Справа № 157/664/24 Головуючий у 1 інстанції: Антонюк О. В.
Провадження № 22-ц/802/918/24 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, за апеляційною скаргою представника відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області Забожчук Оксани Володимирівни на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 55000 гривень та стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування вимог зазначає, що 17 березня 2023 року приблизно о 00 год. 20 хв. він, керуючи транспортним засобом поблизу с. Полиці Камінь-Каширського району Волинської області, був зупинений співробітниками Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . На вимогу поліцейських пред`явив необхідний перелік документів, після чого співробітник поліції повідомив, що він має ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Він ( ОСОБА_1 ) зазначив, що алкогольних напоїв не вживав. Оскільки він відмовився проходити такий огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічних засобів та без присутності понятих, інспектор СРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Коширець С.Д. повідомив, що його буде затримано, однак протокол про адміністративне затримання на місці не складав. У приміщенні КНП «Камінь-Каширська центральна районна лікарня», куди його було доставлено з метою проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, йому стало недобре у зв`язку із наявним захворюванням - цукровим діабетом. За результатами пройденого обстеження лікарем було встановлено, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком КНП «Камінь-Каширська ЦРЛ» від 17.03.2023. Після проходження огляду працівники поліції залишили його біля приміщення лікарні, тобто, посеред ночі, у чужому населеному пункті, за 40 кілометрів від місцезнаходження його автомобіля, який він вимушений був покинути за вказівкою співробітника поліції. У результаті таких неправомірних дій поліцейських він повідомив на номер 102 про його незаконне затримання працівниками поліції. Також, інспектором СРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Коширцем С. Д. з метою приховування факту безпідставного доставлення завідомо для нього тверезої особи до лікувального закладу, було оформлено протокол про адміністративне затримання АЗ №004120 від 17.03.2023. Зі змісту протоколу вбачається, що він ( ОСОБА_1 ) 17.03.2023 о 00 год. 32 хв. був затриманий співробітником поліції для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія за власним бажанням. По-перше, статтею 262 КпАП України визначено вичерпний перелік підстав адміністративного затримання органами Національної поліції, кожна з яких пов`язана із вчиненням затриманим адміністративного правопорушення. Серед такого переліку відсутні підстави для адміністративного затримання, які зазначені у протоколі АЗ №004120 від 17.03.2023. Крім того, у самому документі у графі «у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого частиною ___ статті ___ КУпАП» працівником поліції проставлено прочерки, що є додатковим свідченням того, що він був затриманий поза рамками правового поля. По-друге, формулювання «за власним бажанням» є неприпустимим, оскільки сама природа адміністративного затримання як заходу забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення передбачає здійснення примусу зі сторони органу поліції задля примушування затриманого до вчинення певних дій або бездіяльності, поза його волі. В подальшому, 04 квітня 2023 року інспектором СРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Дем`яніком А. С. з метою надання «законності» незаконним діям колег, щодо нього безпідставно було складено протокол про адміністративне порушення серії ВАБ №627955 від 04.04.2023, з якого вбачається, що 17 березня 2023 року о 00 год 20 хв на автодорозі поблизу с. Полиці Камінь-Каширського району він ( ОСОБА_1 ) не виконував законні вимоги поліцейських, що виразились у затягуванні часу, визначеного для проведення медичного огляду у встановленому законом порядку, відмовився виходити з автомобіля, чим вчинив злісну непокору законним вимогам поліції, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КпАП України. Поліцейським було складено вказаний протокол через 17 днів після описаних подій, тобто свідомо та неправомірно у порушення норм статті 254 КпАП України. 17 квітня 2023 року вказані адміністративні матеріали надійшли на розгляд до Камінь-Каширського районного суду у Волинській області. Постановою Камінь-Каширського районного суду у Волинській області у справі №157/726/23 від 21.04.2023, яка набрала законної сили 02.05.2023, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КпАП України закрито на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Зі змісту судового рішення вбачається, що «...вказаний протокол не відповідає вимогам ст. 256 КпАП України, оскільки виклад у ньому фактичних обставин справи не узгоджується із диспозицією ст. 185 КпАП України. Крім того, за диспозицією ст. 185 КпАП України обов`язковим елементом об`єктивної сторони правопорушення є настання реальних наслідків злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського. Проте поліцейським не конкретизовано суть правопорушення, а саме: за яких конкретно обставин (що передувало законній вимозі) ОСОБА_1 вчинив злісну непокору, в чому конкретно полягала злісна непокора останнього такій вимозі, що є невід`ємною частиною об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення, враховуючи, що дія, яка проявляється у формі непокори і злісної непокори, не ототожнюється. Разом з тим у матеріалах справи відсутні докази того, що він ( ОСОБА_1 ) на законну вимогу поліцейського відмовився виходити з автомобіля. Крім того, із доданих ним до матеріалів даної справи відеозаписів, якими зафіксовано факт складання матеріалів про адміністративне правопорушення, не вбачається вчинення вказаних у протоколі інкримінованих йому дій. У зв`язку із можливими неправомірними діями співробітників Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області 16 червня 2023 року ним було направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, заяви про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України. Крім того, за його зверненням Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Луцьку) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000136, внесеному до ЄРДР 18.04.23 року за ч. 1 ст. 371 КК України, за фактом його незаконного затримання. Зважаючи на все вищевикладене, переконаний, що неправомірними діями поліцейських ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є працівниками Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, було завдано йому істотної моральної шкоди, оскільки жодних правових підстав складати відповідні процесуальні документи та ініціювати притягнення його до адміністративної відповідальності не було, а дії останніх безумовно є неспівмірними до обставин, що мали місце. Та ж обставина, що справа про адміністративне правопорушення відносно нього закрита судом першої інстанції у зв`язку із відсутністю події та складу вказаного адміністративного правопорушення свідчить про незаконність складення та направлення до суду працівниками поліції матеріалів щодо нього. Таким чином, внаслідок безпідставного, протиправного та незаконного складення працівниками поліції відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 185 КпАП України, викладення у цьому протоколі обставин, що не відповідають дійсності, з внесенням явно неправдивих даних до процесуальних документів, незаконного ініціювання притягнення його до адміністративної відповідальності, вважає, що йому було завдано значної шкоди. Зокрема йому спричинено моральні страждання, які полягали у переживаннях щодо розголосу факту його адміністративного затримання і притягнення до адміністративної відповідальності за місцем проживання. Протягом всього часу розгляду справи він боявся громадського осуду серед односельчан, відчував сором перед близькими та знайомими. Після проведення огляду у медичному закладі, за направленням працівників поліції, він був покинутий вночі, під час дії встановленої комендантської години, посеред чужого міста, без можливості покинути це місто до ранку, оскільки громадський транспорт в нічний час не курсує. Також він боявся понести значні фінансові витрати на сплату штрафу й судового збору. Більш того, йому довелося доказувати в суді свою невинність у інкримінованому правопорушенні, яке він не скоював, всупереч нормам Конституції України, якими закріплено презумпцію невинуватості особи та нормам КпАП України, що закріплюють обов`язок правоохоронних органів надавати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. У даній же ситуації працівники поліції свавільно знехтували своїми обов`язками, що призвело до порушення його права, завдання йому моральних страждань та додаткових клопотів. За весь час розгляду своєї справи в суді він пережив значні хвилювання, його звичний ритм життя був порушений, він кожного дня думав про наслідки застосування до нього адміністративного стягнення, а також не міг усвідомити факт його притягнення до відповідальності без будь-яких належних доказів по справі. Неправдиве обвинувачення його у вчиненні правопорушення негативно вплинуло на його стосунки з сусідами, знайомими, оскільки під час судового розгляду справи його викликали до суду, його ім`я фігурувало на сайті Камінь-Каширського районного суду як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що обумовило нездоровий інтерес до його особи, поставило під сумнів його честь і гідність. Розмір страждань, які він пережив й переживає по даний час важко оцінити, проте вважає, що йому хоча б має бути відшкодовано ці емоційні страждання, які довелося перенести, а також витрати, пов`язані з відновленням психічного стану та стану його сім`ї, відпочинком від усього, що із ним сталося. Перелічені вище обставини залишили негативні зміни в його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в уникненні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні, переживання психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Загальний розмір завданої йому моральної шкоди складно однозначно оцінити, проте із врахуванням глибини фізичних та душевних страждань, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди та з врахуванням вимог розумності і справедливості, оцінює цю шкоду на суму 55000 гривень. Сам по собі факт закриття провадження в справах про адміністративні правопорушення підтверджує протиправність та незаконність його адміністративного затримання, його притягнення до адміністративної відповідальності та застосування адміністративного стягнення до нього в силу положень ст. 82 ЦПК України. Аналізуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини можна зробити висновок, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, у тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. На підставі пункту 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР та статті 1176 ЦК України виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного затримання та накладення штрафу як адміністративного стягнення. Відтак, мінімальний гарантований державою розмір моральної шкоди, завданої позивачу працівниками поліції, має розраховуватись за 1 (один) місяць 15 днів його перебування під судом - з 17.03.2023 року (дата адміністративного затримання та вчинення інкримінованого органом Національної поліції адміністративного правопорушення) по 02.05.2023 року (дата набрання законної сили постановою Камінь-Каширського районного суду у Волинській області у справі №157/726/23 від 21.04.2023). Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2023 року встановлено на рівні 6700 грн. Тому, внаслідок заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку із безпідставним перебуванням під судом, мінімальний її розмір повинен розраховуватися із розрахунку мінімальної заробітної плати на час ухвалення судового рішення, тобто на 2023 рік в сумі 6700 грн. (мінімальний розмір), та становить 10050 грн. Втім він переконаний, що мінімальний розмір, визначений законодавцем, є недостатнім для відновлення його попереднього становища та усунення наслідків порушення його звичного ритму життя, оскільки протиправними діями поліцейських було ініційовано не один судовий процес, в кожному з яких останній змушений був брати участь, а наслідки незаконного поводження поліцейських і досі обумовлюють необхідність вживати відповідні заходи задля захисту своїх прав та інтересів. Виходячи з всього вищепереліченого, він оцінив розмір завданої йому моральної шкоди у розмірі, який перевищує встановлений законодавством України мінімум, а саме 55000 гривень.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Державної казначейської служби України (місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, , Головного управління Національної поліції у Волинській області (місцезнаходження: вул. Винниченка, 11, м. Луцьк, Волинська область, ) про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,представник відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області Забожчук О. В. подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Кучер А. А. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Встановлено, що постановою судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області Тімонової В. М. від 21 квітня 2023 року у справі № 157/726/23, провадження № 3/157/396/23, яка набрала законної сили 02 травня 2023 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. У цій постанові зазначено, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували об`єктивну сторону правопорушення; доказів злісної непокори ОСОБА_1 законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків суду не надано. Також у цій постанові зазначено і те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки виклад у ньому фактичних обставин справи не узгоджується із диспозицією ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення; поліцейським не конкретизовано суть правопорушення, а саме: за яких конкретно обставин (що передувало законній вимозі) ОСОБА_1 вчинив злісну непокору, у чому конкретно полягала злісна непокора останнього такій вимозі, що є невід`ємною частино. Об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення, враховуючи, що дія, яка проявляється у формі непокори і злісної непокори, не ототожнюється. Крім того, у постанові судді зазначено, що будь-які належні, допустимі та достовірні докази, які б з достатністю вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у справі відсутні.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 627955, складеному 04 квітня 2023 року інспектором СРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Дем`яніком А. С. зазначено, що 17.03.2023 о 00 год 20 хв на автодорозі поблизу с. Полиці ОСОБА_1 не виконував законні вимоги поліцейських, що виразилося у затягуванні часу, визначеному для проведення медичного огляду у встановленому законом порядку, відмовлявся виходити з автомобіля, чим вчинив злісну непокору законним вимогам поліції, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З копії висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17 березня 2023 року вбачається, що о 00 год 32 хв 17.03.2023 лікарем відділення ЕМД КНП «Камінь-Каширська ЦРЛ» ОСОБА_5 у цій медичній установі був проведений огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та встановлено, що останній тверезий.

Відповідно до копії протоколу АЗ № 004120 про адміністративне затримання від 17 березня 2023 року, інспектором СРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Коширцем С. Д. доставлено ОСОБА_1 у службове приміщення о 00 год 32 хв 17.03.2023 у зв`язку з вчиненням правопорушення, для проведення, як зазначено у цьому ж протоколі «огляду на стан алкогольного сп`яніння», «за власним бажанням». Також у цьому протоколі зазначено, що ОСОБА_1 у службове приміщення не доставлявся, а також у графі «Перед поміщенням до кімнати для затриманих та доставлених у присутності понятих» вказано: «Згідно ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію України» проводилася відеозйомка на нагрудну бодікамеру поліцейського № 38».

За змістом ст. 261 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол про адміністративне затримання складається у разі затримання особи.

Згідно зі ст. 260 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол про адміністративне правопорушення, адміністративне затримання особи допускається у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення.

Статтею 262 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може провадитися лише органами (посадовими особами), уповноваженими на те законами України. Адміністративне затримання провадиться, зокрема органами внутрішніх справ (Національною поліцією) - при вчиненні дрібного хуліганства, вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису, порушення порядку організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, при поширюванні неправдивих чуток, вчиненні злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а також військовослужбовця чи образи їх, публічних закликів до невиконання вимог поліцейського, при порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у разі вчинення поліцейськими поліції особливого призначення Національної поліції України військових адміністративних правопорушень під час дії воєнного стану, при прояві неповаги до суду, вчиненні незаконного доступу до інформації в автоматизованих системах, порушення правил про валютні операції, правил обігу наркотичних засобів або психотропних речовин, незаконного продажу товарів або інших предметів, дрібної крадіжки, торгівлі з рук у невстановлених місцях, при розпиванні спиртних напоїв у громадських місцях чи появі у громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, у випадках, коли є підстави вважати, що особа займається проституцією, при порушенні правил дорожнього руху, правил полювання, рибальства і охорони рибних запасів та інших порушень законодавства про охорону і використання тваринного світу, при порушенні правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні і транзитного проїзду через територію України, а також в інших випадках, прямо передбачених законами України;

Серед зазначеного у ст. 262 Кодексу України про адміністративні правопорушення переліку не вказано такої підстави адміністративного затримання органами Національної поліції особи як проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія, у тому числі за власним бажанням, як про це зазначається у вищезазначеному протоколі про адміністративне затримання ОСОБА_1 .

За змістом ст.ст. 130, 221, 255, 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться у відповідних закладах охорони здоров`я, а за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, про що поліцейським складається протокол про адміністративне правопорушення і передається на розгляд до суду, встановлено адміністративну відповідальність у вигляді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 56 Конституції кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно з вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

За загальними положеннями, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Аналіз положень статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 травня 2021 року у справі № 753/10817/16-ц (провадження № 61-9656св19), зазначено, що «розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості».

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції надав оцінку наявним у справі доказам, проаналізував аргументи позову та відзиву на позовну заяву та дійшов вірного висновку про доведення позивачем факту порушення його прав як громадянина внаслідок неправомірної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, що підтверджується закриттям справи про адміністративне правопорушення через відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з яким останньому ставилося у вину вчинення цього адміністративного правопорушення 17 березня 2023 року, тобто у день його ж адміністративного затримання для проходження, як зазначається у протоколі про адміністративне затримання, огляду на стан алкогольного сп`яніння за власним бажанням, був складений лише 04 квітня 2023 року, а відповідно складений і після того, як лікарем після затримання водія 17 березня 2023 року ОСОБА_1 було встановлено у лікарні цього ж дня - 17 березня 2023 року, що цей водій тверезий.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції вірно урахував, що з боку працівників поліції щодо ОСОБА_1 , які підтверджуються матеріалами справи, що зазначені у протоколі про адміністративне затримання підстави не передбачені законодавством, а формулювання у протоколі про адміністративне затримання особи «за власним бажанням» суперечить самій суті адміністративного затримання, яке є заходом забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, обмежувальним заходом адміністративного примусу, застосовується всупереч волі та бажанню особи, і полягає у тимчасовому обмеженні свободи її пересування і місцезнаходження.

Посадовими особами Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області протиправно складено щодо ОСОБА_1 04 квітня 2023 року протокол про адміністративне правопорушення про події 17 березня 2023 року, у якому виклали обставини, що не відповідають дійсності, та направили цей протокол до суду, незаконно затримали його 17 березня 2023 року та незаконно ініціювали притягнення його до адміністративної відповідальності, чим завдали йому моральних страждань, адже йому прийшлося немало нервувати через неправомірні дії поліцейських, він змушений був доводити у суді свою невинуватість, боявся громадського осуду, відчував сором перед близькими та знайомими, також переживав про понесення фінансових витрат на сплату штрафу і судового збору, його хвилювання були значними, його звичний ритм життя був порушений, він кожного дня думав про наслідки застосування до нього адміністративного стягнення, також не міг усвідомити факт його притягнення до відповідальності без будь-яких належних доказів по справі

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

В апеляційній скарзі сторони представник відповідача не спростувала правильних висновків суду першої інстанції в частині стягнення з Державного бюджету України в користь позивача ОСОБА_1 10000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів,що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Доводи апеляційної скаргиє власним тлумаченням чинного законодавства, були предметом дослідження судом першої інстанції, у рішенні суду їм надано вірну правову оцінку.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду, в апеляційній скарзі не наведено, рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області Забожчук Оксани Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді