Справа № 372/6211/23
Провадження № 2-562/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 травня 2024 року Обухівський районний суд Київської області в складі:головуючого судді Висоцької Г.В., за участю секретаря Куник О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Обухівської міської ради Київської області до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності та повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд скасувати державну реєстрацію права власності та повернути земельну ділянку від відповідачки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області № 99.7-УІІ від 08.08.2017 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:034:0060, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 зареєструвала право власності на земельну ділянку, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказане рішення прийняте Краснослобідською сільською радою під час неповноважної сесії, меншістю із загального складу депутатів ради, тобто в порушення ст. 46 та ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому має бути визнане недійсним на підставі ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

В лютому 2020 року перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі територіальної громади села Красна Слобідка Обухівського району Київської області до Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення та скасування державної реєстрації права власності.

Рішенням Обухівського районного суду від 23.12.2021 у справі № 372/675/20 у задоволені позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.01.2023 рішення суду першої інстанції змінено шляхом викладення мотивувальної частини рішення у редакції цієї постанови. Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що пред`явлення позовних вимог про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на майно не є необхідним для ефективного відновлення прав. Належним та ефективним способом захисту порушених прав власника є вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, проте такі вимоги прокурор не заявляв.

Постановою Верховного суду від 26.04.2023 у справі № 372/675/20 постанову Київського апеляційного суду від 10.01.2023 змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Зі змісту вказаної постанови Верховного суду від 26.04.2023 вбачається, що, окрім висновків про обрання прокурором неефективного способу захисту порушених прав, яким у даному випадку має бути віндикація.

Судовим рішенням Верховного суду від 26.04.2023 у справі № 372/675/20 встановлено те, що рішення № 99.7-VІІ від 08.08.2017 прийняте Краснослобідською сільською радою під час неповноважної сесії, меншістю із загального складу депутатів ради, тобто в порушення ст. 46 та ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому земельна ділянка з кадастровим номером :01:034:0060 передана у власність ОСОБА_1 незаконно.

А тому прокурор звернувся до суду з вказаний позовом.

Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 11.12.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21.03.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено судовий розгляд справи по суті.

У судове засідання прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, клопотань, заяв до суду не направила.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду .

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 вищевказаного Закону гарантується, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.

Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Європейською хартією місцевого самоврядування (ратифікована Законом України від 15.07.1997 №452/97-ВР) закріплено, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються Конституцією або законом. Однак, це положення не перешкоджає наділенню місцевої влади повноваженнями і функціями для спеціальних цілей відповідно до закону. Органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу (ч.1, ч.2 ст. 4). Умови діяльності місцевих обраних представників повинні забезпечувати вільне виконання ними своїх функцій (ч.1 ст.7).

Краснослобідська сільська рада Обухівського району Київської області є органом місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальних громад с. Красна Слобідка та с. Безіменне на території Обухівського району Київської області. Загальний склад ради, відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеві вибори» становить 14 осіб, що підтверджується також загальними відомостями про голосування на місцевих виборах, що розміщений на офіційному сайті Центральної виборчої комісії, за посиланням: http://cvk.gov.ua/pls/vm2015/PVM058?PID112=61&PID102=1330&PF7691=1330&PT001F01=318&rej=0&pt00_t001f01=.

У відповідності до п.15 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» порядок скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». До прийняття регламенту ради чергового скликання застосовується регламент ради, що діяв у попередньому скликанні.

Встановлено, що на час скликання сесії 08.08.2017 діяв Регламент роботи Краснослобідської сільської ради 6 скликання, затверджений рішенням Краснослобідської сільської ради від 16.12.2010 №2.2 VІ (далі Регламент).

Так, 08.08.2017 була скликана сьома сесія Краснослобідської сільської ради сьомого скликання.

Відповідно до протоколу сесії, на ній були присутні 7 депутатів з числа ради, що також підтверджується списком присутніх депутатів, в якому проставлені особисті підписи саме семи депутатів, в саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Згідно ч. 12 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Дана норма відображена, також, і в Регламенті, відповідно до п. 3.9. якого зазначено, що сесія ради є правомочною, якщо в ній беруть участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Тобто, у даному випадку, сесія мала бути повноважною за присутності 8 депутатів Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області.

Сесію сільської, селищної, міської ради відкриває і веде відповідно сільський, селищний, міський голова, а у випадках, передбачених частиною шостою цієї статті, - секретар ради; сесію районної у місті, районної, обласної ради - голова ради або відповідно заступник голови районної у місті, районної ради чи перший заступник, заступник голови обласної ради. У випадку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, сесію відкриває за дорученням групи депутатів, з ініціативи якої скликана сесія, один з депутатів, що входить до її складу, а веде за рішенням ради - один з депутатів цієї ради (ч. 11. ст. 46 Закону).

Також, відповідно до п. 3.8. Регламенту сесію сільської ради відкриває і веде сільський голова, а у випадках, передбачених ч. 6 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - секретар ради.

Протоколи сесій сільської, селищної, міської ради, прийняті нею рішення підписуються особисто сільським, селищним, міським головою, районної у місті, районної, обласної ради - головою відповідної ради, у разі їх відсутності - відповідно секретарем сільської, селищної, міської ради, відповідно заступником голови районної у місті, районної ради чи першим заступником, заступником голови обласної ради, а у випадку, передбаченому частинами сьомою та восьмою цієї статті, - депутатом ради, який за дорученням депутатів головував на її засіданні (ч. 16 ст. 46 Закону).

Сесії ради проводяться гласно із забезпеченням права кожного бути присутнім на них, крім випадків, передбачених законодавством. Порядок доступу до засідань визначається радою відповідно до закону. Протоколи сесії ради є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» (ч. 17 ст. 46 Закону).

Зі змісту протоколу 7 сесії від 08.08.2017 вбачається, що головуючим на сесії був сільський голова.

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова не може бути депутатом будь-якої ради, суміщати свою службову діяльність з іншою посадою, в тому числі на громадських засадах, займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю.

Відповідно до п. 5.1. Регламенту головуючий на сесії ради забезпечує виконання положень цього регламенту та, зокрема, керує засіданням ради, стежить за дотриманням кворуму та порядку її роботи.

Водночас, всупереч вказаної норми Закону та Регламенту, в порушення поряду роботи ради, за відсутності більшості із загального складу депутатів ради, сільським головою було оголошено, що робота 7 сесії розпочата.

Після затвердження порядку денного, одним із питань, що виносились головою сільської ради на розгляд сесії стала заява ОСОБА_10 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Згідно відомості про результатами поіменного голосування за рішення Краснослобідської сільської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_11 від 08.08.2017, за прийняття рішення проголосувало 6 депутатів та сільський голова, та головою ради оголошено, що рішення прийняте.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Отже, законом прямо передбачено, що рішення приймається за умови голосування за нього більшістю депутатів із загального складу ради.

Водночас, статус голови ради відрізняється від статусу депутатів ради.

Так, повноваження сільського, селищного, міського голови визначені ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» відповідно до яких, голова, зокрема, 1) забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; 2) організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; 3) підписує рішення ради та її виконавчого комітету; 7) здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; 8) скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; 9) забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання.

У свою чергу, правовий статус депутата місцевої ради регулюється Законом України «Про статус депутатів місцевих рад», де ст. 2 визначено, що депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України. Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

У зв`язку з чим, голову сільської ради не можна прирівнювати до депутата ради.

Проте, незважаючи на вищевказане, рішенням Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області № 99.7-УІІ від 08.08.2017 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:034:0060, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 зареєструвала право власності на земельну ділянку, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 10 та частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. При цьому акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів невідповідності Конституції або законам України визначаються незаконними в судовому порядку.

Як зазначає прокурор, рішення № 99.7-УІІ від 08.08.2017 року прийняте Краснослобідською сільською радою під час неповноважної сесії, меншістю із загального складу депутатів ради, тобто в порушення ст. 46 та ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому має бути визнане недійсним на підставі ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Така правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 04.10.2018 у справі № 320/9663/15-а, а також в постанові Обухівського районного суду Київської області від 11.12.2017 у справі № 372/2156/17.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (стаття 122 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України).

Таким чином, громадяни мають право набути право власності на земельні ділянки із земель комунальної власності, лише в межах та поряду, передбаченому ст.ст. 116, 118, 122 Земельного кодексу України на підставі рішення сільської ради, яке має бути прийняте відповідно до порядку, передбаченого Конституцією та законами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принцип законності є одним із принципів здійснення місцевого самоврядування в Україні, визначених статтею 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частинами першою та третьою статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що правовий статус місцевого самоврядування визначається Конституцією, цим та іншими законами, які не суперечать положенням цього Закону.

Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Крім того, саме органи місцевого самоврядування згідно із частиною 5 статті 60 цього Закону здійснюють від імені та в інтересах територіальних громад правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Відповідно до вимог ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

В даному випадку спірне майно вибуло з володіння власника, територіальної громади села Красна Слобідка Обухівського району, без її волі.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належали органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах була Краснослобідська сільська рада.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю (ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України).

Тобто, дійсним власником спірної земельної ділянки є саме територіальна громада села Красна Слобідка, тому орган місцевого самоврядування має право розпоряджатись майном територіальної громади лише в межах повноважень та виключно у спосіб, передбачений чинними нормативно-правовими актам. Водночас, прийняття рішень органом місцевого самоврядування в порушення вказаних положень не може вважатись вираженням волі територіальної громади.

Такі висновки підтверджуються правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 05.10.2016у справі № 916/2129/15, від 23.11.2016 у справі № 916/2144/15, від 25.01.2017 у справі № 916/2131/15, від 15.03.2017 у справі № 916/2130/15

В лютому 2020 року перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі територіальної громади села Красна Слобідка Обухівського району Київської області до Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення та скасування державної реєстрації права власності.

Підставою для пред`явлення вказаного позову слугували виявлені прокурором порушення вимог земельного законодавства зазначені вище.

Рішенням Обухівського районного суду від 23.12.2021 у справі № 372/675/20 у задоволені позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.01.2023 рішення суду першої інстанції змінено шляхом викладення мотивувальної частини рішення у редакції цієї постанови. Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що пред`явлення позовних вимог про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на майно не є необхідним для ефективного відновлення прав. Належним та ефективним способом захисту порушених прав власника є вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, проте такі вимоги прокурор не заявляв.

Постановою Верховного суду від 26.04.2023 у справі № 372/675/20 постанову Київського апеляційного суду від 10.01.2023 змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Зі змісту вказаної постанови Верховного суду від 26.04.2023 вбачається, що, окрім висновків про обрання прокурором неефективного способу захисту порушених прав, яким у даному випадку має бути віндикація, судом досліджено питання наявності кворуму та, відповідно, повноважень сесії сільської ради на прийняття оскаржуваного рішення та зазначено наступне.

У справах, які переглядалися, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що відповідно до протоколу сьомої сесії сільської ради сьомого скликання Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області від 08 серпня 2017 року загальний склад ради 14 депутатів, присутніх зі складу ради - 7 депутатів.

Отже, сесія Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області була б повноважною за присутності більше половини депутатів на її пленарному засіданні, тобто не менше 8 депутатів. Втім, присутніми були лише 7 депутатів, тому сесія ради через брак мінімально необхідного кворуму не може вважатися повноважною, вона не могла бути відкритою.

Як наслідок, Верховний Суд дійшов до висновку про те, що суди першої та апеляційної інстанцій зазначених обставини не врахували, як і не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 363/406/15-а (адміністративне провадження № К/9901/1159/18), від 13 грудня 2019 року у справі № 495/463/16-а (адміністративне провадження № К/9901/32303/18), від 13 травня 2020 року у справі № 300/906/19 (адміністративне провадження № К/9901/1170/20).

З наведених підстав Верховний Суд погодився з доводами касаційної скарги прокурора про те, що рішення VІI сесії Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області сьомого скликання від 08 серпня 2017 року є незаконними, оскільки прийняте неповноважною сесією з порушенням частини дванадцятої статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та частини другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Положеннями ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однією з підстав звільнення від доказування є преюдиціальність обставин, існування або не існування яких встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 520/14775/15-ц зазначено, що преюдиція це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановленні факти не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язанні повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій цивільній, господарській або адміністративній справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Таким чином, судовим рішенням Верховного суду від 26.04.2023 у справі № 372/675/20 встановлено обставини, що не підлягають доказуванню у даному позові про те, що рішення № 99.7-VІІ від 08.08.2017 прийняте Краснослобідською сільською радою під час неповноважної сесії, меншістю із загального складу депутатів ради, тобто в порушення ст. 46 та ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому земельна ділянка з кадастровим номером :01:034:0060 передана у власність ОСОБА_1 незаконно.

Згідно із ст. 321 Цивільного кодексу України право власності

є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права

чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

У відповідності до вимог ст. ст. 330, 388 ЦК України право власності на земельну ділянку, яку було відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Пунктом 24 Прикінцевих та Перехідних положень до Земельного кодексу України визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України (у чинній редакції), сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У свою чергу, с. Красна Слобідка входить до складу Обухівської міської територіальної громади, яка утворена на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» від 12.06.2020 № 715-р.

З огляду на вищевикладене, вбачається очевидний факт порушення інтересів держави в особі Обухівської міської ради Київської області, як законного власника та розпорядника земель в межах територіальної громади.

Як зазначено вище, право власності на спірну земельну ділянку належить державі в особі Обухівської міської ради Київської області, а тому оспорювану земельну ділянку слід витребувати на користь останньої з незаконного володіння відповідача.

У випадку позбавлення права користування та розпоряджання своїм майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.

Принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю викладений у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, а також у постановах від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 та від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц.

Водночас, відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникають із дня такої реєстрації.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до правового висновку, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19 (п.п. 24, 25, 27, 28, 30, 31, 32, 34, 35) за змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Однак згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 26.07.2022, ст. 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 26.07.2022) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 26.07.2022 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19 та підстав для відступу від цієї позиції не вбачається.

Таким чином, рішення про державну реєстрацію права приватної власності на земельні ділянки за особами, які протиправно їх набули, може бути перешкодою у реалізації дійсними власниками речових прав на зазначені об`єкти.

На даний час спірна земельна ділянка у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована за відповідачем, як наслідок Обухівська міська рада позбавлена можливості користуватись і розпоряджатись спірною земельною ділянкою комунальної власності.

За вказаних обставин, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права приватної власності має бути скасовано в судовому порядку з одночасним припиненням речових прав відповідача на оспорювану земельну ділянку відповідно до ст. ст. 16, 391 Цивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 26, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як зазначено вище, на час звернення прокурором до суду з даним позовом власником спірних земельних ділянок є держава в особі Обухівської міської ради Київської області.

Варто зазначити, що позивач як уповноважений суб`єкт владних повноважень, за наявності факту порушення інтересів держави, не звертався до суду за їх захистом.

Так листом від 09.10.2023 № 56-11559вих-23 Обухівська окружна прокуратура звернулася до Обухівської міської ради Київської області із вимогою про необхідність. вжиття заходів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства

У відповідь, Обухівська міська рада листом від 24.10.2023 № 3653 повідомила про відсутність матеріалів, необхідних для вжиття заходів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства.

Сам факт не звернення до суду Обухівської міської ради Київської області з позовом в інтересах держави, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний уповноважений державою орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави в особі Обухівської міської ради Київської області та для звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18.

Вказана обставина також надає прокурору додаткові підстави на звернення до суду за захистом порушених інтересів держави.

Крім того, позовна заява про витребування спірної земельної ділянки безумовно становить суспільний інтерес.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову лише в частині вимог про витребування спірної земельної ділянки, оскільки задоволення вказаної вимоги матиме наслідком поновлення прав позивача в повному обсязі.

Правомірним суд визнає і вимоги про відшкодування відповідачкою понесених судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст. 141 ЦПК України та підтверджуються наявним в матеріалах справи платіжним дорученням.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 5, 13, 19, 48, 263, 264, 265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Витребувати на користь Обухівської міської територіальної громади в особі Обухівської міської ради Київської області із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:034:0060 площею 0,25 га.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Київської обласної прокуратури (м. Київ, бул. Лесі Українки, 27/2) судовий збіру розмірі 5974,00 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення також може бути переглянуто Обухівським районним судом Київської області у випадку подання відповідачем відповідної письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Г.В.Висоцька