ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7325/24 Справа № 204/5454/24 Суддя у 1-й інстанції - Чудопалова С. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І. Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2024 року в цивільній справі номер 204/5454/24 за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звільнення від повноважень опікуна та призначення опікуна, заінтересована особа: Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернулись ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з заявою про звільнення від повноважень опікуна та призначення опікуна, заінтересована особа: Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, в якій заявники просили суд звільнити ОСОБА_2 від повноважень опікуна та призначити ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_3 .

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що мати заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2007 року була визнана недієздатною та її опікуном рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради №127 від 20.04.2006 року призначено ОСОБА_2 , який через похилий вік неспроможній належним чином опікуватися над недієздатною. Ця обставина унеможливлює виконання обов`язків опікуна над недієздатною, у зв`язку з чим заявники звернувся до суду із вказаною заявою.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2024 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звільнення від повноважень опікуна та призначення опікуном - відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодився заявник ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2024 року у справі №204/5454/24 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не є законною та обґрунтованою, висновки суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі є помилковими і не ґрунтуються на вимогах процесуального закону, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті вказаної заяви, оскільки правові підстави для застосування п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України відсутні. Посилання суду на те, що вказана заява не підлягає розгляду як за правилами цивільного судочинства, так і взагалі судом, позбавляє права заявника на судовий захист.

Вирішуючи питання про призначення (заміну) опіки суд не діє самостійно, а приймає рішення на підставі подання органу опіки та піклування за його заявою чи заявою особи, призначеної піклувальником або опікуном.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2007 року визнано недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначено їй опікуна.

Рішення щодо припинення опіки з підстави неможливості за станом здоров`я ОСОБА_2 виконувати обов`язки опікуна орган опіки та піклування не виносив. З поданням до суду, як це передбачено частиною 1 статті 60 ЦК України, орган опіки та піклування щодо призначення ОСОБА_1 опікуном або заміни не звертався.

Законодавцем визначено вирішення питання саме за поданням органу опіки і піклування, а не про звернення останнім до суду із відповідною заявою та не наведено обмежень щодо правового механізму отримання відповідного подання під час розгляду заяви у судовому порядку.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував відсутності імперативної заборони у процесуальному законі щодо звернення особи з заявою про припинення, встановлення опіки.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заявники ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та заінтересована особа Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України.

До апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Гусакової О.Б. про відкладення судового засідання призначеного на 11 вересня 2024 року у зв`язку з її хворобою.

Розглядаючи подане клопотання, апеляційний суд вважає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки представником апелянта ОСОБА_1 належним чином не підтверджені обставини, на які вона посилається.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що у червні 2024 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернулись ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з заявою про звільнення від повноважень опікуна та призначення опікуном, заінтересована особа: Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради (а.с. 1-3).

З рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2007 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатною (а.с. 6).

Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради №127 від 20.04.2007 року ОСОБА_2 призначено опікуном над недієздатною ОСОБА_3 (а.с. 7).

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звільнення від повноважень опікуна та призначення нового опікуна над недієздатною особою, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства через недотримання вимог ст. 60, 75 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 55 ЦК України встановлено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Частиною 1, 2 статті 75 ЦК України передбачено, що суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця.

Таким чином, суд може звільнити призначеного ним опікуна від повноважень опікуна за відповідною заявою останнього. В усіх інших випадках питання про звільнення особи від виконання повноважень опікуна вирішується органом опіки та піклування.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що суд встановлює опіку над фізичними особами, які визнані недієздатними, за поданням органу опіки та піклування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що висловлювання «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦК України) стосуються як позовних вимог, які не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, так і тих вимог, які взагалі не можуть розглядатися судами (див. постанову від 15 травня 2019 року у справі №757/12726/18-ц).

Судом встановлено, що у червні 2024 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернулись ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з заявою про звільнення від повноважень опікуна та призначення опікуна, заінтересована особа: Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради.

З рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2007 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатною.

Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради №127 від 20.04.2007 року ОСОБА_2 призначено опікуном над недієздатною ОСОБА_3 .

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що заява ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звільнення від повноважень опікуна та призначення опікуном недієздатної ОСОБА_3 не може бути розглянута судом, оскільки ОСОБА_2 було призначено опікуном доньки ОСОБА_3 за рішенням органу опіки та піклування, а не суду, тому питання звільнення його від повноважень опікуна не віднесено до компетенції суду.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, із якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції в повному обсязі дослідив обставини справи з цього питання, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: