П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 року м. Київ

Справа № 760/23131/21

Провадження № 22-ц/824/7471/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

уасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариствоКомерційний Банк «Приват Банк»,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», поданою адвокатом Істамовою Іриною Володимирівною, на додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом до АТ КБ «Приватбанк» в якому просила визнати незаконними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо автоматичного списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 в рахунок погашення простроченої заборгованості по картках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , на загальну суму 40 032,54 грн; стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно списані кошти з карткового рахунку у розмірі 40 032,54 грн протягом березня 2019 року - червня 2021 року.

В обґрунтуваннґ позовних вимог посилалася на те, що 11.12.2018 року АТ КБ «Приватбанк» за заявою ОСОБА_1 відкрито банківський картковий рахунок для отримання пенсії по інвалідності та видана позивачу картку № НОМЕР_8 . На зазначений картковий рахунок позивач отримувала виключно пенсію по інвалідності.

Згідно довідок від 14.06.2021 року, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві та виписок з «Приват24», протягом січня 2019 року - червня 2021 року позивачу перераховано на картковий рахунок (картка № НОМЕР_8 ) пенсія по інвалідності на загальну суму 61 192,17 грн. В березні 2019 року із вказаного карткового рахунку позивачем були отримані кошти в сумі 2 800,00 грн, інші кошти позивач не знімала.

Станом на 08.06.2021 року на рахунку позивача повинні були бути кошти в розмірі більш як 58 тис. грн.

08.06.2021 року позивач звернулась до відділення банку з наміром скористатися власними грошовими коштами, розміщеними на її картковому рахунку (карка № НОМЕР_8 ) в банку, а саме зняти готівку з цього рахунку, натомість отримала інформацію про те, що на її картковому рахунку були наявні кошти лише в сумі 20 058,63 грн, замість 60 097,17 грн.

Ознайомившись 15.06.2021 року з випискою проведених по картці № НОМЕР_8 операцій у системі «Приват24», позивачу стало відомо, що банк одноособово безпідставно списував з її карткового рахунку грошові кошти, лише протягом березня 2019 року - червня 2021 року стягнув кошти в загальній сумі 40 032,54 грн нібито на погашення простроченої заборгованості. Повідомлення про ці списання банк позивачу не надсилав.

З виписки про рух коштів по картці № НОМЕР_8 позивача за період з 01.12.2018 року - 10.06.2021 року вбачається, що відповідач здійснював автоматичне списання грошей з пенсійної картки для погашення простроченої заборгованості по картках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , на загальну суму 40 032,54 грн.

Позивач зазначає, що у неї відсутня заборгованість по картці № НОМЕР_8 . Позивач ніколи не погоджувала з банком умов стягнення з неї заборгованості (неустойки, відсотків), їх розміри та строки, по інших картках, які зазначені у виписках по картці № НОМЕР_8 за період з 01.12.2018 року - 10.06.2021, її ніколи не ознайомлювали з можливістю стягнення з неї такої заборгованості.

Відповідач не маючи розпорядження клієнта та не маючи законних підстав на списання коштів без такого розпорядження у відповідності до ч. 2 ст. 1071 ЦК України, неправомірно автоматично списував кошти із пенсійної картки позивача «для погашення простроченої заборгованості».

Протягом січня 2018 року - червня 2021 року позивач не отримувала в банку ні кредитів, ні карток №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2, НОМЕР_1, НОМЕР_10 НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7. Також не надавала доручення на здійснення договірного списання коштів із пенсійної картки № НОМЕР_8 .

На підставі зазначеного позивач просить про задоволення позову.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18.10.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року

позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних коштів, задоволено.

Визнано незаконними дії Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» щодо списання коштів з банківського рахунку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) картка номер № НОМЕР_8 в рахунок погашення простроченої заборгованості по картках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , на загальну суму 40 032,54 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані кошти з карткового рахунку у розмірі 40 032,54 грн протягом березня 2019 року - червня 2021 року.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» (, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) в дохід держави судовий збір в сумі 1816,00 грн.

У листопаді 2023 року представник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення. Просила ухвалити рішення, яким стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 14500 гривень.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенота стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 14500 гривень.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, 18 січня 2024 року та 22 січня 2024 року Акціонерне товариствоКомерційний банк «Приват Банк», в особіадвоката Істамовою ІриниВолодимирівни подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в стягненні з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалюючи додаткове рішення дійшов помилкового висновку про те, що вимога про стягнення витрат на правову допомоги є обґрунтованою, оскільки не перевірив вартість оплати послуг адвоката, яка склалася в регіоні та складність розглянутої справи. Звертає увагу, що обсяг матеріалів не є складним і справа не відноситься до справ значної складності.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02 лютого 2024 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року клопотання представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» - адвоката Істомової Ірини Володимирівни про поновлення строку на апеляційне оскарження додаткового рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року - задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», поданою адвокатом Істомовою Іриною Володимирівною, на додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних коштів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2024 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченого ст.360 ЦПК України сторона позивача не скористалася.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Апеляційним судом встановлено, що 15 липня 2021 року між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги б/н (а. с. 61-63).

Предметом вказаного договору є надання адвокатом необхідною правничої допомоги Клієнту, в обсязі та на умовах передбачених вказаним договором.

Розділом 4 договору від 15 липня 2021 року про надання правової допомоги б/н, сторони узгодили, що гонорар складається з суми вартості наданої правової допомоги, тарифи яких узгоджені Сторонами та становить:

за надання Клієнту усної консультації щодо правових підстав стягнення з АТ «ПриватБанк» безпідставно списаних коштів - 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

за опрацювання наданих клієнтом документів, вивчення судової практики щодо стягнення безпідставно списаних коштів - 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

за підготовку адвокатських запитів про надання інформації - 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. за один запит.

за підготовку та подання до суду позовної заяви про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно списаних коштів 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

за підготовку та подання до суду клопотань, заяв - 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. за одне клопотання/заяву погоджується за взаємною згодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору.

01 листопада 2023 року між адвокатом Будовою Н.М., та ОСОБА_1 укладено акт наданих послуг (а. с. 64). Згідно вказаного акту, вартість наданих послуг за договором №б/н про надання правової допомоги від 15.07.2021 року склала 14500,00 грн.

Відповідно до детального опису наданих послуг по договору б/н про надання правничої допомоги від 15 липня 2021 року адвокатом Будовою Н.М. надано ОСОБА_1 наступні послуги:

усну консультацію щодо правових підстав стягнення з AT КБ «Приватбанк» безпідставно списаних коштів. Вартість наданої послуги 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.

опрацьовано надані Клієнтом документи, проаналізовано та вивчено судову практику щодо стягнення безпідставно списаних коштів. Вартість наданої послуги 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

підготовлено та направлено ГУ ПФУ у м. Києві адвокатський запит про надання інформації про розмір пенсії Клієнта, розрахунковий рахунок на який перераховувалась пенсія Клієнта. Вартість наданої послуги 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

підготовлено та направлено AT КБ «Приватбанк» адвокатський запит щодо надання документів та інформації про підстави списання грошових коштів з карткового пенсійного рахунку Клієнта. Вартість наданої послуги 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

підготовлено та подано до суду позовну заяву про стягнення з AT КБ «Приватбанк» безпідставно списаних коштів. Вартість наданої послуги 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

підготовлено та подано до суду клопотання про витребування документів у AT КБ «Приватбанк», клопотання про звільнення від сплати судового збору. Вартість наданих послуг 2 000 (дві тисячі) грн. 00 .коп. (1 000,00 грн. за одне клопотання х2=2000,00 грн.).

Загальна вартість наданих послуг за договором склала 14500,00 грн. (чотирнадцять тисячі п`ятсот гривень 00 коп.).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 15 липня 2021 року ОСОБА_1 сплатила на користь адвоката Будової Н.М. 10 000,00 грн. (а. с. 66, призначення платежу - оплата коштів за договором про надання правничої допомоги від 15 липня 2021 року).

За частинами четвертою-шостою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Стороною відповідача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 цього закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частина перша статті 1 Закону).

Згідно зі статтею 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Отже, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У постанові від 08 квітня 2020 року у справі №306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц.

Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак матеріали справи не містять детального опису робіт, виконаних адвокатом, та відповідно здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18.

Тому при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року в справі № 922/2685/19).

Колегія суддів, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості вважає, що заявлена представником та заявником сума в розмірі 14500,00 грн. (чотирнадцять тисячі п`ятсот гривень 00 коп.) є обґрунтованою, доведеною та співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», поданою адвокатом Істамовою Іриною Володимирівною без задоволення, а додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», поданою адвокатом Істамовою Іриною Володимирівною - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна