КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/8045/17-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4235/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк», апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби у Печерському районі міста Києва, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Підпалого В.В., у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Управління державної казначейської служби у Печерському районі міста Києва про стягнення боргу за правочином, визнаним недійсним, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог: солідарно стягнути з АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» 3 332 113, 95 грн., з яких сума основного боргу - 1 091 816,53 грн.; індекс інфляції на суму заборгованості - 1 383 924,44 грн.; 3% річних - 135 863,85 грн.; проценти - 720 509, 17 грн.; стягнути з Головного територіального управління юстиції у м. Києві 103,22 грн.; стягнути з Управління Державної казначейської служби у Печерському районі міста Києва 109 181,65 грн. (т. 1 а.с. 2-6, 125-126).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 27.09.2013 року ОСОБА_1 було прийнято участь в прилюдних торгах щодо реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , за результатами проведення яких ОСОБА_1 було визнано переможцем і укладено договір № 1013378 від 29.07.2013 року про продаж зазначеного об`єкту нерухомого майна.

На виконання протоколу проведення торгів Позивач платіжним дорученням № 1 від 27.09.2013 року на адресу Головного територіального управління юстиції у місті Києві сплатив 1 201 101,40 грн.

Згідно з розпорядженням № 627/2 ВП № НОМЕР_2 Начальнику відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 01.10.2013 року отримані грошові кошти повинні були бути перераховані наступним чином: 1 091 816,53 грн. на користь АТ «УкрСиббанк», 109 181,65 грн. Управлінню Державної казначейської служби у Печерському районі міста Києва; 103,22 грн. Головному територіальному управлінню юстиції у м. Києві.

03.12.2014 року Печерський районний суд м. Києва розглянув справу № 757/21954/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ПП «Нива-В.Ш.», ОСОБА_1 , державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суляєвої А.Р., треті особи: ТОВ «Кей-Колект», ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору № 1013378 від 29.07.2013 року. В результаті розгляду зазначеної справи № 757/21954/13-ц суд позов задоволено у повному обсязі. Зазначеним рішенням визнано недійсними договір № 1013378 від 29.09.2013 року, результати прилюдних торгів від 27.09.2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 ; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 ; витребувано з володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_1 було надіслано листа з проханням повернення йому сплачених коштів за придбане на торгах майно у зв`язку з визнанням договору № 1013378 від 29.07.2013 року недійсним, втрати права власності на майно. На зазначену вимогу АТ «УкрСиббанк» надало відповідь про відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «Кей-Колект» і порекомендувало з питанням повернення боргу звертатись до зазначеної компанії, а ТОВ «Кей-Колект» проігнорувало запит і відповідь не надало.

Враховуючи вищенаведене, у відповідачів з 30.09.2013 року виник обов`язок повернення всього одержаного від позивача на виконання договору № 1013378 від 29.09.2013 року, а саме грошових коштів в сумі 1 091 816,53 грн. (т. 1 а.с. 2-6, 125-126).

27 березня 2017 року до суду надійшли заперечення від представника Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Барбух В.В., в яких просила суд в задоволенні позовних вимог до Головного територіального управління юстиції у м. Києві відмовити у повному обсязі (т. 1 а.с. 33-36).

29 березня 2017 року до суду надійшли заперечення від представника АТ «УкрСиббанк» - Ігнатенко В.Л., в яких останній вказував, що 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, за яким право вимоги кредитної заборгованості АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по кредитному договору № 0 від 23.03.2007 року, з правами Іпотекодержателя по Договору іпотеки № 50478 від 23.03.2007 року відступлено ТОВ «Кей-Колект». З огляду на вищезазначене, з 15.11.2012 року ТОВ «Кей-Колект» отримало всі права та обов`язки стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 918 389,51 грн. Таким чином, спростовуються доводи позивача про те, що у АТ «УкрСиббанк» з 30.09.2013 року солідарно з ТОВ «Кей-Колект» виник обов`язок з повернення у натурі всього одержаного від ОСОБА_1 на виконання договору № 1013378/1 від 27.09.2013 року, а саме грошових коштів в сумі 1 201 101,40 грн., які були сплачені позивачем 27.09.2013 року на рахунок Головного управління юстиції у м. Києві.

Також вказував, що АТ «УкрСиббанк» не є стороною недійсного правочину з продажу майна на прилюдних торгах, договір з покупцем не укладав, грошових зобов`язань перед покупцем немає. В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо виникнення між позивачем та АТ «УкрСиббанк» грошового зобов`язання та позивач безпідставно вважає себе кредитором щодо стягнення сплаченої відносно АТ «УкрСиббанк» суми за придбану іпотечну квартиру, інфляційних витрат та 3% річних. Крім того, підтверджується, що ОСОБА_1 перерахував кошти за придбане майно на депозитний рахунок ГУЮ у м. Києві, а не на рахунок АТ «УкрСиббанк». Спірні правовідносини не передбачають грошового зобов`язання між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 і строки його виконання. Вказане підтверджується тим, що АТ «УкрСиббанк» ніяких зобов`язальних правочинів не укладав із ОСОБА_1 і не отримував від нього будь-яких коштів. За таких обставин, просив відмовити у задоволенні позовних вимог (т. 1 а.с. 40-46).

29.03.2017 року надійшли заперечення від Управління Державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва Іосіфова В.В., в яких останній позовні вимоги про стягнення з УДКС у Печерському районі м. Києва 109 181,65 грн. не визнавав, вважав їх необґрунтованими. Зокрема зазначав, що відповідним органом, що контролює справляння надходжень до бюджету виконавчого збору, у даному випадку, є Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, тому саме даний державний орган повинен подати відповідне подання про повернення коштів, у разі наявності підстав для прийняття останнього (т. 1 а.с. 75-77).

16 квітня 2018 року до суду надійшов відзив від начальника Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва Полковіченко Н.А., у якому зазначав, що чинним законодавством чітко визначено механізм/порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, зокрема виконавчого збору. Отже, звертаючись до суду із вимогою про стягнення з Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва 109 181, 65 грн., позивач визначив не вірний спосіб захисту свого порушеного права, а відтак позовні вимоги є такими, що не підлягають до виконання (т. 1 а.с. 155-159).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2022 року провадження по справі в частині позовних вимог до Головного територіального управління юстиції у м. Києві закрито (т. 2 а.с. 110-110б).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект», Управління державної казначейської служби у Печерському районі міста Києва про стягнення боргу за правочином, визнаним недійсним, - задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 1 911 863,77 грн., з яких: розмір основного боргу у розмірі 1 091 816,53 грн., індекс інфляції на суму заборгованості у розмірі 730 757,59 грн. та 3% річних у розмірі 89 289,65 грн. Стягнуто з Управління державної казначейської служби у Печерському районі міста Києва на користь ОСОБА_1 розмір виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 у розмірі 109 181,65 грн. (т. 2 а.с. 127-133).

Не погодившись з рішенням районного суду, 06 січня 2023 року представник АТ «УкрСиббанк» - Мандик В.А. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог до АТ «УкрСиббанк» та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в цій частині (т. 2 а.с. 137-148).

На обґрунтування скарги зазначав, що оскаржуване рішення ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказував, що судом першої інстанції неналежним чином з`ясовані обставини у спорі в частині моменту виникнення права на позов та належним чином не визначено як статус учасників справи, так і хронологію руху коштів, правових підстав набуття коштів та наслідки вчинення дій щодо цих коштів.

Звертав увагу, що кошти у розмірі 1 202 101, 40 грн. сплачено ОСОБА_1 27.09.2013 року на розрахунковий рахунок Головного територіального управління юстиції у м. Києві на підставі платіжного доручення № 1 від 27.09.2013 року на суму 1 202 101,40 грн. Вказані у платіжному дорученні реквізити є реквізитами Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві, яким здійснювалась примусова реалізація майна (квартири АДРЕСА_2 ) в межах виконання виконавчого листа, виданого Подільським районним судом м. Києва від 24.02.2011 року № 2-1434 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 5 921 049,51 грн. Отримані від ОСОБА_1 кошти на підставі розпорядження № 627/2 ВП № НОМЕР_2 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві Крайчинського С.С. від 01.10.2013 року перераховано наступним чином: 1 091 816,53 грн. - на користь АТ «УкрСиббанк», 109 181,65 грн. в УДКСУ у Печерському районі м. Києва, 103,22 грн. на спеціальний рахунок як погашення витрат на проведення виконавчих дій. Кошти у розмірі 1 091 816,53 грн. зараховані на рахунок АТ «УкрСиббанк» 25 жовтня 2013 року, що підтверджується випискою АТ «УкрСиббанк» від 25 жовтня 2013 року. 01 листопада 2013 року АТ «УкрСиббанк» здійснено перерахування коштів у розмірі 1 089 156,53 грн. на користь ТОВ «Кей-Колект» рахунок, відкритий у АТ «УкрСиббанк». В ході судового розгляду представник ТОВ «Кей-Колект» визнав обставину зарахування ТОВ «Кей-Колект» коштів у розмірі 1 089 156,53 грн. від АТ «УкрСиббанк» 01 листопада 2023 року.

Апелянт стверджував, що станом на момент перерахування коштів ОСОБА_1 так і на момент перерахування коштів до АТ «УкрСиббанк», на момент перерахування коштів ТОВ «Кей-Колект» АТ «УкрСиббанк» не був кредитором за кредитним договором від 23.03.2007 року, оскільки права вимоги за вказаним кредитним договором відступлено ТОВ «Кей-Колект». Також, АТ «УкрСиббанк» не був стягувачем у виконавчому провадженні та його замінено у виконавчому провадженні відкритому по виконанню виконавчих листів № 2-1434/10, виданих 24.02.2011 року Подільським районним судом м. Києва.

Посилався на те, що ОСОБА_1 не перебував у договірних відносинах з АТ «УкрСиббанк» чи ТОВ «Кей-Колект» чи УДКС у Печерському районі м. Києва та не проводив сплату коштів вказаним учасникам, окрім як лише Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві.

Зазначав, що судом неправильно застосовано положення ст. 1212 ЦК України по відношенню до АТ «УкрСиббанк», оскільки особою, яка набула майно є Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві, адже саме на його користь позивачем ініційовано переказ коштів на існуючій на дату переказу правовій підставі - результатів торгів, яка згодом відпала. А особою, яка зберігала майно є ТОВ «Кей-Колект», оскільки за рухом грошових коштів простежується, що сплачені ОСОБА_1 грошові кошти були перераховані від Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві до АТ «УкрСиббанк» та від АТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей-Колект».

Вважав, що з огляду на відсутність факту порушення права ОСОБА_1 з боку АТ «УкрСиббанк» відносно суми основного платежу, відсутні правові підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України та стягнення інфляційних втрат та 3 % річних з АТ «УкрСиббанк». Також вказував, що по відношенню АТ «УкрСиббанк» неможливо застосовувати ст. 216 ЦК України, оскільки останнє не є стороною правочину продажу майна.

Звертав увагу, що позивач заявляючи про наявність підстав для відповідальності а ст. 625 ЦК України з 01.10.2013 року очевидно стверджував, що його право щодо основного платежі вже було порушено станом на 01.10.2013 року. Вказане беззаперечно свідчить про пропуск позовної даності щодо основного платежу, виникнення натурального зобов`язання (яке не підлягає судовому захисту з підстав пропуску строку позовної давності про застосування якої заявлено АТ «УкрСиббанк» як стороною у справі до винесення рішення) та неможливість задоволення вимог за похідними платежами.

Також вказував, що судом невірно обраховано розмір інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки якщо виходити з суми 1 091 816,53 грн. та 3 % річних за день, то за день підлягає нарахуванню 89,74 грн. (1 091 816,53 грн.*3%/365 днів). Так як судом стягнуто 89 289,65 грн. як 3 % річних за математичним розрахунком ця сума стягнута за період 995 днів. При цьому, грошові кошти перебували в АТ «УкрСиббанк» 7 днів та в подальшому перераховані ТОВ «Кей-Колект», що виключає застосування періоду 995 днів як періоду прострочення за ч. 2 ст. 625 ЦК України (т. 2 а.с. 137-148).

