КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/2229/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 серпня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області в складі судді Чирки С.С., ухвалене в м. Бориспіль 18 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека.194», треті особи генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека.194» ОСОБА_2 , медичний директор, сімейний лікар-терапевт Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека.194» ОСОБА_3 , сімейний лікар Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека.194» ОСОБА_4 , про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, просила визнати протиправною бездіяльність генерального директора ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_2 , що полягає у ненаданні письмової відповіді на заяву ОСОБА_1 від 06 грудня 2023 року, визнати протиправними дії генерального директора ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_2 , що полягають у відмові розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 грудня 2023 року за участі сімейних лікарів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у присутності заявника ОСОБА_1 ; зобов`язати генерального директора ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_2 розглянути заяву ОСОБА_1 за участі сімейних лікарів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у присутності заявника ОСОБА_1 , зобов`язати генерального директора ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 письмову відповідь на її заяву від 06 грудня 2023 року.

Позов мотивувала тим, що 06 грудня 2023 року вона звернулася до керівництва ТОВ «Аптека.194» із заявою щодо конфліктної ситуації, яка виникла між нею та її сімейним лікарем ОСОБА_3 05 грудня 2023 року, у заяві вона просила генерального директора ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_2 особисто розглянути її звернення за участі учасників конфліктної ситуації (лікарів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) у її присутності. Проте розгляду її заяви не відбулось, вона не одержала письмової відповіді на своє звернення, при тому, що на особистому прийомі у генерального директора ОСОБА_2 повідомив її, що розгляду заяви за участі учасників конфлікту у її присутності не буде, а їй нададуть письмову відповідь. Реалізація її права на звернення, передбачена ст. 40 Конституції України, трактується відповідачем і третьою особою як погрози лікарям, переслідування їх та зловживання правами з боку позивача. В усній формі її спроби вирішити дане питання на досудовому рівні з юристом та директором ТОВ «Аптека.194» були безуспішними, медичний заклад не йде не діалог, а невирішення даної конфліктної ситуації і невстановлення причин конфлікту впливає на якість наданих їй медичних послуг від сімейного лікаря, оскільки упродовж грудня вона фактично взагалі залишилась без первинної медичної допомоги, про що свідчать відкриті кримінальні провадження.

Вказувала, що відповідач своєю бездіяльністю та протиправними діями, що полягають у ненаданні їй письмової відповіді на заяву від 06 грудня 2023 року, відмові розглянути її заяву за її участю в присутності учасників конфлікту порушив її право особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, знайомитися з матеріалами перевірки, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2024 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просила скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що під час розгляду справи суд першої інстанції акцентував свою увагу виключно на першій позовній вимозі, решта вимог навіть не згадувалася головуючим, що підтверджується технічним записом судового засідання, крім того, в мотивувальній частині рішення суду відсутнє правове обґрунтування відмови задоволення інших позовних вимог.

Щодо першої позовної вимоги, вказувала, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме відповідач не надав докази отримання позивачем відповіді на заяву від 06 грудня 2023 року, не довів обставину надсилання відповідачем відповіді на заяву ОСОБА_1 , оскільки представником таких доказів не надано. Крім того, позовна вимога звучить як «ненадання відповіді», а не «не надсилання відповіді», отже суд першої інстанції самовільно змінив предмет позову. Тобто, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо другої позовної вимоги, вказувала, що розгляд заяви ОСОБА_1 за участі сімейних лікарів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передбачено нормами ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», а посилання відповідача на те, що розгляд заяви у присутності заявника та за участі лікарів не передбачено Положенням про медичний заклад, посадовими інструкціями та іншими нормативно-правовими актами, є нікчемними і такими, що суперечать верховенству права. Тобто, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні цієї вимоги, неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, а саме не застосував ст. 18 Закону України «Про звернення громадян».

Відносно третьої позовної вимоги, ця вимога є похідною від другої похідної вимоги, де відбулося порушення права заявника бути присутньою під час розгляду звернення, надавати аргументи і додаткові докази, а тому для відновлення порушеного права слід задовольнити цю вимогу.

Щодо четвертої позовної вимоги, пояснювала, що вона є похідною від першої позовної вимоги. Після відкриття провадження в справі та отримання відповідачем позову з додатками ТОВ «Аптека.194» негайно 19 березня 2024 року надала ненадану відповідь на заяву ОСОБА_1 від 06 грудня 2023 року у додатку до відповіді на інший запит, судом не встановлено цього порушення та не вжито жодного процесуального заходу, зокрема постановлення окремої ухвали. Тобто, знову мало місце порушення норм матеріального та процесуального права.

Звертала увагу, що після розгляду цієї справи подання будь-якого звернення до ТОВ «Аптека.194» є проблематичним, а на подані звернення взагалі не надаються відповіді, про що свідчать відкриті провадження в інших цивільних справах.

Доводила до відома, що безкарність сімейних лікарів за протиправні дії призвела до нових кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , і відносно них відкриті кримінальні провадження.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

В судове засідання 07 серпня 2024 року з`явився представник відповідача ТОВ «Аптека.194», який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлена, причин неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не направила.

Вирішуючи можливість розгляду справи у відсутності позивача ОСОБА_1 , якою було подано апеляційну скаргу та яка повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (звіт про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду 29 липня 2024 року), апеляційний суд враховує наступне.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відтак, ОСОБА_1 належним чином обізнана про рух справи, оскільки подала позов, а в подальшому - апеляційну скаргу, в якій виклала свої доводи щодо необхідності скасування рішення, і була зобов`язана цікавитися провадженням в своїй справі, повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, її неявка не перешкоджає розгляду справи, з урахуванням необхідності розгляду справи в передбачений законом строк.

В зв`язку з вищевикладеним апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності позивача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідь на звернення позивача була надана відповідачем, при цьому позивач в позовній заяві не просила суд визнати протиправну бездіяльність у ненаданні відповіді у строк встановлений законодавством України, з огляду на це, суд не вправі вийти за межі позовних вимог і не дає оцінку цій обставині.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Судом встановлено, що 06 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Аптека.194» з заявою, в якій повідомляла про конфліктну ситуацію, що сталася 04-05 грудня 2023 року за участі лікарів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та обставини, які їй передували. Посилаючись на ст. 40 Конституції України, ст. 1, 4, 5, 15, 18, 19, 20, 22 Закону України «Про звернення громадян», просила особисто розглянути її звернення за участі сімейних лікарів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у її присутності, забезпечити видачу виписок форми 027/о у разі звернень ОСОБА_1 за медичною допомогою, про дату, час та місце розгляду її звернення просила повідомити завчасно (щонайменше за день до розгляду) вказаними телефонними засобами зв`язку (а. с. 5).

За змістом листа ТОВ «Аптека.194» від 29 грудня 2023 року № 23/84, ОСОБА_1 на її заяву повідомлялася, що одібравши пояснення по суті заяви від лікарів та ретельно вивчивши доводи сторін, керівництво медичного закладу дійшло висновку про відсутність в діях лікарів ознак порушення ними медичної деонтології та прав ОСОБА_1 як пацієнта; щодо прохання ОСОБА_1 про розгляд її заяви разом з керівництвом закладу за присутності лікарів та її особистої присутності, повідомляли про відсутність процедури такого характеру у положенні про медичний заклад, посадових інструкціях та інших нормативно-правових актах. Також повідомлено ОСОБА_1 , що відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого» закладами охорони здоров`я, які отримали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, якими внесено медичні записи до Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я, форма № 027/о не ведеться. На вимогу пацієнта йому надається витяг з цього реєстру (а. с. 12).

За змістом листа ТОВ «Аптека.194» від 29 грудня 2023 року № 23/83, Національна служба здоров`я України повідомлялася у відповідь на лист від 18 грудня 2023 року щодо звернення ОСОБА_1 , що провівши опитування та ретельно дослідивши доводи сторін, адміністрація медичного закладу дійшла висновку, що звинувачення щодо неетичного та зневажливого ставлення зі сторони медпрацівника до заявниці не знайшли свого підтвердження, лікарем не було допущено відступлення від вимог Етичного кодексу лікаря, події, що відбулися 05 грудня 2023 року та обставини, за яких вони відбулися, були наслідком помилкового сприйняття та невірного тлумачення заявниці; ОСОБА_1 як отримувала, так і продовжує отримувати медичну допомогу належної якості (а. с. 13).

За змістом листа ТОВ «Аптека.194» від 05 квітня 2024 року № 24/36, ОСОБА_1 у відповідь на її інформаційний запит від 22 березня 2024 року б/н повідомляється, що КЗпП України прямо не передбачений порядок проведення такої процедури як «службова перевірка», відповідно за зверненням ОСОБА_1 було проведено відбір усних пояснень від лікарів (а. с. 14).

За змістом листа ТОВ «Аптека.194» від 19 березня 2024 року № 24/30, ОСОБА_1 у відповідь на її інформаційний запит від 12 березня 2024 року б/н повідомляється, що на її заяву від 06 грудня 2023 року та скаргу від 18 грудня 2023 року були надані відповіді, які спрямовані заявниці посередництвом ДППЗ «Укрпошта» звичайними листами на її поштову адресу; стосовно скарги від 21 грудня 2023 року, інформація про її надходження до ТОВ «Аптека.194» відсутня; також вважали за неправомірне та недоцільне прохання ОСОБА_1 про допуск її до ознайомлення з внутрішньою службовою документацією (а. с. 15).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, після відкриття апеляційного провадження надійшла заява ОСОБА_1 про приєднання доказів, а саме копії ухвал слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2024 року, 25 грудня 2023 року, копії Положення про Медичний центр ТОВ «Аптека.194».

Приєднання даних доказів ОСОБА_1 мотивувала тим, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач як на підставу своїх заперечень посилався на Положення про медичний центр ТОВ «Аптека.194», однак не надав даний документ суду; проте, як вбачається зі змісту Положення, цей доказ свідчить на користь позивача ОСОБА_1 .

Крім того, відкриті кримінальні провадження відносно лікарів ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , причиною чого стала безвідповідальність головного директора ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_2 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 за участі всіх учасників конфліктної ситуації та ненадання письмової відповіді заявнику, тому дані докази слід долучити до матеріалів справи та врахувати при ухваленні рішення.

Додатково повідомляла, що відповідач продовжує вчиняти протиправні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Водночас, заява про приєднання доказів не містить обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, в ній не наведено об`єктивних причин, які перешкодили подати вказані докази у встановлений законом строк, не заявлено клопотання про поновлення строку для подання нових доказів. Таким чином, апеляційний суд не може врахувати нові докази як докази, яким заявник обґрунтовує свої вимоги.

Виходячи із наведеного, з урахуванням вимог ст. 12, 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач не надала доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому апеляційний суд не має процесуальних повноважень приймати вказані докази та вирішувати справу з посиланням на ці докази.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Підставами даного позову позивач ОСОБА_1 вказувала те, що відповідач своєю бездіяльністю та протиправними діями, які полягають у ненаданні їй письмової відповіді на заяву від 06 грудня 2023 року, відмові розглянути її заяву за її участю в присутності учасників конфлікту порушив її право особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, знайомитися з матеріалами перевірки, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. Посилалася на положення ст. 15, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян».

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Судом встановлено і дані обставини не спростовані доводами апеляційної скарги, що 29 грудня 2023 року відповідачем ТОВ «Аптека.194» надано відповідь листом №23/84, адресованим ОСОБА_1 , за змістом якого, щодо прохання заявника про розгляд заяви разом з керівництвом закладу за присутності лікарів та у особистій присутності заявника змушені відповісти відмовою в зв?язку з відсутністю процедури такого характеру у Положенні про медичний заклад, посадових інструкціях та інших нормативно- правових актах. Також даним листом повідомлено, що відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого» - закладами охорони здоров`я, які отримали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, якими внесено медичні записи до Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я, форма N? 027/0 не ведеться. На вимогу пацієнта йому надається витяг з цього реєстру.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з правильними висновками суду першої інстанції про відмову в позові в цілому, оскільки відповідь на звернення вже була надана відповідачем.

Відсутність в матеріалах справи доказів отримання позивачем відповіді ТОВ «Аптека.194» на її звернення правильних висновків суду першої інстанції не спростовує, відтак апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме відповідач не надав докази отримання позивачем відповіді на заяву від 06 грудня 2023 року, та не довів обставину надсилання відповідачем відповіді на заяву ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, що позовна вимога звучить як «ненадання відповіді», а не «не надсилання відповіді», отже суд першої інстанції самовільно змінив предмет позову, не знайшли свого підтвердження при перевірці змісту рішення суду першої інстанції, та відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні другої та похідної від неї третьої позовної вимоги, неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, а саме не застосував ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки абзацом четвертим частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено обов`язок відповідних органів державної влади запрошувати громадянина на розгляд його звернення за певних умов, а саме необхідність волевиявлення заявника бути присутнім та якщо розгляд звернення відбувається на засіданні відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу. У зв`язку з тим, що відповідачем розгляд звернення від 06 грудня 2023 року було здійснено без проведення засідання, тому відсутні порушення прав позивача в цій частині.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі №826/20839/15 (адміністративне провадження №К/9901/8844/18).

Апеляційний суд відхиляє як нічим не підтверджені припущення доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що після відкриття провадження в справі та отримання відповідачем позову з додатками ТОВ «Аптека.194» негайно 19 березня 2024 року надала ненадану відповідь на заяву ОСОБА_1 від 06 грудня 2023 року у додатку до відповіді на інший запит, з огляду на те, що докази надання відповіді ТОВ «Аптека.194» у фактично інший час, аніж 29 грудня 2023 року, як зазначено в даній відповіді, в матеріалах справи відсутні.

Оскаржене судове рішення є достатньо вмотивованим та містить висновки суду щодо обставин, які мають значення для вирішення спору. Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Доводи апеляційної скарги, що після розгляду цієї справи подання будь-якого звернення до ТОВ «Аптека.194» є проблематичним, а на подані звернення взагалі не надаються відповіді, про що свідчать відкриті провадження в інших цивільних справах, і що безкарність сімейних лікарів за протиправні дії призвела до нових кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , і відносно них відкриті кримінальні провадження, не стосуються предмету даного позову, до якого відноситься лише розгляд заяви ОСОБА_1 від 06 грудня 2023 року, та відхиляються апеляційним судом.

Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.