Провадження № 2/344/3050/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

12 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.

секретаря судового засідання Литвин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання, водовідведення та плати за абонентське обслуговування, -

ВСТАНОВИВ:

24.06.2024 (згідно штампу реєстрації вхідної кореспонденції канцелярії суду) представник позивача звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача, в якій просить про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання, водовідведення та плати за абонентське обслуговування у сумі 19 489, 26 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 24.06.2024 року справу передано судді Кіндратишин Л.Р.

Ухвалою суду від 27.06.2024 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої останній просив закрити провадження у зв`язку із відсутністю предмета спору, так як відповідачем погашена заборгованість. Також представник повернути судовий збір, судове засідання проводити без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку:

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, суд вважає, що є всі достатні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Згідно ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Згідно з пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

За змістом наведеної норми при відмові позивача від позову на користь позивача присуджується стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача у разі, якщо він не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі №461/4349/23 (провадження №61-1св24), тлумачення зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Тобто друге речення частини третьої статті 142 ЦПК України повинно застосовуватися у системному зв`язку із першим реченням, де йдеться про відмову від позову позивача.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги позивача про стягнення заборгованості задоволено відповідачем вже після звернення до суду з відповідним позовом та до ухвалення рішення суду і вирішення спору, а закриття провадження у справі у зв`язку із цим провадження у справі зумовлено фактом задоволення відповідачем заявлених вимог, відтак суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач фактично визнав позов, сплатив борг, суд дійшов висновку, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а 50 % стягнути з відповідача у користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 12-13, 133, 141, 255, 260-261, 354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання, водовідведення та плати за абонентське обслуговування - закрити.

Повернути Комунальному підприємству «Івано-Франківськводоекотехпром» () 50 % судового збору, а саме у сумі 1514 ( однієї тисячі чотирнадцять ) гривень , що сплачений за платіжною інструкцією філії Івано-Франківського обласного управління АТ "Ощадбанк" №23434 від 10.06.2024 в ГУК в Івано-Франківській області (рахунок отримувача UA0009612).

Стягнути з ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 514 ( однієї тисячі чотирнадцять ) гривень.

Роз`яснити, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Згідно ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.