Справа № 548/405/24
Провадження № 2/548/234/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2024 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Коновод О. В.

за участю : секретаря судового засідання - Манжос Т.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

На обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Вишняки Хорольського району Полтавської області померла ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 на неприватизованій земельній ділянці. Вищевказану спадщину після померлої в порядку спадкування за заповітом прийняв мій батько ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Харкові помер батько позивача . Після смерті відкрилася спадщина на його спадкове нерухоме майно, зокрема на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

У Хорольській державній нотаріальній конторі відкрито спадкові справи на майно померлої ОСОБА_2 на підставі заяви ОСОБА_3 та в подальшому після смерті останнього - до його майна - на підставі заяви позивача про прийняття спадщини. Інших заяв про прийняття спадщини у спадкових справах немає.

У зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказане спадкове майно позивачу було роз`яснено нотаріусом, що для отримання цієї спадщини необхідно звернутися до суду з відповідною заявою.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від24.04.2023 року у справі №548/724/23 встановлено факт належності померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 нерухомого майна - будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку Літ. А1 загальною площею 47, 3 кв.м, житловою площею 17, 9 кв.м, прибудови Літ. а, гаража Літ. Б, літньої кухні-сараю Літ. В, погрібу Літ. Г, вбиральні Літ. Д, колодязя №1, який він прийняв як спадщину за заповітом померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 право власності на об`єкт нерухомого майна - будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку Літ. А1 загальною площею 47, 3 кв.м, житловою площею 17, 9 кв.м, прибудови Літ. а, гаража Літ. Б, літньої кухні-сараю Літ. В, погрібу Літ. Г, вбиральні Літ. Д , колодязя №1.

За життя прабабусі позивача ОСОБА_2 рішенням сімнадцятої сесії двадцять першого скликання Шишацької сільської ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області від 16 вересня 1993 року «Про приватизацію земельних ділянок» передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення підсобного господарства 0,60 га в с.Падусі.

ОСОБА_2 за життя земельну ділянку 0,60 га в с.Падусі не приватизувала., державний акт на дану земельну ділянку не виготовлявся, кадастровий номер не присвоювався.

Оскільки за життя ОСОБА_2 розпочала приватизацію земельної ділянки, а батько позивача ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , то вважається, що він набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали покійній на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України.

Тому рішенням сорокової сесії шостого скликання Шишацької сільської ради Хорольського району Полтавської області від 21 лютого 2014 року батькові позивача ОСОБА_3 , як спадкоємцю за заповітом, був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 загальною площею 0,81 га, в тому числі 0,25 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,56 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Тобто батько позивача ОСОБА_3 продовжив процес приватизації земельних ділянок але по невідомим йому причинам її не завершив, то він як спадкоємець по закону набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали покійному, в тому числі право на завершення приватизації земельних ділянок.

Оскільки, приватизація вказаної земельної ділянки не завершена, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, що підтверджується інформаційним листом виданим Хорольською державною нотаріальною конторою Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.04.2024 року.

Крім позивача інших спадкоємців, що прийняли спадщину та спадкоємців, що мають право на обов`язкову частку у спадщині немає.

Позивач, прийняв спадщину після свого батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 та згідно рішення Хорольського районного суду від 24.04.2023 року за ним визнано право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Після вступу судового рішення в силу позивач приватизував земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель розташовану в АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним витягом з реєстру нерухомого майна.

В зв`язку з незавершенням процедури приватизації земельної ділянки 0,60 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 позивача батьком та відмовою нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, в іншому порядку, крім судового, це питання вирішити неможливо.

22.02.2024 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивач та його представник не з"явилися, але в заяві прохали суд провести розгляд справи за їх відсутності.

В судове засідання представник відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України.

Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Вишняки Хорольського району Полтавської області померла ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 на неприватизованій земельній ділянці. Вищевказану спадщину після померлої в порядку спадкування за заповітом прийняв мій батько ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Харкові помер батько позивача . Після смерті відкрилася спадщина на його спадкове нерухоме майно, зокрема на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

У Хорольській державній нотаріальній конторі відкрито спадкові справи на майно померлої ОСОБА_2 на підставі заяви ОСОБА_3 та в подальшому після смерті останнього - до його майна - на підставі заяви позивача про прийняття спадщини. Інших заяв про прийняття спадщини у спадкових справах немає.

У зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказане спадкове майно позивачу було роз`яснено нотаріусом, що для отримання цієї спадщини необхідно звернутися до суду з відповідною заявою.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від24.04.2023 року у справі №548/724/23 встановлено факт належності померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 нерухомого майна - будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку Літ. А1 загальною площею 47, 3 кв.м, житловою площею 17, 9 кв.м, прибудови Літ. а, гаража Літ. Б, літньої кухні-сараю Літ. В, погрібу Літ. Г, вбиральні Літ. Д, колодязя №1, який він прийняв як спадщину за заповітом померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 право власності на об`єкт нерухомого майна - будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку Літ. А1 загальною площею 47, 3 кв.м, житловою площею 17, 9 кв.м, прибудови Літ. а, гаража Літ. Б, літньої кухні-сараю Літ. В, погрібу Літ. Г, вбиральні Літ. Д , колодязя №1.

За життя прабабусі позивача ОСОБА_2 рішенням сімнадцятої сесії двадцять першого скликання Шишацької сільської ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області від 16 вересня 1993 року «Про приватизацію земельних ділянок» передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення підсобного господарства 0,60 га в с.Падусі.

ОСОБА_2 за життя земельну ділянку 0,60 га в с.Падусі не приватизувала., державний акт на дану земельну ділянку не виготовлявся, кадастровий номер не присвоювався.

Оскільки за життя ОСОБА_2 розпочала приватизацію земельної ділянки, а батько позивача ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , то вважається, що він набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали покійній на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України.

Тому рішенням сорокової сесії шостого скликання Шишацької сільської ради Хорольського району Полтавської області від 21 лютого 2014 року батькові позивача ОСОБА_3 , як спадкоємцю за заповітом, був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 загальною площею 0,81 га, в тому числі 0,25 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,56 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Тобто батько позивача ОСОБА_3 продовжив процес приватизації земельних ділянок але по невідомим йому причинам її не завершив, то він як спадкоємець по закону набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали покійному, в тому числі право на завершення приватизації земельних ділянок.

Оскільки, приватизація вказаної земельної ділянки не завершена, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, що підтверджується інформаційним листом виданим Хорольською державною нотаріальною конторою Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.04.2024 року.

Крім позивача інших спадкоємців, що прийняли спадщину та спадкоємців, що мають право на обов`язкову частку у спадщині немає.

Позивач, прийняв спадщину після свого батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 та згідно рішення Хорольського районного суду від 24.04.2023 року за ним визнано право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Після вступу судового рішення в силу позивач приватизував земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель розташовану в АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним витягом з реєстру нерухомого майна.

Норми права, застосовані судом.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», передбачено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України.

За змістом статті 1296 ЦК України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до частин 1, 4 статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Виходячи з вимог частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства.

Згідно зі статтею 118 ЗК України процедура приватизації розпочинається після надання громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи.

Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному.

Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодавці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкодавцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі.

Згідно зі до ст.ст. 68, 69 ЗУ «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус встановлює склад спадкового майна, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відсутність документа, що посвідчує право власності та/чи факту державної реєстрації права власності є порушенням вимог чинного законодавства, що свідчить про неможливість вчинення нотаріальної дії, так як ст. 47 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для вчинення нотаріальної дії не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства.

У п.п. 4.15 п. 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року за № 282/20595 аналогічно визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Пункт 4.18 вказаного Порядку передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Нотаріусом роз`яснено, що у випадку відсутності документів, які підтверджують, зареєстроване в установленому законом порядку, право власності спадкодавця на рухоме/нерухоме майно, за спадкоємцем/спадкоємцями зберігається право на звернення до суду, і в судовому порядку, надавши суду всі необхідні та достатні докази, спадкоємець/спадкоємці має/мають право вирішувати питання щодо визначення складу спадкового майна, визнання права власності за спадкодавцем, а також вирішувати питання про встановлення свого права власності в порядку спадкування на належне спадкодавцю майно.

Позивач прийняв спадщину, а тому успадкував право на завершення процедури приватизації відповідної земельної ділянки та державну реєстрацію права власності на неї, яке мала спадкодавець, але в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації та зареєструвати своє право на спадкове майно.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належати спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Таким чином, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.

За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.15,16,328,392 ЦК України, ст.ст.1-18,76-81,141,209-241,259,263-265,268,354,355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання : АДРЕСА_2 ) до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ( код ЄРДПОУ: 22528612, адреса знаходження: вул. 1 Травня,4 м. Хорол Лубенського району Полтавської області) про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уроженцем м.Хорол Полтавської області, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої по АДРЕСА_1 розміром 0,60 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, стосовно якої було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність, розпочатої спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовженою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , шляхом здійснення ОСОБА_1 всіх дій, пов`язаних з приватизацією земельної ділянки, в тому числі право на державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку та одержання документів на ім`я ОСОБА_1 , що посвідчують право власності на земельну ділянку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 24.04.2024 року.

Суддя : О.В. Коновод