Не погодившись з рішенням районного суду, 20 лютого 2023 року начальник Управління Державної казначейської служби у Печерському районі міста Києва Данілова В.В. подала безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила оскаржуване рішення в частині стягнення з Управління Державної казначейської служби у Печерському районі міста Києва на користь ОСОБА_1 розміру виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 у розмірі 109 181,65 грн. - скасувати (т. 2 а.с. 163-168).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначала, що чинним законодавством чітко визначено механізм/порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, зокрема виконавчого збору. Вказувала, що Управління Казначейства не володіє інформацією щодо зарахування виконавчого збору до державного бюджету у зв`язку з тим, що на власні рахунки Управління Казначейства, як юридичної особи кошти не надходили, а сума 109 181,65 грн. була зарахована на рахунок, який був відкритий на ім`я Управління Казначейства в Головному управлінні Державної казначейської служби України у м. Києві. Спірні відносини виникли виключно між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект». Управління Казначейства не уособлює Державний бюджет України, а лише обслуговують Державний бюджет відповідно до наданих повноважень (т. 2 а.с. 163-168).

Не погодившись з рішенням районного суду, 14 березня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Софіщенко В.А. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у позовних вимогах до ТОВ «Кей-Колект» про солідарне стягнення коштів у розмірі 1 911 863,77 грн. та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині (т. 2 а.с. 174-176).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції було порушено норми ст. 1190 ЦК України, відповідно до якої особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність. Грошові кошти, сплачені ОСОБА_1 було отримано як АТ «УкрСиббанк» так і «ТОВ «Кей-Колект», а тому є підстави вважати, що ці порушення можуть кваліфікуватись як спільні дії осіб, що надає право позивачу на застосування до винних осіб солідарного обов`язку передбаченого ст. 543 ЦК України.

Вказував, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки суперечливій поведінці та недобросовісності ПАТ «УкрСиббанк» щодо перерахування коштів, отриманих за реалізацію майна в межах ВП № НОМЕР_2 на користь ТОВ «Кей-Колект», зокрема, ПАТ «УкрСиббанк» достеменно знаючи про те, що вже не є кредитором за визначеним кредитним зобов`язанням та не будучи стороною стягувача за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2010 року у справі № 2-1434/10, не здійснив жодних дій щодо повернення цих коштів для належного їх перерахування від органу ДВС на користь стягувача - ТОВ «Кей-Колект», як це передбачено нормами Закону України «Про виконавче провадження» та встановленим порядком реалізації арештованого майна станом на моменту реалізації. Будучи належним чином зареєстрованою фінансовою установою та розуміючи недобросовісність своїх дій, ПАТ «УкрСиббанк» замість повернення помилкового переказу, здійснив його при тримання та лише через 7 днів здійснив переказ на користь ТОВ «Кей-Колект».

Звертав увагу, що обґрунтовуючи правові підстави переказу коштів на користь ТОВ «Кей-Колект» ПАТ «УкрСиббанк» зазначено, що останній діяв на підставі та керуючись п. 2.2. договору про обслуговуванням платежів від 12 грудня 2011 року, що між тим опосередковано вказує на спільність дій, а тому на солідарну відповідальність двох відповідачів.

Зазначав, що п. 1.1. вказаного договору передбачає, що банк приймає від платників на користь клієнта (ТОВ «Кей-Колект») готівкові та безготівкові платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, право вимоги за якими належить клієнтові, у національній валюті України та/або в іноземній валюті в усіх відділеннях баку на території України із наступним перерахуванням коштів на рахунок клієнта, відповідно до умов договору, вимог нормативно-правових актів Національного Банку України та діючого законодавства. Між тим, п. 2.4. договору визначено, що платежі прийняті на користь клієнта протягом робочого дня, банк зобов`язується перерахувати загальною сумою на рахунок клієнта протягом наступного робочого дня.

Апелянт звертав увагу, що пункт 1.1. договору не передбачає серед можливих платників органи державної виконавчої служби, що підпорядковані Міністерству юстиції України, що вказує на те, що укладений договір стосується виключно випадків добровільної сплати позичальниками коштів за кредитними договорами, право вимоги за якими відступлено на користь ТОВ «Кей-Колект», що між тим передбачено самими договорами відступлення права вимоги. Тобто, платіж на користь ТОВ «Кей-Колект» здійснено всупереч вимогам Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Закону України «Про виконавче провадження» та на шкоду позивача.

Недобросовісна поведінка ПАТ «УкрСиббанк» в частині неповернення коштів до органу виконавчої служби та безпідставне перерахування коштів ТОВ «Кей-Колект» всупереч встановленій процедурі, що супроводжувалась вчиненням спільних дій сторін, більш того, відмова в добровільному поверненні отриманих коштів, вказує на порушення загальних засад цивільного законодавства та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на мирне володіння майном (коштами) (т. 2 а.с. 174-176).

За протоколом автоматизованого розподілу справи від 09 січня 2023 року визначений склад суду для розгляду вказаної справи у складі: головуючий - Левенець Б.Б., судді Борисова О.В., Ратнікова В.М. (т. 2 а.с. 157).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 січня 2023 року витребувано матеріали цивільної справи з Печерського районного суду м. Києва (т. 2 а.с. 158).

15 травня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли з Печерського районного суду м. Києва (т. 2 а.с. 201).

20 травня 2024 року ухвалами Київського апеляційного суду подані апеляційні скарги ОСОБА_1 , ПАТ «УкрСиббанк», та Управління державної казначейської служби у Печерському районі міста Києва залишено без руху (т. 2 а.с. 202-207).

28 травня 2024 року поновлено строк та відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ПАТ «УкрСиббанк» (т. 2 а.с. 221-225).

31 травня 2024 року поновлено строк та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління державної казначейської служби у Печерському районі міста Києва, справу призначено до розгляду (т. 2 а.с. 231-233).

Відзиви на апеляційні скарги до суду не надходили.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Софіщенко В.А. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Представник відповідача Управління державної казначейської служби у Печерському районі міста Києва - Шрамко Ю.А. підтримала подану нею скаргу і просила її задовольнити, стосовно інших апеляційних скарг заперечень не зазначила.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення позивача ОСОБА_1 повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою. Проте, позивач ОСОБА_1 був сповіщений повідомленням його представника - адвоката Софіщенко В.А., факт належного сповіщення позивача ОСОБА_1 його представник адвокат Софіщенко В.А. підтвердив суді апеляційної інстанції про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Представник апелянта АТ «УкрСиббанк» - адвокат Лаєнко П.П. про розгляд справи судом 19 вересня 2024 року був сповіщений 04 липня 2024 року, тобто завчасно, під особистий підпис про що є письмова розписка. Відповідач ТОВ «Кей-Колект» про розгляд справи апеляційним судом 19 вересня 2024 року був сповіщений 04 липня 2024 року повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення ( т. 2 а.с. 233-248 т. 3 а.с. 1-19).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, апеляційні скарги відповідачів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Подільським районним судом м. Києва від 16 червня 2010 року у справі №2-1434/10 ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» суми боргу за кредитним договором у розмірі 5 921 049 грн. 51 коп.

На підставі рішення суду Подільським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-1434/10 про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу за кредитним договором.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Магди С.Г. від 12 квітня 2011 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа, в цей же день державним виконавцем прийнято рішення про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 листопада 2012 року замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача АТ «УкрСиббанк» на ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (т. 1 а.с. 49).

01 квітня 2013 року ТОВ «ОЦІНОЧНА КОМПАНІЯ «ВЕГА» складено висновок з незалежної оцінки майна, згідно якого вартість квартири АДРЕСА_1 складає: 1 881 600 грн.

29 липня 2013 року між ГУЮ у м. Києві в особі начальника Управління ДВС ГУЮ у м. Києві Іванець Г.О. та ПП «Нива-В.Ш.» укладено договір № 1013378 про надання послуг по організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), відповідно до умов якого Управління передає організатору прилюдних торгів - ПП «Нива-В.Ш.» нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , а організатор торгів надає послуги з організації та проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку», іншими Законами України, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 і зареєстрованим в МЮУ 02 листопада 1999 року за №745/4038.

Як вбачається з матеріалів справи перші прилюдні торги, які були призначені на 16 серпня 2013 року не відбулись через відсутність претендентів.

Враховуючи те, що торги не відбулися у зв`язку з відсутністю покупців, державним виконавцем Крайчинським С.С. 06 вересня 2013 року здійснено уцінку арештованого майна до 1 441 200 грн.

27 вересня 2013 року ПП «Нива-В.Ш.» (Філія 10) проведено прилюдні торги з продажу квартири АДРЕСА_1 за участі двох учасників торгів - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

За результатами проведених прилюдних торгів, торгуючою організацією 27 вересня 2013 року складено відповідний протокол за №1013378/1.

02 жовтня 2013 року державним виконавцем складений акт, відповідно до якого переможцем прилюдних торгів визнано відповідача ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва від 04 жовтня 2013 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Суляєвою А.Р., квартира АДРЕСА_1 перейшла у власність ОСОБА_1 , який у подальшому зареєстрував право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Вищевказані обставини встановлені рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року у справі № 757/21954/13-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 березня 2015 року (т. 1 а.с. 11-15).

На виконання протоколу проведення торгів ОСОБА_1 платіжним дорученням № 1 від 27.09.2013 року на адресу Головного територіального управління юстиції у м. Києві сплатив 1 201 101, 40 грн. (т. 1 а.с. 9).

Відповідно до розпорядження № 627/2 ВП № НОМЕР_2 Начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 01.10.2013 року отримані грошові кошти перераховані: 1 091 816, 53 грн. на користь АТ «УкрСиббанк»; 109 181, 65 грн. виконавчого збору на користь УДКС у Печерському районі; 103, 22 грн. на користь ГУЮ у м. Києві (т. 1 а.с. 10).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року у справі № 757/21954/13-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 березня 2015 року, позов ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Нива - В.Ш.", ОСОБА_1 , державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Крайчинського С.С., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суляєвої А.Р., треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", ОСОБА_3 , про визнання недійсними договору № 1013378 від 29.07.2013 року, визнання недійсними прилюдних торгів від 27.09.2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна, протоколу №1013378/1 прилюдних торгів від 27.09.2013, акту про проведені прилюдних торгів №1013378/1 від 27.09.2013, свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів від 04.10.2013, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння, задоволено частково. Визнано недійсними результати прилюдних торгів від 27 вересня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири АДРЕСА_1 , які оформлені: - протоколом проведення торгів №1013378/1 від 27 вересня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири АДРЕСА_1 ;- актом про проведення прилюдних торгів складеного на підставі протоколу №1013378/1 від 27 вересня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого май на (предмета іпотеки) - квартири АДРЕСА_1 , - свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів від 04 жовтня 2013 року складеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на підставі протоколу №1013378/1 від 27 вересня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири АДРЕСА_1 . Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 . Витребувати з володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . Визнано недійсними результати прилюдних торгів від 27 вересня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири АДРЕСА_1 , які оформлені:- протоколом проведення торгів №1013378/1 від 27 вересня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири АДРЕСА_1 ; - актом про проведення прилюдних торгів складеного на підставі протоколу №1013378/1 від 27.09. 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири АДРЕСА_1 , - свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів від 04.10.2013 року складеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сулєвою А.Р. на підставі протоколу №1013378/1 від 27 вересня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири АДРЕСА_1 . Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 . (т. 1 а.с. 11-15).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 20 березня 2017 року відмовив у прийнятті касаційної скарги ОСОБА_6 на підставі статті 324 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду України від 07 липня 2017 року у допуску до провадження Верховного Суду України за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 20 березня 2017 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 4 березня 2015 року та рішення Печерського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року відмовлено.

З огляду на положення частини 4 ст. 82 ЦПК України, суд визнав вищевказані обставини встановленими.

25 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» із листом щодо повернення коштів, сплачених ним за придбане на аукціоні майно (т. 1 а.с. 19).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 24 жовтня 2012 року № 6-116цс12 та Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17, провадження № 12-128гс18).

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) прилюдних торгів за позовом учасника таких торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами прилюдних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти.

За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція та відшкодування збитків (додатковий наслідок) та застосовується виключно до сторін правочину.

Сторонами договору купівлі-продажу є покупець та продавець (стаття 655 ЦК України).

Покупцем за договором купівлі-продажу майна з прилюдних торгів є переможець торгів, який підписав протокол про їх результати та отримав затверджений державним виконавцем акт, а продавцем за таким договором може бути як спеціалізована організація, що проводила торги, так і виконавча служба, від імені якої могла виступати спеціалізована організація як організатор торгів.

Вирішуючи питання про те, хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором, необхідно виходити з умов договору, що укладається між державною виконавчою службою та спеціалізованою організацією, яка проводить прилюдні торги.

У випадку, якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом державної виконавчої служби договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає представником відділу державної виконавчої служби, то стороною такого договору, а відтак, і продавцем є державна виконавча служба. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом державної виконавчої служби договору, який за своїм змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є спеціалізована організація.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 165/711/16-ц (провадження № 61-31591св18) та у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2022 року у справі № 711/4125/20 (провадження 61-19804св21).

У справі, яка переглядається, встановлено, що 29 липня 2013 року між ГУЮ у м. Києві в особі начальника Управління ДВС ГУЮ у м. Києві Іванець Г.О. та ПП «Нива-В.Ш.» укладено договір № 1013378 про надання послуг по організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), відповідно до умов якого Управління передає організатору прилюдних торгів - ПП «Нива-В.Ш.» нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , а організатор торгів надає послуги з організації та проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку», іншими Законами України, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 і зареєстрованим в МЮУ 02 листопада 1999 року за №745/4038

Таким чином ПП «Нива-В.Ш.» є організатором торгів, а Управління ДВС ГУЮ у м. Києві виступав від свого імені на прилюдних торгах як продавець.

Та обставина, що після реалізації майна кошти були перераховані на рахунок стягувача (ПАТ «УкрСиббанк») в сумі 1 091 816, 53 грн. та 109 181, 65 грн. виконавчого збору на користь УДКС у Печерському районі і 103.22 грн. на спеціальний рахунок як погашення витрат на проведення виконавчих дій отримувач Головне управління юстиції в м. Києві, не позбавляє орган ДВС статусу продавця (т. 1 а.с. 10).

Цих обставин, зокрема, що покупцем на прилюдних торгах був позивач ОСОБА_1 , а продавцем Управління ДВС ГУЮ у м. Києві сторони не заперечували і в суді апеляційної інстанції про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 3 а.с. 21).

Поряд з цим, вказана особа - Управління ДВС ГУЮ у м. Києві або його правонаступник (у випадку його реорганізації/ліквідації), тобто продавець майна на прилюдних торгах не була залучена до участі у справі як відповідач.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2022 року провадження по справі в частині позовних вимог до Головного територіального управління юстиції у м. Києві закрито і вказану ухвалу сторони по справі не оскаржували (т. 2 а.с. 110-110б).

У матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про залучення вказаної особи до участі у справі як належного відповідача (співвідповідача) у порядку, передбаченому статтею 51 ЦПК України.

Суд із урахуванням принципу диспозитивності (стаття 13 ЦПК України) не має права самостійно залучати належного відповідача як співвідповідача до участі у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18) зроблено правовий висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Враховуючи те, що вирішення цієї справи безпосередньо зачіпає інтереси Управління ДВС ГУЮ у м. Києві або його правонаступник (у випадку його реорганізації/ліквідації), який є продавцем з торгів квартири за угодою, визнаною недійсною набравшим законної сили судовим рішенням, проте він не брав участі у цій справі як належний співвідповідач, то у задоволенні позову має бути відмовлено саме з цієї підстави.

Інші доводи скарг відповідачів цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Апелянт ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржував, просив скасувати рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позову про солідарне стягнення заборгованості і ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Суд апеляційної інстанції не вправі погіршувати становище позивача як апелянта, який просив задовольнити позов в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення і відмови в позові, пред`явленого до неналежного відповідача.

З огляду на вищевказане, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути із позивача ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» - 12 000 грн. судового збору та на користьУправління державної казначейської служби у Печерському районі міста Києва - 1638 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом сплата якого підтверджується квитанціями (т. 2 а.с. 149, 171).

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «УкрСиббанк» та Управління Державної казначейської служби у Печерському районі міста Києва - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 грудня 2022 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Управління державної казначейської служби у Печерському районі міста Києва про стягнення боргу за правочином, визнаним недійсним.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ - 09807750) - 12 000 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Управління державної казначейської служби у Печерському районі міста Києва (код ЄДРПОУ - 38004897) - 1638 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 20 вересня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова