Справа № 182/2826/23
Провадження № 2/0182/998/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.04.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря судового засідання Власенко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про звільнення майна з під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 12.06.2023 року звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Позивач є донькою ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Позивач є спадкоємицею першої черги спадкування за законом після смерті батька, тому вона звернулась у встановлений законом строк до державного нотаріуса для оформлення спадщини. Але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження щодо майна померлого ОСОБА_4 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про забезпечення позову від 11.03.2004 року по справі №2-1149/2003 було накладено арешт на майно ОСОБА_4 . Згідно листа Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2022 року, на даний час в архіві суду зберігається лише остаточна ухвала від 24.12.2009 року, постановлена за результатним розгляду даної цивільної справи №2-1149/2003, якою позовну заяву ОСОБА_3 , УПІК «Металургія» до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні трудових прав залишено без розгляду.

Позивач звернулась до суду з заявою про зняття арешту з майна, в якій просила скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, але їй було відмовлено у прийнятті заяви у зв`язку із обранням неефективного способу захисту. Разом з тим, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 11.03.2004 року, не скасовані та продовжують існувати, не дивлячись на те, що позовна заява у справі, в межах якої були застосовані вказані заходи забезпечення позову, залишена без розгляду.

Позивач звернулась до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з проханням зняти арешт, накладений на все майно померлого ОСОБА_4 . Проте, позивачу ОСОБА_2 листом державного нотаріуса було відмовлено у знятті арешту та повідомлено, що арешт нерухомого майна, зареєстрований Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою 30.08.2006 року за №3661005 на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2004 року, а тому знімати його необхідно в судовому порядку через органи виконавчої служби.

Відповідач по справі ОСОБА_3 , а також Український промислово-інвестиційний консорціум «Металургія» не заявляли жодних вимог до ОСОБА_2 , як до спадкоємиці після смерті ОСОБА_4 . На сьогодні жодних виконавчих проваджень щодо ОСОБА_4 не відкрито. Фактично арешт на майно, яке належало ОСОБА_4 , продовжує існувати без жодної правової підстави.

Крім того, при вирішення питання щодо визначення належного відповідача по даній справі враховувався той факт, що станом на день подання заяви Український промислово-інвестиційний консорціум «Металургія», який був позивачем у розглянутій справі №2-1149/2003, припинив свою діяльність, правонаступники відсутні.

При первинній подачі позовної заяви про зняття арешту з майна відповідачем було визначено Другу Нікопольську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області, оскільки вона є реєстратором, який вніс обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Однак рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі №182/4450/22 позивачці відмовлено в задоволенні позову з підстави заявленого неналежного відповідача. Тому в даному позові відповідачем визначено ОСОБА_3 , оскільки саме в його інтересах був накладений арешт на майно ОСОБА_4 в рамках цивільної справи №2-1149/2003 ухвалою суду від 11.03.2004 року. Даною ухвалою було накладено арешт на все майно ОСОБА_4 , наразі відомо про будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проте остаточний склад спадщини невідомий. З цих підстав позивач позбавлена можливості оформити спадкові права, а тому просить суд зняти арешт з всього нерухомого майна ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 30.11.2023 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.40-41).

17.04.2024 року від позивача ОСОБА_2 на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.59-60)

05.12.2023 року від відповідача ОСОБА_3 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.44).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд приходить до наступного.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебувала справа №2-1149/2003 за позовом ОСОБА_3 , Українського промислово-інвестиційного консорціуму «Металургія» до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні трудових відносин. В рамках даної справи 11.03.2004 року було винесено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_4 . Ухвалою суду від 24.12.2009 року позовні вимоги по даній справі було залишено без розгляду. Сама справа на даний час знищена у зв`язку із закінчення строків її зберігання в архіві суду відповідно до інструкції з судового діловодства. Таким чином, в архіві суду зберігається лише остаточна ухвала суду від 24.12.2009 року, що підтверджується листом Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за №01-29/55/2022 від 25.01.2022 року (а.с.16). Листом Запорізького апеляційного суду №03-20/115/22 від 12.01.2022 року зазначено, що дана справа перебувала в провадженні Апеляційного суду Запорізької області, але ухвалою від 03.10.2006 року апеляційну скаргу залишено без розгляду, а справу після закінчення апеляційного провадження повернуто до суду першої інстанції (а.с.17).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.29). Позивач по справі - ОСОБА_2 є донькою померлого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.12). Прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » вона змінила після реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.13).

Позивачка є спадкоємицею першої черги після смерті батька, у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмолено, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження щодо майна померлого ОСОБА_4 , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.11.2021 року (а.с.15), а тому вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач скористалась своїм правом та прийняла спадщину після смерті батька.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 цієї статті , незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як вбачається з листа державного нотаріуса Віри Балашової, арешт нерухомого майна ОСОБА_4 (реєстраційний номер 3661005) зареєстрований Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 30.08.2006 року, підстава обтяження: ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, а тому знімати дану заборону необхідно в судовому порядку через виконавчу службу (а.с.23).

Наказом міністерства юстиції України від 14.12.2012 року №1844/5 «Про затвердження порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна» припинено доступ державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, приватних нотаріусів до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, а реєстраторів бюро технічної інвентаризації до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Отже вирішення даного питання в позасудовому порядку не є можливим, оскільки нотаріальна контора не може зняти обмеження на нерухоме майно на підставі п 5.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст. 74 ЗУ «Про нотаріат» без відповідного рішення суду.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі №643/3614/17, згідно якого вимоги про звільнення майна з-під арешту, які ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають із цивільних правовідносин та відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України можуть бути вирішенні судом цивільної юрисдикції.

Крім того, позивач по справі №2-1149/2993 - ОСОБА_3 , в інтересах якого і накладався арешт на майно ОСОБА_4 , визнав позовні вимоги ОСОБА_2 , що свідчить про те, що він більше не має майнових претензій ні до померлого, ні до його спадкоємців.

Другий позивач по справі №2-1149/2003 - Український промислово-інвестиційний консорціум «Металургія» припинив свою діяльність , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 9.11.2022 року, правонаступники відсутні (а.с. 27-28). Тобто, фактично арешт на майно ОСОБА_4 продовжує існувати без жодної правової підстави.

Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.2 постанови №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до цієї ж постанови, позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 належить житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується технічним паспортом (а.с.24-26). Крім того, позивачка має намір прийняти все майно після смерті батька, у тому числі майно, про існування якого на час прийняття спадщини їй не відомо.

З огляду на викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, ніяких матеріальних претензій до позивача, як спадкоємиці ОСОБА_4 , не має, а арешт, накладений на майно порушує право позивача на оформлення спадкового майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому необхідно зняти арешт, накладений на нерухоме майно, належне померлому ОСОБА_4 .

Керуючись ст. 4, 5, 12, 14, 18, 19, 76-78, 81, 89, 259, 263- 265, ЦПК України, ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.34 ЗУ «Про нотаріат», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Зняти арешт з всього нерухомого майна ОСОБА_4 , накладений на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2004 року по справі №2-1149/2003 за позовною заявою ОСОБА_3 , Українського промислово-інвестиційного консорціуму «Металургія» до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 про усунення перешкод у здійсненні трудових прав, зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 30.08.2006 року за №3661005.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева