справа № 758/1444/22
головуючий у суді І інстанції Ларіонова Н.М.
провадження № 22-ц/824/2634/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про скасування дисциплінарного стягнення, -

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати наказ Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від 10 січня 2022 року № 1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 ».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем не було допущено винного неналежного виконання своїх обов`язків, відповідачем було пропущено строк застосування до працівника дисциплінарного стягнення та порушено порядок його застосування, оскаржуваний наказ не містить будь-яких обставин вчиненого працівником дисциплінарного проступку.

Наголошував, що Київським міським відділенням Фонду було сформовано договір із ТОВ «Ортопед» № 22869098/2/21/253 23 вересня 2021 року, тобто у період перебування його у відпустці. Про цей факт позивачу стало відомо лише по виходу із відпустки, після чого він вжив усіх залежних від нього заходів з метою максимально оперативної реєстрації відповідного договору у Державній казначейській службі міста Києва. Відтак позивачем не було допущено винного неналежного виконання своїх обов`язків.

Проте навіть у такому випадку дисциплінарне стягнення могло бути застосовано до позивача протягом місяця з дня його виявлення. Це могло бути або виявлення бездіяльності щодо несвоєчасної, на думку відповідача, підписання (не тотожно реєстрації у органах Державної казначейської служби) або несвоєчасної реєстрації договору.

Про обидва факти Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю як вищестоящому органу, що координує та контролює діяльність територіальних відділень, відповідно до пункту 6 Положення про Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю було відомо. У обох випадках місячний строк з моменту виявлення дисциплінарного проступку вважає пропущеним.

Вважає, що доповідна записка ОСОБА_3 , начальника управління соціального захисту осіб з інвалідністю та моніторингу якості реабілітаційних послуг Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від 03 грудня 2021 року № 06-01/32-881 є штучно згенерованим документом, що має на меті протиправне поновлення пропущеного строку для застосування дисциплінарного стягнення. Стверджує, що забезпечення засобами реабілітації осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю було здійснене у строк, визначений пунктом 43 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані технічні та інші засоби реабілітації, переліку таких засобів» від 05 квітня 2012 року № 321, на порушення якої робить посилання відповідач. Тобто навіть у випадку, якби позивачем було допущено несвоєчасне підписання договору, це не мало будь-яких негативних наслідків у розрізі виконання територіальним відділенням Фонду соціального захисту осіб інвалідністю поставлених перед ним завдань. Це свідчить про порушення порядку застосування дисциплінарного стягнення в частині обов`язку роботодавця врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку та заподіяну ним шкоду.

Щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення представник позивача також зазначав, що на момент надання ОСОБА_1 письмових пояснень від 06 січня 2022 року, так і після того, його не було ознайомлено зі змістом доповідної записки, відтак він був позбавлений права належним чином бути ознайомленим зі змістом претензій роботодавця, а також можливості повноцінно відреагувати на такі претензії шляхом надання належних та вичерпних пояснень. Відповідні пояснення були затребувані усно «…щодо укладання договору № 22869098/2/21/253».

Зазначає, що оспорюваний наказ не містить чітких формулювань суті та обставин проступку, відсутні докази вини позивача та причинний зв`язок між його діями (бездіяльністю) та неналежним виконанням трудових обов`язків, покладених на нього. Наказом не визначено ані дати допущення, на думку відповідача, проступку, ані дати моменту його виявлення, що ставить під істотний сумнів дотримання строку застосування дисциплінарного стягнення та може свідчити про істотне порушення прав позивача відповідачем.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано наказ Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від 10 січня 2022 року № 1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 ».

Стягнуто з Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп.

Рішення мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду і тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що не відповідає дійсності твердження суду першої інстанції про те, що матеріали страви не містять доказів чіткого встановлення відповідачем моменту допущення позивачем дисциплінарного проступку та моменту його виявлення, адже згідно із доповідною запискою начальника управління соціального захисту осіб з інвалідністю та моніторингу якості реабілітаційних послуг ОСОБА_4 від 03 грудня 2021 року № 06-01/32-881 встановлено наступне.

Для забезпечення осіб технічними засобами реабілітації Київському міському відділенню Фонду направлено кошти (23 вересня 2021 року кошти були на рахунку ТВ Фонду-8 розподіл), 23 вересня 2021 року Київським міським відділенням Фонду сформовано договір у ЦБІ.

Двосторонній договір між Київським міським відділенням Фонду (директор ОСОБА_1 ) та підприємством ТОВ «Ортопед» (директор ОСОБА_5 ) укладено 19 жовтня 2021 року за № 22869098/2/21/253 (фактична сума договору становить 99 130 грн).

Таким чином, доповідною запискою від 03 грудня 2021 року встановлено порушення нормативно встановленого строку на укладення договору, а саме пункту 43 Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані технічні та інші засоби реабілітації, переліку таких засобів» від 05 квітня 2012 р. №321 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2021 року №362), далі - Порядок №321), згідно із яким територіальні відділення Фонду протягом трьох робочих днів з дня надходження бюджетних асигнувань укладають з підприємствами договори чи додаткові угоди.

Також, доповідною запискою від 03 грудня 2021 року встановлено порушення пункту 44 Порядку № 321 в частині невнесення в ЦБІ сканованої копії детального опису до акту приймання-передачі робіт (надання послуг) та постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року №121 «Положення про централізований банк даних з проблем інвалідності» в частині неналежного забезпечення контролю за проведенням моніторингу, зокрема, щодо укладення договорів, складення актів приймання-передачі робіт (надання послуг) і фактично перерахованих коштів; а також відповідальності за достовірність внесеної до банку даних інформації та правильність її внесення, своєчасність передачі інформації до банку даних.

Також апелянт в апеляційній сказі зазначає, що вимога суду першої інстанції щодо ознайомлення позивача зі змістом доповідної записки, яка в подальшому стала підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення, не ґрунтуються на вимогах закону, адже К3пП України, зокрема стаття 149, вимагає від роботодавця до застосування дисциплінарного стягнення зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, що і було дотримано відповідачем і підтверджується наявними у матеріалах справи поясненнями позивача.

Скаржник в апеляційній скарзі наголошує, що виявлені порушення Порядку № 321 не спростовано ні поясненнями позивача, ні під час розгляду справи судом першої інстанції.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції стверджуючи, про відсутність вини позивача залишив поза увагою, що відповідно до п.п. 1 п. 5 Положення про Київське міське відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (нова редакція), затвердженого наказом Фонду від 17 червня 2021 року № 60 (далі - Положення про Київське міське відділення Фонду) основними завданнями відділення Фонду є фінансове забезпечення заходів щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, вважав недоведеною вину позивача, однак, матеріали справи не містять доказів вжиття позивачем заходів спрямованих на недопущення порушення вимог Порядку № 321 та належну організацію роботи територіального відділення з цього напрямку.

Також, суд першої інстанції, як на одну з підстав для задоволення позовних вимог, вказав на відсутність доказів заподіяної проступком позивача шкоди. На думку апелянта, суд першої інстанції неправильно витлумачив положення статей 147-149 К3пП України та припустився дискреційних повноважень відповідача щодо вирішення питання про застосування чи не застосування дисциплінарного стягнення до співробітника за наслідками виявлення порушення ним трудової дисципліни.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, де просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, дійшла висновку про таке.

Відповідно до положень статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Згідно із частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказав, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у межах трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11, пункт 165).

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 наказом Фонду соціального захисту інвалідів від 07 жовтня 2016 року № 166-к було призначено на посаду директора Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.

Позивач з 25 серпня по 27 вересня 2021 року перебував у відпустці відповідно до наказу Фонду соціального захисту інвалідів від 16 серпня 2021 року № 208-в. На відповідний період виконання обов`язків директора Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів було покладено на

ОСОБА_6 16 листопада 2021 року по 24 грудня 2021 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному.

03 грудня 2021 року ОСОБА_7 , начальником управління соціального захисту осіб з інвалідністю та моніторингу якості реабілітаційних послуг Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю було складено доповідну записку (№ 06-01/32-81) про неналежне виконання завдань, покладених на Київське міське відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.

06 січня 2022 року на усний запит відповідача позивачем було надано письмові пояснення.

Наказом Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від 10 січня 2022 року № 1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 » до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Формулювання наказу передбачало, що його винесено відповідно до статей 147-149 КЗпП України, підпункту 12 пункту 10 Положення про Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14 квітня 2011 року № 129 (із змінами і доповненнями), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2011 року № 528/19266 за порушення трудової дисципліни, а саме: неналежне виконання посадових обов`язків, завдань, покладених на Київське міське відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, порушення пунктів 43 та 44 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані технічні та інші засоби реабілітації, переліку таких засобів» від 05 квітня 2012 року № 321 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2021 року № 362), що встановлено доповідною запискою ОСОБА_3 , начальника управління соціального захисту осіб з інвалідністю та моніторингу якості реабілітаційних послуг Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, від 03 грудня 2021 року № 06-01/32-881 та враховуючи пояснення ОСОБА_2 , директора Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від 06 січня 2022 року № 1/7-26/01 та тимчасову непрацездатність ОСОБА_2 з 16 листопада 2021 року по 24 грудня 2021 року.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України).

Отже, визначальним для вирішення питання законності застосування дисциплінарного стягнення є не тільки встановлення самого факту порушення трудової дисципліни, а й встановлення його причин шляхом надання працівником письмових пояснень.

Підсумовуючи вищевказане, колегія апеляційного суду, встановивши, що роботодавцем не надано до суду доказів ознайомлення позивача на момент надання ним письмових пояснень зі змістом доповідної записки, яка в подальшому стала підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що роботодавцем не було належним чином гарантовано можливість працівника захистити свої законні права та інтереси, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Дослідивши наказ Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від 10 січня 2022 року № 1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 », колегія апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оспорюваний наказ не містить чітких формулювань суті та обставин допущеного проступку, відсутні докази вини позивача, заподіяна проступком шкода, а містить лише загальні, а не конкретні посилання на порушення положень нормативно-правових актів, що регулюють діяльність територіального органу Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю. Не вказано у оскаржуваному наказі і дату допущення позивачем дисциплінарного проступку та моменту його виявлення відповідачем.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія апеляційного суду враховує таке. Ухвалюючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Так приписами частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія апеляційного суду вважає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами: суті та обставин допущеного проступку, вини позивача, заподіяної проступком шкоди, дату допущення позивачем дисциплінарного проступку та моменту його виявлення відповідачем, ознайомлення позивача на момент надання ним письмових пояснень зі змістом доповідної записки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 30 квітня 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська