Унікальний номер справи 761/6163/23
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/8608/2024
Головуючий у суді першої інстанції Ю.О.Матвєєва
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

24 квітня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів Шкоріної О.І., Євграфової Є.П.

секретар судового засідання: Авєлін А.О.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року, ухваленеу складі судді Матвєєвої Ю.О. в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва.

в с т а н о в и в :

АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) у лютому 2023 року звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 503226,12 грн. за кредитним договором № б/н від 14.01.2019, яка утворилася станом на 15.01.2023 року та яка складається із: 419076,64 грн. - заборгованість за кредитом, 84149,48 грн. - заборгованість за простроченими відсотками та судові витрати. Позовні вимоги Банк обгрунтував тим, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 14.01.2019. Відповідно до виявленого бажання, у подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 18.03.2020, отримав карту типу «Преміальна карта World Elite» із кредитним лімітом 400 000,00. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. В подальшому, Банк уточнив позовні вимоги, та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 393 226,12 грн. та понесені судові витрати по справі.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів поданої скарги заначено, що позивач звертаючись з позовом до суду посилався на те, що між позивачем та відповідачем 14.01.2019 було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви, чим відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг, отже виникли правовідносини відпоідно до договору про надання банківських послуг, який підписаний відповідачем. Однак у анкеті-заяві не вказано який кредитний ліміт встановлено, тип карти, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту.

Звертає увагу апеляційного суду та ту обставину, що із виписки по рахунку відповідача ОСОБА_1 яка долучена до позову Банком, вбачається, що 20.02.2019 жодних коштів у вигляді кредитного ліміту відповідач не отримував, а станом на 20.02.2019 по картці № НОМЕР_1 у графі виписки деталі операції «кредитний ліміт: 200 000 грн» сума у валюті операції та сума у валюті картки вказана - 0,00 грн та у графі - «залишок після операції» вказано - 0,00 грн., станом на 05.03.2019 по картці № НОМЕР_2 у графі виписки деталі операції «кредитний ліміт збільшення: 400 000 грн., сума у валюті та сума у валюті картки вказано - 0,00 грн, отже, жодних операцій, здійснених відповідачем, банк не підтвердив, наявність інших договорів банк не надав, крім того, 11.01.2019 по картці № НОМЕР_3 у графі деталі операції зазначено, «переказ зі своєх картки через додаткок приват 24» у сумі 280 000 грн. та 14.01.2019 на дану кртку надійшов переказ коштів у сумі 60 000 грн. По картці № НОМЕР_1 із встановленим лімітом у сумі 200 000 грн та по картці № НОМЕР_2 із збільшеним кредитним лімітом у 400 000 грн. жодних видаткових операцій не здійснювалося, відповідач не користувався даними коштами про що свідчить відсутність руху коштів у період з 20.02.2019 по 01.01.2023, натомість у виписці за 13.02.2019 прослідковується, що відповідач на карту № НОМЕР_2 поклав через касу кошти у сумі 20 000 грн.

Окрім того, позивачем не доведено та й матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, відовідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, адже цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банк може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16 цс 15) і не спростовано позивачем.

Отже, в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Звертає увагу апеляційного суду, що згідно долученої до матеріалів справи відповідачем виписки по картці ОСОБА_1 за період 01.01.2021 - 23.06.2023 слідує, що позичальник активно користувався кредитними коштами, де зазначено, усього витрат: - 4052 788,71 грн, надходжень усього 3 914 221, 87 грн, сума комісій 13 485, 61 грн., отже (3 914 221, 87 - 4 052 788,72 - 13 485, 61) = 125 081,23 грн. Однак позивачем неправомірно було стягнуто з відповідача у період з 01.01.2022 по 01.01.2023 відсотки з картки № НОМЕР_1 у сумі 141 673, 47 грн та комісії за обслуговування картки № НОМЕР_4 3 000 грн., а усього у сумі 144 673,47 грн., отже на думку апелянта відсутнє мінусове сальдо за тілом кредиту, що виключає підстави його стягнення судом, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, який не відповідає фактичним умовам зобов`язання.

АТ КБ «ПриватБанк» подано до суду відзив на апеляційну скаргу. Банк зазначає, що він повністю погоджується з рішенням суду першої інстанції, а апеляційну скаргу вважає безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідачу було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та видано у користування кредитну карту. Надалі відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, який збільшився до 400 000, 00 грн. Відповідач ознайомився із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 18.03.2020 отримав кредит типу: преміальна картка World Elite.

Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за договором б/н за період з 11.06.2018 по 16.01.2023.

Згідно заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений та погоджується з істотними умовами договору.

Банк виконав зобов`язання надавши відповідачу кредит.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований. Окрім того, 18.02.2022 відповідач ОСОБА_1 здійснив погашення заборгованості в розмірі 50000,00 грн, вже на перевипущену карту, що ще раз підтверджує її отримання відповідачем.

На думку Банка, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що належних та допустимих доказів на спростування викладених у позовній заяві та письмових матеріалах обставин, відповідачем суду не надано, а тому суд дійшов вірного висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача - ОСОБА_2 , яка брала участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити з викладених підстав.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Яндульський Д.В., заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 та представника позивача Яндульського Д.В. , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2019 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем у справі (а.с.21).

У заяві зазначено, що відповідач згоден із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з договором про надання банківських послуг й тарифами банку, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розмішені на офіційному сайті ПриватБанку. Вказано, що позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

До анкети-заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Platinum, World Black Edition, WorldElite, infinite, VISASignature», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк (а.с. 24-72).

Відповідно до наявних в матеріалах справи довідок, виданих АТ КБ «ПриватБанк», у відповідності до підписаного між Банком та ОСОБА_1 кредитного договору №б/н від 14.01.2019 останньому було надано кредитні картки № НОМЕР_2 , дата відкриття 13.07.2018, термін дії 06/19; № НОМЕР_5 , дата відкриття 05.03.2019; термін дії 02/20; № НОМЕР_3 ; дата відкриття 11.06.2018, термін дії 06/21; № НОМЕР_6 , дата відкриття 17.08.2018, термін дії 08/22, № НОМЕР_4 , дата відкриття 18.03.2020, термін дії 02/23; № НОМЕР_7 , дата відкриття 13.03.2019, термін дії 03/23; № НОМЕР_8 , дата відкриття 29.03.2019, термін дії 03/23; № НОМЕР_9 , дата відкриття 21.11.2019, термін дії 11/23; № НОМЕР_10 , дата відкриття 15.03.2021, термін дії 03/25. (а.с. 19).

У відповідності до наданого Банком розрахунку, заборгованість відповідача за договором №б/н від 14.01.2019 станом на 21.11.2023 становить 393226,12 грн., яка є заборгованістю за тілом кредиту.

З доданої Банком до позовної заяви виписки з карткового рахунку убачається, що відповідач користувався зазначеними вище картками, використовував та частково повертав кредитні кошти.

18.02.2022 відповідач ОСОБА_1 здійснив погашення заборгованості в розмірі 50000,00 грн., вже на перевипущену картку, що ще раз підтверджує її отримання відповідачем.

Крім того, з виписки по картці/рахунку за період з 01.01.2021-23.06.2023 р.р. вбачається, що 27.02.2023 року, 10.03.2023 року, 06.04.2023 року на рахунок за угодою № SAMDNWFC8 від 20.02.2019 ОСОБА_1 було перераховано 10000,00 грн., 50000,00 грн.

Так, у відповідності до вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У даній справі АТ КБ «ПриватБанк» у грудні 2023 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно вимог якого просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.01.2019 у розмірі 503226,12 грн., в подальшому подавши до суду уточнену позовну заяву, Банк просив суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.01.2019 у розмірі 393226.12 грн., яка є заборгованістю по тілу кредита.

Судом встановлено, що 14.01.2019 відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В даній заяві відповідачем заповнено розділи щодо його персональних даних та місця проживання. В підписаній анкеті-заяві не зазначено типу банківської картки й бажаного розміру кредитного ліміту, також не зазначено процентної ставки (типу, розміру тощо), умов про встановлення відповідальності за порушення зобов`язань за кредитним договором. Тобто, підписана анкета-заява не містить жодних відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору саме на умовах про які зазначає у позові Банк.

Із виписки, виданої на ім`я ОСОБА_1 за договором № б/н, а також наданого позивачем розрахунку заборгованості убачається, що відповідач користувався кредитними коштами, наданими банком за договором, у власних потребах, частково вносив кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Однак, як вбачається із виписки за договором № б/н від 14.01.2019 за період з 14.01.2021 по 23.06.2023, який зазначений і в роздруківці заборгованості за договором, містить розділ «деталі операції» графу «списання відсотків за користування кредитного ліміту» із зазначенням наступних дат:

- 01.01.2023 року списання за ставкою 3 відсотка в розмірі 12 991,48 грн.;

- 01.12.2022 року списання за ставкою 3 відсотка в розмірі 12 572,40 грн.;

- 01.11.2022 року списання за ставкою 3 відсотка в розмірі 12 991,48 грн.;

- 01.10.2022 року списання за ставкою 3 відсотка в розмірі 12 572,40 грн.;

- 01.09.2022 року списання за ставкою 1,7 відсотка в розмірі 12 977,08 грн.;

- 01.08.2020 року списання за ставкою 1,7 відсотка в розмірі 12 958,48 грн.;

- 01.07.2022 року списання за ставкою 1,7 відсотка в розмірі 7 095,16 грн;

- 01.06.2022 року списання за ставкою 1,7 відсотка в розмірі 7 077,17 грн;

- 01.05.2022 року списання за ставкою 1,7 відсотка в розмірі 6 838,40 грн;

- 01.03.2022 року списання за ставкою 3 відсотка в розмірі 10 639,09 грн;

- 01.02.2022 року списання за ставкою 3 відсотка в розмірі 11 145,79 грн;

- 01.08.2022 року списання за ставкою 1,7 відсотка в розмірі 6412,04 грн.;

- 01.09.2022 року списання за ставкою 1,7 відсотка в розмірі 6412,04 грн ;

- 01.10.2022 року списання за ставкою 3 відсотка в розмірі 6205,20 грн,;

- 01.11.2022 року списання за ставкою 3 відсотка в розмірі 6412,04 грн,;

- 01.12.2022 року списання за ставкою 3 відсотка в розмірі 6205,20 грн.;

Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта, що у позивача були відсутні правові підстави для списання зазначених сум в якості процентів за використання кредитного ліміту.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення даних правовідносин до моменту звернення Банку до суду з указаним позовом (лютий 2023 року).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та за використання ліміту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року, прийнятій у справі №342/180/17-ц (провадження №14-131цс19), за результатами перегляду в касаційному порядку рішень судів першої та апеляційної інстанції, ухвалених за наслідками розгляду спору у подібних правовідносин.

Із аналізу прийнятої Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанови від 03 липня 2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню, вбачається, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також Тарифи банку, з огляду на їх мінливий характер, у даному випадку не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві відповідача, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, списані відстки за використання кредитного ліміту у розмірі 119 858,93 грн. мали б бути зараховані Банком у погашення тіла кредиту, чого Банком зроблено не було, тому заборгованість відповідача за тілом кредиту підлягає зменшенню з 393 226,12 грн. до 273 367,19 грн. (393 226,12 - 119 858,93 = 273 367,19 грн).

З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі є хибним.

За відсутності погодження між сторонами істотних умов щодо порядку та строку сплати відсотків за користування кредитними коштами, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню фактично отримані та використані позичальником кошти, які останнім у добровільному порядку повернуті не були.

Що стосується доводів апеляційної скарги про недоведеність Банком розміру кредитної заборгованості, а також про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, то колегія суддів звертає увагу на таке.

За змістом положень статтей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частин 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підтвердження заявлених позовних вимог щодо отримання відповідачем кредитних коштів було надану виписку з його карткового рахунку, з якого убачається факт отримання та користування ОСОБА_1 коштами та їх часткового повернення. Крім того, позивачем було надано розрахунок заборгованості, копію анкети заяви, довідку про отримані банківські картки.

Стягуючи з відповідача заборгованість за тілом кредиту, судом першої інстанції в підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів правильно було взято до уваги надані банком докази, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово звертався до Банку щодо перевипуску картки, для надання картки з новим строком дії, що підтверджується банківською випискою.

Твердження апелянта щодо тієї обставини, що він користувався різними картками з різними кредитними лімітами, по двом карткам з яких жодних видаткових операцій не здійснювалося, що свідчить про відсутність на них грошових коштів, не є слушними, оскільки вказані картки були надані відповідачеві за наслідками підписання кредитного договору з банком.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що 18.02.2022 відповідачем здійснено погашення заборгованості в розмірі 50000,00 грн., вже на перевипущену картку, що ще раз підтверджує її отримання відповідачем.

Крім того, з виписки по картці/рахунку за період з 01.01.2021-23.06.2023 вбачається, що 27.02.2023 року, 10.03.2023 року, 06.04.2023 року на рахунок за угодою № НОМЕР_11 від 20.02.2019 ОСОБА_1 було перераховано 10000,00 грн., 50000,00 грн.

Відповідач повинен був повернути позивачу у добровільному порядку зняті або витрачені ним з рахунку грошові кошти, проте свій обов`язок не виконав, не забезпечивши своєчасне та достатнє погашення заборгованості за частиною кредиту.

Так, доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За пунктом 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2019 року у справі №910/10254/18, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому можуть підтверджувати факт передачі кредитних коштів позичальнику та заборгованість за кредитним договором.

Отже, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним та допустимим доказом щодо заборгованості відповідача, яка повинна оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами.

Наведене також узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 204/2217/16-ц (провадження 61-47244св18) та від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19).

Зважаючи на викладені вище обставини справи та норми закону, колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупністю з випискою по рахунку відповідача свідчить про отримання останнім кредитних коштів. При цьому відповідачем не було спростовано факт наявності заборгованості, хоча це є його процесуальним обов`язком.

Отже, надані позивачем виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості колегія суддів вважає належними та допустимими доказами по справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції надана невірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним неповно з`ясовані дійсні обставини справи та перевірені доводи сторін зібраними у справі доказами, яким надана невірна правова оцінка. Разом з цим доводи апеляційної скарги в частині та вимоги позовної заяви знайшли своє підтвердження частково. У зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а саме зменшенню в частині суми стягнутої заборговансті за кредитним договором з 393 226,12 грн до 273 367,19 грн.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки відповідач фактично отримав кредит та користувався ним, отже з останнього підлягала стягненню сума за тілом кредиту за вирахуванням платежів, які не пов`язані з банківським кредитом, а саме грошової суми, яка безпідставно банком була зарахована як сплата процентів за використання кредитного ліміту - 119 858,93 грн. (12 991,48+12 572,40+12 991,48+12 572,40+12 977,08+12 958,48+7 095,16+7077,17+6 838,40+10 639,09+11 145,79=119 858,93). Суд не вбачає підстав для віднімання від суми заборгованості 3000 грн, утриманих Банком з відповідача в якості комісії за обслуговування картки, оскільки картка дійсно Банком обслуговувалась і відповідач нею користувався.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, при цьому стягнута з відповідача сума заборгованості за тілом кредиту - 393 226,12 грн. підлягає зменшенню до 273 367,19 грн. (393 226,12 - 119 858,93)

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема: з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Убачається, що задоволені позовні вимоги Банка про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту складають 69,52 % від заявлених вимог (393 226,12 - 100%, 273 367,19 - Х%; Х= (273 367, 19 х100 ): 393 226,12 = 69,50%

Судом першої інстанції з відповідача було стягнуто судовий збір у розмірі 5 898, 39 грн.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну судового рвшення, зменшення стягнутого з відповідача тіла кредиту, то судові витрати понесені заявником у суді першої інстанції у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають також зменшенню з 5 898,39 грн до 4 100,51 грн., ( 5 898,39 грн., х 69,52 %).

При цьому, враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена на 30,48 %, отже з позивача підлягає стагненню на користь відповідача судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 696, 74 грн. (8 847, 58 х 30,48) :100 = 2 696, 74 грн.).

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року змінити.

Зменшити суму стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором з 393 226,12 грн до 273 367,19 грн.

Зменшити суму стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судового збору з 5 898,39 грн до 4 100,51 грн.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товарства Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_12 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 696,74 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 01.05.2024.

Судді Л.Д. Поливач

Є.П. Євграфова

О.І. Шкоріна