Справа № 761/544/24
Провадження № 2/761/5004/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мальцева Д.О.

за участю секретаря Панчоха Д.А.

представник позивача Ковбаса О.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач), у якому просив стягнути на свою користь з відповідача: 13 078 (тринадцять тисяч сімдесят вісім) доларів США, наданої у позику суми за договором позики від 10 вересня 2021 року, 592 (п`ятсот дев`яносто два) доларів США 08 центів, що становлять 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 13 липня 2022 року по 28 грудня 2023 року, 9 102 (дев`ять тисяч сто два) доларів США 21 центів, проценти від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 13 липня 2022 року по 28 грудня 2023 року, 720 347 (сімсот двадцять тисяч триста сорок сім) доларів США 60 центів, в якості пені за прострочення виплат заборгованості за період з 13 липня 2022 року по 28 грудня 2023 року та суму сплаченого судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.01.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було укладено Договір позики.

Відповідно до п. 1 Договору позики, ОСОБА_3 було передано грошові кошти в розмірі 364 222, 00 (триста шістдесят чотири тисячі двісті двадцять дві) грн. 00 коп., що за погодженням Сторін відповідно до ч. 2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 ЦК України прирівняні до іноземної валюти, що за курсом НБУ на день укладення Договору позики визначено в еквіваленті до суми 13 078, 00 (тринадцять тисяч сімдесят вісім ) доларів США, про що зазначено в Договорі позики.

Крім того, в п. 13 Договору позики зазаначено, що Позичальник своїм підписом в цьому Договорі підтверджує факт отримання грошових коштів від Позикодавця.

Згідно з п. 2 та п. 2.1 Договору позики строк повернення Позичальником грошових коштів повинен проходити в готівковій формі в м. Києві в доларах США в такому порядку:

- 13 лютого 2022 року - 14287, 00 грн. еквівалент 513, дол. США.

- 13 березня 2022 року - 14287, 00 грн. еквівалент 513, дол. США.

- 13 квітня 2022 року - 14287, 00 грн. еквівалент 513, дол. США.

- 13 травня 2022 року - 14287, 00 грн. еквівалент 513, дол. США.

- 13 червня 2022 року - 14287, 00 грн. еквівалент 513, дол. США.

- 13 липня 2022 року - 292 787, 00 грн. еквівалент 10513,00 дол. США.

Тобто, останній платіж за Договором позики повинен був здійснений Позичальником не пізніше 13 липня 2022 року. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за договором позики у повному обсязі не виконала, кошти у строк, визначений договором не повернула, у зв`язку з чим позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

09.01.2024 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О.

12.01.2024 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків.

24.01.2024 на адресу суду від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

25.01.2024 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. по справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання.

03.06.2024 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, свого представника до суду не направила, судом вживались заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, відповідач до суду не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, як не надав і заяву про розгляд справи за його відсутності, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов до такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У судовому засіданні встановлено, що 13.01.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було укладено Договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 364 222,00 (триста шістдесят чотири тисячі двісті двадцять дві) гривні 00 копійок, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПриватБанк», що на день укладення цього договору (1 долар США = 27.85 гривень), становить еквівалент 13078, 00 (тринадцять тисяч сімдесят вісім) доларів США 00 центів, які Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю не пізніше тринадцятого липня дві тисячі двадцять другого року.

Згідно з п. 2 та п. 2.1 Договору позики строк повернення Позичальником грошових коштів повинен проходити в готівковій формі в м. Києві в доларах США в такому порядку:

- 13 лютого 2022 року - 14287, 00 грн. еквівалент 513, дол. США.

- 13 березня 2022 року - 14287, 00 грн. еквівалент 513, дол. США.

- 13 квітня 2022 року - 14287, 00 грн. еквівалент 513, дол. США.

- 13 травня 2022 року - 14287, 00 грн. еквівалент 513, дол. США.

- 13 червня 2022 року - 14287, 00 грн. еквівалент 513, дол. США.

- 13 липня 2022 року - 292 787, 00 грн. еквівалент 10513,00 дол. США.

В п. 13 Договору позики зазаначено, що Позичальник своїм підписом в цьому Договорі підтверджує факт отримання грошових коштів від Позикодавця.

Укладений між сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення самого договору, а й передачі позикодавцем грошових сум позичальнику, що свідчить про виникнення між сторонами боргових зобов`язань.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи отримані грошові кошти відповідач не повернув, в результаті чого має борг перед позивачем в сумі 13 078, 00 доларів США.

Так відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Згідно ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Правові висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Відтак, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 13078 доларів США є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявлених вимог позивача про стягнення пені, 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 вказаного договору у разі несвоєчасного повернення Позичальником грошових коштів, згідно Графіку виплат грошових коштів, Позичальник сплачує Позикодавцю, за кожен день прострочення неустойку у розмрі 10% (1429 грн.) від планового місяця платежу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.ст. 550, 624 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В той же час, згідно з пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

З 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), який в подальшому неодноразово продовжувався.

Згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався.

Таким чином, оскільки станом на 12.02.2023 року на території України діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19 та з 24.02.2022 року до даного часу в Україні діє воєнний стан, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та пені за прострочення виконання зобов`язань щодо повернення грошових коштів.

Щодо відшкодування судових витрат суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 1,2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, згідно положень ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається матеріалів справи, представником позивача на підтвердження понесених витрат надано: копію Договору про надання правової допомоги №10/10-23 від 10 жовтня 2023 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Ковбасою Олегом Станіславовичем та копію Ордеру Серія АА № 1387337, виданого адвокату Ковбасі Олегу Станіславовичу на представництво інтересів ОСОБА_2 від 28.12.2023 року в Шевченківському районному суді м.Києва.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем ОСОБА_2 послуг адвоката Ковбаси Олега Станіславовича щодо надання правової допомоги в цій справі.

Відповідно до змісту позовної заяви представником позивача Ковбасою Олегом Станіславовичем подано попередінй (орієнтований) розрахунок суми судових витрат (витрати на правничу допомогу) позивача, згідно якого загальна сума витрат на правничу допомогу складає 18300 грн.

В постанові від 29.10.2020р. у справі № 686/5064/20 Верховний Суд вказав на наступне:

"37. Також варто зауважити, що питання щодо застосування процесуальних норм права, які регулюють порядок розподілу судових витрат за надану професійну правничу допомогу на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою було предметом дослідження судами різних юрисдикцій.

38. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 аналізувалися аналогічні положення ЦПК України суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

39. Аналогічний висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19".

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (позиція ВС у постановах від 03.10.2019 у справі № 922 445/19 та від 01.06.2018 у справі № 904 8478/16).

З огляду на вище викладене, виходячи з критерію розумності розміру судових витрат на правову допомогу, котрі застосовує Європейський Суд з прав людини, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає можливим стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10300, 00 грн. та судовий збір у розмірі 5361,98 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 599, 1046 ЦК України, ст.ст. 4, 77-81, 141, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 13.01.2022 року - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , і.п.н. НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , і.п.н. НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 13.01.2022року у розмірі 13078 (тринадцять тисяч сімдесят вісім) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , і.п.н. НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , і.п.н. НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 5 361,98 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 300грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя