Справа № 136/477/24
провадження № 2/136/91/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2024 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у загальному позовному провадженні, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просив:

- змінити спосіб стягнення аліментів, що стягується з позивача на користь відповідача згідно судового наказу Липовецького районного суду Вінницької області від 23.01.2024 у справі №136/64/24 на утримання їх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тверду грошову суму в розмірі 1400,00 грн, щомісячно, починаючи стягнення від дня набрання рішення суду законної сили та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

Згідно із судовим наказом Липовецького районного суду Вінницької області від 23.01.2024 у справі №136/64/24 наказано стягнути з позивача аліменти на користь відповідача, на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше 10-ти прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду 11.01.2024 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач стверджує, що при винесені вищевказаного судового наказу судом не було враховано, що позивач має поганий стан здоров`я та скрутне матеріальне становище, оскільки є інвалідом ІІ групи безстроково в зв`язку з чим була обмежена його здатність до фізичної праці для забезпечення гідних умов проживання. Позивач не може сплачувати визначений судовим наказом аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму (3196,00 грн), оскільки його пенсія становить 2760,00 грн. Разом з тим, з липня 2023 року позивач проживає за іншою адресою у своїх знайомих безкоштовно і на свою пенсію може сплатити лише комунальні платежі. Таким чином, позивач може сплачувати аліменти лише в розмірі 1400,00 грн.

Ухвалою суду від 11.03.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала.

Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду.

Ухвалою суду від 05.04.2024 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судове засідання відповідач та позивач не з`явилися, однак останній у своїй заяві просив суд про розгляд справи без нього, позов просив задовольнити.

Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, за наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи фіксацію судового засідання.

Суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, що реалізує одне із основних прав дитини - право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Разом з тим, положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Суд встановив, що згідно із судовим наказом Липовецького районного суду Вінницької області від 23.01.2024 у справі №136/64/24 наказано стягнути з позивача аліменти на користь відповідача, на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше 10-ти прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду 11.01.2024 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Суд зауважує, що за приписами п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - 1/4, на двох дітей - 1/3, на трьох і більше дітей - 1/2 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10-ти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства, необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За змістом ч.ч. 7, 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, а також судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, а й низка інших норм, які стосуються обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).

Позивач, будучи батьком дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стверджує, що при винесені судового наказу Липовецького районного суду Вінницької області від 23.01.2024 у справі №136/64/24 судом не було враховано, що він є інвалідом ІІ групи безстроково в зв`язку з чим була обмежена його здатність до фізичної праці для свого забезпечення, а тому позивач не може сплачувати визначений судовим наказом аліменти,оскільки сума стягнення становить - 3196,00 грн, при його пенсії 2760,00 грн. Натомість, позивач може сплачувати аліменти лише в розмірі 1400,00 грн.

Суд встановив, згідно наявних у матеріалах справи копій пенсійного посвідчення, довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, свою вимогу позивач не обґрунтовував наявністю обставин погіршення його стану здоров`я, саме з дня видачі судового наказу від 23.01.2024, а навпаки надав докази тому, що його інвалідність була встановлена з 2007 року і є безстроковою з 2013 року, тобто ще за довго до ухвалення судового наказу. Разом з тим, посилання позивача на те, що його пенсії не достатньо для сплати визначеної судовим наказом частки доходу, не можуть бути аргументами на підтвердження погіршення матеріального становища, оскільки пенсійне забезпечення позивачу надавалося ще до дня видачі судового наказу від 23.01.2024. Виходячи з чого, саме зміна матеріального становища платника аліментів не була доведена.

Суд зауважує, що наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення (п.1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 №14).

Нормами сімейного законодавства , а саме ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням.

Визначений судом на підставі судового наказу розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей - 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, цілком відповідає якнайкращим інтересам дітей, є необхідним і достатнім для забезпечення мінімальних потреб та інтересів дітей, для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини, а також встановлює такий розмір на рівні мінімально гарантованого розміру встановленого законодавством, тоді як платник аліментів не може бути звільнений від обов`язку сплачувати мінімально гарантований розмір аліментів.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога: змінити спосіб стягнення аліментів, що стягується з позивача на користь відповідача згідно судового наказу Липовецького районного суду від 23.01.2024 у справі №136/64/24 на утримання їх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тверду грошову суму в розмірі 1400,00 грн, щомісячно, починаючи стягнення від дня набрання рішення суду законної сили та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Суд, вирішуючи питання судових витрат керується главою 8 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про зміну способу стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО