Провадження № 2-о/750/347/24
У Х В А Л А

27 листопада 2024 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду міста Чернігова Маринченко О.А., розглянула матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин,

заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и л а :

25 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою визнання його брата - ОСОБА_2 зниклим безвісти за особливих обставин.

Обгрунтовано заяву тим, що заявник є рідним братом ОСОБА_2 , який з 03 травня 2022 року був призваний на військову службу. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання потрапив під ворожий обстріл в районі села Веселе Бахмутського району Донецької області, після чого не був виявлений на позиції, у зв`язку з чим вважається безвісти зниклим. 21 березня 2024 року відомості про брата заявника було внесено до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин. Також, за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження, триває досудове слідство. Заявник звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання йому відстрочки від призову під час мобілізації, однак йому відмовлено у реєстрації його заяви, у зв`язку з відсутністю рішення суду про визнання його рідного брата ОСОБА_2 зниклим безвісти за особливих обставин.

До заяви заявником додано, зокрема, сповіщення сім`ї від ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що солдат ОСОБА_2 зник безвісти 23 січня 2024 року, витяг з Єдиного реєстру осіб зниклих безвісти за особливих обставин від 21 березня 2024 року, в якому зазначено, що ОСОБА_2 набув статусу особи зниклої безвісти за особливих обставин.

Так, відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із частиною другою статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Статтею 43 ЦПК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» від 12 липня 2018 року визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей.

Статтею 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», зокрема, визначено, що особа, яка зникла безвісти за особливих обставин, - особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.

Набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин визначено статтею 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин».

Відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи. Особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із частиною третьою статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

Таким чином, правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин не є тотожним правовому статусу фізичної особи, визнаної в судовому порядку безвісно відсутньою, існують істотні відмінності у вказаних правових статусах. Зокрема, законодавством визначені різні способи їх набуття. Так, фізичну особу може бути визнано безвісно відсутньою лише в судовому порядку. У свою чергу, особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до відповідного Реєстру.

Тобто, законом визначено позасудовий порядок визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин.

Заявник звернувся до суду із заявою про визнання його брата - ОСОБА_2 зниклим безвісти за особливих обставин, що на відміну від визнання фізичної особи безвісно відсутньою, є неможливим у порядку окремого провадження, оскільки правовий механізм надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин регулюється Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин».

Таким чином, оскільки правовий механізм надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин регулюється Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», тобто законом визначено позасудовий порядок визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин, а тому заява ОСОБА_1 про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

У той же час, у разі відмови заявнику у наданні відстрочки від призову під час мобілізації, заявник не позбавлений права оскаржити вказане рішення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, наявні підстави для відмови у відкритті провадження в справі за даною заявою.

Керуючись статтями 186, 258-261, 353, 354, 355 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.А. Маринченко