином, ураховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я, інтереси дитини, враховуючи, що дитина після розірвання шлюбу сторін проживає разом із матір`ю, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, колегія суддів зробила висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, що не є розлученням дитини з батьком, який не позбавлений права спілкування з дитиною, а також брати участь у її вихованні та забезпеченні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування з дитиною, а у разі недосягнення такої згоди, за рішенням органу опіки та піклування або за судовим рішенням;

визначення місця проживання дитини із матір`ю, не впливатиме на взаємовідносини дитини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

ОСОБА_1 21 березня 2024 року через підсистему Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 08 квітня 2024 року ці недоліки було усунуто, а саме: надано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 в уточненій касаційній скарзі зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 04 березня 2021 року у справі № 908/1879/17; від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17; у справах № 205/1621/18, № 587/2134/17, № 663/724/19.

Уточнена касаційна скарга мотивована тим, що:

суд апеляційної інстанції, зазначивши неповноту з`ясування обставин справи судом першої інстанції, жодним чином не зазначив в чому ж неповнота полягала, проігнорував статті 12, 81 ЦПК України, що прямо вказують на обов`язок сторони доводити свою позицію перед судом, а також позицію викладену у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 у справі № 908/1879/17 щодо так званих стандартів доказування;

судом апеляційної інстанції проігноровано норми статті 19 СК України. У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17 зазначено, що письмовий висновок органу опіки та піклування є обов`язковим при розгляді судом спорів про визначення місця проживання дитини, в тому числі за зустрічним позовом;

суд апеляційної інстанції проігнорував позицію Верховного Суду у справі № 205/1621/18 щодо якнайкращого врахування інтересів дитини, чого судом апеляційної інстанції не вчинено та вчинено не могло через відсутність будь-яких доказів, на підставі яких таке рішення можливо прийняти;

апеляційним судом не ураховано позицію, викладену у постанові Верховного Суду у справі № 587/2134/17 щодо того, що під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Не ураховано позицію викладену у постанові Верховного Суду у справі № 663/724/19 щодо того, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною;

апеляційний суд без дослідження в судовому засіданні доказів та документів, що подавались до суду першої інстанції стороною позивача, поклав їх в основу прийнятої постанови;

суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що встановлення місця проживання дитини з матір`ю якнайкраще відповідає інтересам дитини, не обґрунтовуючи свою позицію ні висновком органу опіки та піклування, ні висновком експерта. Суд поклався виключно на власний розсуд, не обґрунтовуючи його жодним чином, порушуючи при цьому, вимоги статті 19 СК України;

судом проігноровано позицію відповідача щодо відсутності спору взагалі, відсутності будь-яких спроб досудового врегулювання спору і підтвердження таких спроб з боку позивача;

судом апеляційної інстанції повністю проігноровані доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, не надано їм оцінки.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що з 31 серпня 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивача ОСОБА_3 залишено Сандул.

У сторін є малолітній син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторонами не заперечується, на час розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем була домовленість про те, що дитина залишиться проживати з матір`ю ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та постійно проживає з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить позивачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Т. С., зареєстрованого в реєстрі № 845.

Судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2020 року у справі № 182/3752/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 06 липня 2020 року і до досягнення дитини повноліття.

Мати дитини ОСОБА_3 працює лікарем - стоматологом у ФОП ОСОБА_6 з 06 квітня 2016 року. З 03 березня 2020 року по 11 січня 2023 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Відповідно до наказу від 12 січня 2023 року про продовження відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_3 надано відпустку по догляду за дитиною з 12 січня 2023 року по 11 липня 2023 року включно.

Позивач ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем роботи.

Дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03 жовтня 2022 року і по теперішній час відвідує Центр дитячого розвитку «Ельфік».

Відповідач ОСОБА_1 проходить службу в ГУ НП в Дніпропетровській області, за місцем роботи та за місцем проживання характеризується позитивно.

23 листопада 2023 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на Сандул-Ліптуга.

Згідно висновку адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради № 5/6 -207 від 20 листопада 2023 року «Про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Із вказаного висновку, співробітниками управління-служби у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, умови проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовільні (є все необхідне для комфортного проживання).

Дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу сторін постійно проживає разом із матір`ю, яка належним чином виконує свої батьківські обов`язки, піклується про її розвиток, здоров`я.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Апеляційний суд встановив, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу сторін постійно проживає разом із матір`ю, яка належним чином виконує свої батьківські обов`язки, піклується про її розвиток, здоров`я. Апеляційний суд при визначенні місця проживання врахував ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, віку дитини, стану її здоров`я, інтересів дитини,

За таких обставин, у контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для якнайкращого забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам, врахувавшивисновок органу опіки та піклування, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про задоволення позову.

Касаційний суд відхиляє аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не обґрунтував свою позицію ні висновком органу опіки та піклування, ні висновком експерта, а поклався виключно на власний розсуд, не обґрунтовуючи його жодним чином, порушуючи при цьому, вимоги статті 19 СК України. Оскільки апеляційним судом при ухваленні оскарженої постанови враховано висновок адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради № 5/6 -207 від 20 листопада 2023 року «Про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Аргумент касаційної скарги про те, що судом проігноровано позицію відповідача щодо відсутності спору необґрунтований, оскільки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20) вказано, що «надання органом опіки та піклування, висновку про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю не свідчить про те, що між сторонами відсутній спір.Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі».

Відсутність спору характеризується тим, що між сторонами не залишається неврегульованих питань, а тому задоволення матеріально-правової вимоги позивача за такої ситуації є недоцільним та таким, що не призведе до виникнення бажаних позивачем наслідків, які вже досягнуті сторонами з урахуванням їх домовленості між собою. Натомість у цій справі саме по собі пред`явлення ОСОБА_3 позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю дає підстави для висновку, що між сторонами наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання дитини. При цьому, як встановлено апеляційним судом, відповідач, заперечуючи наявність спору із позивачем щодо місця проживання дитини, позовні вимоги не визнає, просив відмовити у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від24 квітня 2024 року в справі № 501/1786/22 (провадження № 61-16857св23)).

Посилання у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 908/1879/17 та від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17 необґрунтовані, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин. Посилання у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду у справах № 205/1621/18, № 587/2134/17, № 663/724/19 необґрунтовані, оскільки не свідчить про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування в особі адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков