Номер провадження: 22-ц/813/3135/24
Справа № 522/5615/23
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

30.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2023 року, та на ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 24 серпня 2023 року, які занесені до протоколу судового засідання, ухвалені Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Бондар В.Я. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору найму (оренди),

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що у квітні 2021 року вона вирішила провадити підприємницьку діяльність для чого прийняла рішення орендувати приміщення під грумінг-салон та готель для собак «Собача дача». Знайшовши підходяще приміщення на сайті ОЛХ, прийшла за місцем його знаходження за адресою: АДРЕСА_1 , де її зустрів чоловік на ім`я ОСОБА_4 , вказавши, що є власником цього майна. Після огляду приміщення позивачка 29 квітня 2021 року підписала договір оренди № 29-04-2021, у якому орендодавцем було вказано ОСОБА_2 , особу якого при підписанні встановлено не було. Пізніше їй стало відомо, що особа, яка вказала, що є власником цього приміщення, є сином ОСОБА_2 ОСОБА_2 . Позивачка почала використовувати орендоване приміщення. Після впровадження військового стану в Україні, від імені ОСОБА_2 з електронної адреси, вказаної у договорі, надійшли листи з пропозиціями укласти додаткові угоди до договору оренди, де зменшувалася ціна за оренду приміщень внаслідок запровадження воєнного стану. Підписи орендодавця на цих листах були відсутні або не схожі на ті, які було відтворено на договорі оренди. Вона погодилася з новими умовами та розраховувалася за оренду згідно з встановленими рахунками. Коли дія договору закінчилася, її чоловік ОСОБА_5 передав приміщення ОСОБА_6 (сину орендодавця) та в односторонньому порядку було підписано акт прийому-передачі орендованого майна, в якому зазначено, що орендар повернула орендовані приміщення, претензій по розрахункам, щодо стану орендованого майна до неї немає. Акт повернувся їй через невручення орендодавцю.

Після цього з електронної пошти, вказаної у договорі, почали приходити листи, що вона має сплатити кошти у розмірі 130000 грн, що викликало у неї підозру щодо обізнаності власника нерухомого майна про договірні відносини з оренди належного йому майна, чи здійснив він своє волевиявлення шляхом підписання договору оренди майна. У зв`язку із наведеним, вона звернулась до правоохоронних органів з метою з`ясування особи, з якою було підписано договір. Однак, відповідач до слідчого відділу поліції не з`явився, сином відповідача надано пояснення про те, що він є довіреною особою свого батька і договір було підписано з батьком.

Вважає, що для з`ясування особи, яка підписала оспорюваний договір, необхідно провести судову почеркознавчу експертизу з метою вирішення питання належності підпису тій чи іншій особі, з`ясування наявності повноважень на підписання договору сином орендодавця, якщо договір було підписано від його імені.

Також акцентує увагу на відсутність визначеного предмету договору, у якому не було конкретизовано, які саме приміщення за адресою: АДРЕСА_1 їй передавалися в оренду, крім того, орендувалася лише частина приміщення без конкретизації такої частини. Дана обставина має значення для визначення предмета договору, вартості комунальних витрат, які входили до складу орендної плати.

Посилаючись на недійсність оспорюваного договору, який порушує її право на мирне володіння майном, оскільки унаслідок його дії до неї пред`явлено вимоги про стягнення коштів, на які відповідач немає жодного права, позивачка просила суд визнати договір оренди № 29-04-2021, підписаний 29 квітня 2021 року між нею та ОСОБА_2 , недійсним, застосувавши до договору наслідки недійсності правочину.

До суду 17 квітня 2023 року від ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що сторонами визнається факт користуванням майном відповідача, а саме частиною нежитлового приміщення офісу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 100 кв.м та факт приймання-передачі об`єкту оренди 31 серпня 2022 року. Твердження позивача про передачу приміщення після закінчення строку договору не відповідає дійсності, оскільки строк дії договору був до 30 червня 2022 року. 28 червня 2022 року відповідач повідомив позивача щодо закінчення дії договору оренди та запропонував продовжити дію договору або ж звільнити орендоване приміщення до 30 червня 2022 року. Позивачка усно погодилася продовжити дію договору, тому відповідач запропонував укласти додаткову угоду № 4, якою змінювалися платежі лише за два місяці оренди, однак сторони не дійшли згоди відносно зазначеної угоди, жодних угод на продовження строку дії договору укладено між сторонами не було. Позивач звільнила приміщення через два місяці після закінчення строку договору, не сплативши заборгованість за користування об`єктом оренди, що стало підставою для його звернення до суду з позовом (справа № 522/17092/22). Спірні правовідносини щодо розрахунків почалися за два тижні до звільнення приміщення. Позивач користувалася об`єктом оренди протягом 448 днів сплативши за цей час 283250 грн та подає позов в якому ставить сумнів щодо обізнаності відповідача в укладенні договору та просить провести експертизу, що на думку відповідача, є абсурдом. Вказує, що син є його представником та має повноваження на пошук орендаторів, отримання всіх документів та передачу їх на підпис, оскільки сам відповідач є особою з інвалідністю другої групи. В договорі оренди чітко визначено його предмет, на момент укладення якого відсутні спори щодо комунальних платежів. Про штучність позову свідчить намагання позивачки зупинити провадження у справі № 522/17092/22 про стягнення з неї орендної плати.

У судовому засіданні 24 серпня 2023 року ухвалами суду, занесеними до протоколу судового засідання, відмовлено представнику позивача ОСОБА_3 у задоволені клопотання про перехід в загальне провадження, відмовлено у поновленні строків для звернення до суду з заявою про витребування доказів, та повернуто заяву про витребування доказів, відмовлено у задоволенні клопотання про допит ОСОБА_1 як свідка та у призначенні експертизи.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору найму (оренди) залишено без задоволення.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачка не довела наявність підстав для визнання договору недійсним, істотні умови договору погоджені сторонами, сторони виконували свої зобов`язання за договором оренди, адже ОСОБА_1 вказує, що користувалася об`єктом оренди та сплачувала орендну плату, відповідач також виконував умови договору. Спір між сторонами про наявність чи відсутність заборгованості по договору оренди не може бути підставою для визнання такого договору недійсним.

Не погодившись з вказаними ухвалами суду від 24 серпня 2023 року та рішенням суду, ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову, а також просить скасувати ухвали суду від 24 серпня 2023 року про відмову у проведенні судової почеркознавчої експертизи та про відмову у витребуванні доказів, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необгрунтованість позовних вимог, не перевірив суть доводів позивачки, не задовольнив жодне із заявлених нею клопотань, направлених на розгляд позовної заяви, зокрема, клопотання від 13 червня 2023 року щодо проведення судової почеркознавчої експертизи (відмовлено реплікою № 21, журнал судового засідання від 13 липня 2023 року, оскільки суд не перейшов до дослідження доказів та відсутні необхідні документи для її проведення); заява про визнання явки відповідача обов`язковою (журнал судового засідання від 13 липня 2023 року, репліка № 38), суд відмовив у задоволенні (репліка № 46), оскільки позивачка не задала 10 питань до Відповідача при подачі позову; заява про допит свідків у справі (відмовлено реплікою № 48, журнал судового засідання від 13 липня 2023 року, оскільки суд не може зобов`язати відповідача давати показання як свідка); заява про оголошення перерви з метою витребування доказів для заявлення повторного клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи (відмовлено реплікою № 59, а реплікою № 60 вказано, що позивач на даній стадії вже не може подавати жодних доказів).

Вказує, що позивачці судом створювались перешкоди у збиранні і поданні доказів до суду, позивачка була поставлена у пряму залежність від небажання суду сприяти їй у збиранні і поданні доказів у справі з метою доведення власного позову, при цьому суд першої інстанції тиснув на представника позивачки з тим, щоб остання залишила позов без розгляду.

Головним порушенням прав позивачки зазначає нівелювання судом її доводів у справі щодо необхідності проведення судової почеркознавчої експертизи з огляду на недоцільність її проведення.

Скаржниця відзначає, що ЦПК України не визначає строку для звернення до суду з заявою про проведення судової експертизи, тому у даному випадку, позиція суду щодо пропуску строку на звернення до суду з відповідною заявою не ґрунтувалася на нормах чинного Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на позицію суду щодо заявлених клопотань та заяв, у судовому засіданні від 24 серпня 2023 року позивачка у повторному клопотанні про проведення судової почеркознавчої експертизи пояснювала мотиви неможливості самостійного проведення експертизи, враховуючи, звернення до правоохоронного органу перед поданням позову, а саме до Одеського районного управління № 1 ГУНП в Одеській області, та очікуваних від них відомостей в позасудовому порядку (досудового розслідування у рамках кримінальної справи).

24 липня 2023 року, після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_1 отримала інформацію про відсутність даних щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, що оскаржувалося нею у порядку ст. 303-307 КПК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо внесення даних про подію кримінального правопорушення до ЄРДР, відтак, правомірні очікування Позивачки отримати висновок судової почеркознавчої експертизи саме у кримінальній справі завершилися саме 10 серпня 2023 року, унаслідок чого, заявляється відповідне клопотання у рамках розгляду даної цивільної справи № 522/5615/23-Е.

Про необхідність проведення відповідного експертного дослідження позивачка заявляла безпосередньо у тексті позовної заяви у цій справі, тому на підставі ст. 127 ЦПК України, просили строк на подання відповідної заяви поновити.

Мотивуючи підстави для поновлення строку на подання клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи і витребування доказів, які необхідні для її проведення, надавши інформацію про неможливість її самостійного проведення, внаслідок відмови в наданні оригіналів документів, з яких можна провести судову почеркознавчу експертизу, для встановлення приналежності підпису ОСОБА_2 , а також відмови відповідача від її проведення та надання експертних зразків підпису, позивачка справедливо розраховувала на задоволення відповідного клопотання.

Утім, суд першої інстанції відмовив у витребуванні інформації, яка має доказове значення для справи, що і є причиною подання даної апеляційної скарги.

Вважає, що клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, разом з заявою про витребування доказів до нього мали бути задоволеними, оскільки нею наведено аргументи для подання даних клопотань саме 24 серпня 2023 року.

Без дослідження даних обставин, суд першої інстанції, на переконання позивачки, не міг зробити висновок про обставини, на які вона посилалася.

При цьому, аргументи суду в оскаржуваному рішенні щодо необхідності розгляду заявлених позовних вимог в іншій справі - є прямим втручанням у принцип диспозитивності цивільного процесу, оскільки наслідки недійсності правочину виходять далеко за межі розрахунків орендної плати і створюють наслідки недійсності правочину (повернення на виконання договору коштів, майна, тощо), тому неправильно пов`язувати цей позов з вимогами іншої сторони спору про стягнення коштів, оскільки інформація про те, що ФОП ОСОБА_2 не підписував договір оренди з`явилася після вчинення по відношенню до неї шахрайських дій, які вживалися навколо оспорюваного правочину і може спричинити до виникнення інших правовідносин, пов`язаних із двосторонньою реституцією, як наслідком за вчиненням недійсного правочину.

Також вказує, що суд здійснив розгляд справи у її відсутність за наявності поважної причини неявки участі у судовому засіданні у справі № 523/14000/14-ц, яке призначено у Одеському апеляційному суді 12 жовтня 2023 року на 14.15 год, тому в даному випадку, судовий розгляд відбувся усупереч бажанню позивачки і надалі приймати участь у розгляді справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_7 в особі свого представника ОСОБА_8 її доводи не визнав, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, зазначивши, що наведена позивачем підстава позову не може бути підгрунтям для звернення до суду позивачки, права якої жодним чином оскаржуваним договором не порушувались; клопотання про проведення почеркознавчої експертизи зумовлено виключено метою затягування судового процесу і подано з порушенням строків, визначених ч. 2 ст. 83 ЦПК України.

Зазначає, що позивач ставить під сумнів дійсність договору з підстав начебто відсутності волевиявлення на таке Відповідача та просить призначити з цього приводу почеркознавчу експертизу, проте підписання договору відмінною від відповідача особою порушувало б права саме відповідача, а не позивача, який повною мірою користувався орендованим приміщенням 448 днів до прийняття рішення про припинення такого користування, сплачував за орендну плату, позов поданий після пред`явлення відповідачем позову про стягнення з позивачки коштів, а двостороння реституція, про яку просить позивачка, не відповідає судовій практиці Верховного Суду України щодо можливості визнання договору оренди недійсним лише на майбутнє.

Щодо призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, то твердження позивачки про невизначення ЦПК України строку для звернення до суду із клопотанням про призначення такої є абсурдним та не відповідає законодавству, і оскільки жодних доказів несправжності підпису відповідача подано не було і не було заявлено про витребування таких доказів, і формулювання наявних клопотань розпливчасті, їх напрямок та кількість свідчать про спробу зловживання правом з боку позивача, то вважає, що судом дотримано розгляд такого клопотання та правомірно відмовлено у його задоволенні.

Одночасно з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подала клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та поновлення строку на подання відповідного клопотання, пославшись на неможливість отримання висновку експерта в позасудовому порядку в рамках кримінальної справи.

Проведення експертизи просила доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз та на вирішення експерта поставити наступні питання:

1) Чи виконано підпис від імені ФОП ОСОБА_2 у договорі оренди майна № 29-04-2021, підписаного 29 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_2 чи іншою особою.

Крім того, послалась на неможливість самостійного отримання експериментальних зразків підпису ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримала клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Вивчивши клопотання позивачки, вислухавши думку осіб, що брали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових винятках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом, а учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Згідно з частиною першою статті 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Аналіз зазначених норм права свідчить, що суд має право для з`ясування обставин, що мають значення у справі і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки чи ремесла, призначити експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз`яснив судам, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм.

Призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: характер і ступінь ушкодження здоров`я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати (ч. 1 ст. 105 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 367 ЦПК України переглядає справу за наявними в цій і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом доказування по справі є порушення прав позивача внаслідок неправомірного нарахування відповідачем боргу і яке, з огляду на обраний нею спосіб захисту порушеного права, вона пов`язує з недійсністю укладеного із нею 29 квітня 2021 року договору оренди майна № 29-04-2021, внаслідок його підпису не орендатором ОСОБА_2 , а іншою особою.

Як було встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом після подання відзиву у справі № 522/17092/22 за позовом ОСОБА_2 про стягнення з неї заборгованості.

Розглядаючи вказане клопотання, колегія суддів бере до уваги, що за загальним правилом експертиза призначається коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи та поданих доказів, при цьому особа, яка заявляє клопотання про призначення експертизи, повинна обґрунтувати та довести необхідність її призначення.

Будь-яких суттєвих доводів в обгрунтування необхідності призначення почеркознавчої експертизи в межах заявлених в цій справі позовних вимог стосовно предмету доказування по справі та обґрунтування позовних вимог, заявником наведено не було, як і не було встановлено колегією суддів того факту, що заявнику судом першої інстанції в порушення процесуальних норм, відмовлено у призначенні такої, що порушувало б його право на своєчасне подання належних, допустимих та достатніх доказів.

Отже, відсутні підстави для призначення у справі вказаної експертизи.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання позиваки ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Керуючись ст. 103, 259, 367 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту ухвали суду 03 травня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко