Справа № 946/1866/24
Провадження № 2/946/2034/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 листопада 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,
за участю: секретаря судового засідання Коробко О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі в заочному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про припинення права на частку в спільній власності та визнання права власності,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив:
- припинити право власності ОСОБА_2 на 1/9 частку житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/9 частку житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належать 5/9 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 , якою користуються лише позивач ОСОБА_1 і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, БОСОБА_4 , а відповідач ОСОБА_2 , якому належить 1/9 частка спірного будинку, вже більше 15 років цим будинком не користується, комунальні послуги не сплачує і не здійснює жодних заходів щодо підтримки нормального технічного стану будинку. Висновком експерта № 14/14-2024 від 08.04.2024р. встановлено, що частка відповідача в спірному будинку є незначною і не може бути виділена в натурі, що відповідно до п. 1 ст. 365 ЦК України є підставою для припинення права власності особи на частку у спільному майні. Оскільки відповідач в цьому будинку не проживає, що підтверджується довідкою КП «Житсервіс» №556 від 24.06.2024 року, припинення права власності відповідача на 1/9 частку спірного будинку не завдасть шкоди його інтересам, в зв`язку з чим позивач просить припинити право власності відповідача на 1/9 частку житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати право власності за ним.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити і не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення.
Згідно адресної довідки наданої виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області, за відомостями сектору ведення реєстру територіальної громади м. Ізмаїл секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, які призначались на 29.05.2024 року, 10.07.2024 року, 28.08.2024 року, 03.10.2024 року та 12.11.2024 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме за адресою його місця реєстрації та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, проте конверти із судовими повістками повернулись на адресу суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання», про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи за його відсутності на адресу суду не направляв.
В судове засідання третя особа - ОСОБА_3 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.08.2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільній власності, та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2024 року ухвалено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільній власності та визнання права власності вирішити на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку).
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності № 1004 від 17.10.1995 року, виданого Ізмаїльським МБТІ, 5/9 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належали ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Таким чином, частки ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у праві власності на 5/9 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , були рівними і становили по 1/9 частці кожному.
На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.02.2024 року, виданого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гіренко М.М., зареєстрованого в реєстрі за №682, ОСОБА_1 набув право власності на 1/9 частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.02.2024 року, виданого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гіренко М.М., зареєстрованого в реєстрі за №680, ОСОБА_3 набув право власності на 1/9 частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Таким чином, позивачу ОСОБА_1 належать загалом 2/9 частки спірного домоволодіння. В свою чергу відповідачу ОСОБА_2 належить 1/9 частка спірного домоволодіння. Також третій особі, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 належать 2/9 часток спірного домоволодіння.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Частинами 1, 2 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом
Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Поняття спільної часткової власності визначено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.
У відповідності до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.
Згідно із ст. 155 ЖК України, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості такого виділення, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Частиною першою ст. 346 ЦК України визначено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.
Статтею 365 ЦК України встановлено порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок про те, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.
В Постанові від 31.05.2023 року по справі №372/931/19 Верховний Суд звернув увагу на єдність практики застосування статті 365 ЦК України у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс12, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2784цс15 та від23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16, і зазначив, що умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснене: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.
Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.
У ході розгляду справи встановлено, що позивачу ОСОБА_1 в сукупності належить 2/9 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
У той же час, відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить 1/9 частка житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та частка відповідача у праві спільної часткової власності є незначною, виділення частки такого розміру у натурі є неможливим та недоцільним.
Крім того, перебування спільного житлового будинку у спільній частковій власності створює для позивача перешкоди у реалізації свого права власності в повній мірі (зокрема, щодо розпорядження належним їй майном), він не може його ні продати, ані зробити в ньому ремонт без згоди відповідача. У той же час, відповідач не бере ніякої участі в утриманні будинку, не бажає використовувати нерухоме майно для господарських чи інших цілей.
Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у вказаному будинку з 2009 року, що підтверджено Довідкою Комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» № 556 від 24.06.2024 року.
Оцінюючи зібрані у справі докази та встановлені судом обставини, суд вважає, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України.
Відповідно ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи, квитанцією № ПН2992772 від 06.08.2024 року підтверджений факт перерахування позивачем ОСОБА_1 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області 114105,60 грн. грошової компенсації за належну ОСОБА_2 1/9 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Таким чином, на підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/9 частку житлового будинку з надвірними спорудами є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 27.03.1998 року, РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( останнє відоме місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ) про припинення права на частку в спільній власності та визнання права власності - задовольнити.
Припинити право власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/9 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 27.04.2006 року, РНОКПП - НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ) право власності на 1/9 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Виплатити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти у розмірі ринкової вартості 1/9 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складає 114105,60 (сто чотирнадцять тисяч сто п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, внесені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на депозитний рахунок суду, згідно квитанції № ПН2992772 від 06.08.2024 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 21 листопада 2024 року.
Суддя: О.О.Бурнусус