Провадження № 22-ц/812/1172/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2024 року м. Миколаїв

справа № 487/9336/23

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за надані послуги водопостачання та водовідведення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 03 червня 2024 року під головуванням судді Бобрової І.В., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» МКП (далі МКП «Миколаївводоканал») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за надані послуги водопостачання та водовідведення.

Позивач зазначав, що МКП «Миколаївводоканал» надає населенню м. Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, в тому числі споживачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Договір про надання послуг водопостачання та водовідведення між позивачем та споживачами за вказаною адресою був укладений шляхом оформлення особового рахунку № НОМЕР_1 та видачі абоненту розрахункового документа (розрахункової книжки). Свої зобов`язання щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення позивач виконував належним чином. Проте відповідачами оплата своєчасно та в повному обсязі не проводилась. В результаті систематичної несплати споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за особовим рахунком № НОМЕР_1 станом на 31 жовтня 2023 року наявна заборгованість у сумі 33 947грн45коп., яка складається з заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 33 147 грн 77 коп. та абонентської плати в розмірі 799 грн 68 коп.

Посилаючись на викладені обставини та те, що відповідачами не надавалось заяв та підтверджуючих документів з питання тимчасової відсутності або заяв на опломбування запірних вентилів у квартирі, щодо припинення користування послугами, позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 33 947 грн 45 коп.

У відзиві на позовну заяву відповідачі просили відмовити у задоволенні позову за недоведеністю. Посилалися на те, що з 12 квітня 2022 року позивач припинив надання послуг з постачання питної води, оскільки в крани подається технічна вода, непридатна для споживання, у зв`язку з чим мав здійснити відповідний перерахунок розміру заборгованості, чого зроблено не було. Крім того просили застосувати позовну давність до вимог, заявлених поза межами трьох років, оскільки позивач заявляє про стягнення заборгованості з 2007 року.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_3 , наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем обов`язки щодо надання послуг з водопостачання виконувалися у повному обсязі та належним чином, скарг чи претензій від відповідачів для здійснення перерахунку вартості послуг за період її ненадання чи надання невідповідної якості не надходило.

Від відповідачів надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких вони просили відхилити доводи позивача та посилалися на те, що неможливо встановити реальну заборгованість, нараховану після 12 квітня 2022 року, оскільки позивач відмовляється зробити відповідний перерахунок у бік зменшення тарифу через подачу води неналежної якості, у зв`язку з чим наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаний період не є допустимим доказом.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь МКП «Миколаївводоканал» заборгованість за період з 01 грудня 2020 року по 31 жовтня 2023 року в розмірі 11 744 грн. 00 коп. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь МКП «Миколаївводоканал» судовий збір у розмірі 464 грн 33 коп. з кожного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 11744грн 00 коп. суд застосував позовну давність, стягнувши заборгованість за період з 01.12.2020 року по 31.10.2023 року та відмовивши у стягненні заборгованості за період до 01.12.2020 року на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині стягнення заборгованості за період з 01 грудня 2020 року по 31 жовтня 2023 року, просив його скасувати у цій частині та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. В іншій частині рішення залишити без змін.

Апелянт зазначає, що за змістом наданого позивачем розрахунку вбачається, що користувачами послуг значиться три особи та нарахування заборгованості здійснювалося наступним чином: у період з 25 червня 2007 року по 01 лютого 2018 року - за нормою на одну людину на місяць; у період з 01 лютого 2018 року по 28 лютого 2022 року - на підставі показників лічильника; у період з 01 березня 2022 року по 31 жовтня 2023 року - за обсягом середньодобового споживання, без врахування показників лічильника. Апелянт вважає, розрахунок заборгованості позивача необґрунтованим та вказує, що суд першої інстанції не врахував наданий відповідачами контррозрахунок заборгованості, складений виходячи з реального обсягу спожитої послуги та фактичної її оплати на підставі показників лічильника за період до 12 квітня 2022 року - дня припинення надання питної води мешканцям міста Миколаєва, та безпідставно не прийняв до уваги їх аргументи щодо невиконання постачальником обов`язків в частині перерахунку вартості послуг у бік їх зменшення, враховуючи умови підпункту 16 пункту 33 Типового договору. Вказаний обов`язок позивачем не був виконаний, без чого, на думку ОСОБА_2 неможливо здійснити розрахунок заборгованості, нарахованої позивачем за період з 12 квітня 2022 року по 31 жовтня 2023 року у сумі 7 010,70 грн., як за питну воду. За розрахунком апелянта, виходячи з того, що на 08 лютого 2022 року показники лічильника становили 241,00 м3, середньодобове споживання з 11 січня 2018 року по 08 лютого 2022 року становить 0,16 м3 на добу. Після 08 лютого 2022 року постачальник не знімав контрольні показники лічильника, отже саме обсяг споживання в розмірі 0,16 м3 на добу, або 4.86 м3 на місяць і слід було використовувати для розрахунку заборгованості у відповідності до умов п.19 Договору. За період відсутності питної води, з 12 квітня 2022 року по 13 жовтня 2023 року (549 діб) було спожито технічну воду в обсязі 0,18x549= 100,3 м3, що за тарифом 38,08 грн. становить 3 818,05 грн., тоді як постачальником за період з 12 квітня 2022 року по 31 жовтня 2023 року було нараховано 7 010,70 грн. За такого, за твердженням апелянта, наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаний період з 12 квітня 2022 року по 31 жовтня 2023 року слід вважати припущенням. Щодо заборгованості, яка утворилась станом на 08 лютого 2022 року, то за підрахунками апелянта не сплачено за постачання питної води та водовідведення 113,71 м3, або 3 871,14 грн. за тарифом 34,044 грн., а за період з 08 лютого 2022 року по 12 квітня 2022 року - 11,51 м3, або 391,7 грн. за тарифом 34,044 грн., а всього 3 871,14 + 391,70 = 4 262,84 грн. Апелянт зазначає, що частину боргу у сумі 1246,98 грн. сплачено під час розгляду справи, а залишок заборгованості, що визнається відповідачами становить 3 015,86 грн.

На думку ОСОБА_2 , позивач безпідставно змінив вид нарахувань у порушення вимог Типового договору. Доказів недопущення представника постачальника до приладів обліку позивачем не надано, не надано доказів і доведення до відома споживача про інші способи зняття показань вузла (вузлів) комерційного обліку, окрім зняття показників безпосередньо виконавцем послуг шляхом безпосереднього доступу до приладу обліку

Також апелянт звертав увагу на те, що судом помилково зазначено, що станом на 20 грудня 2023 року за адресою надання послуг: АДРЕСА_1 зареєстровані лише ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , тоді як починаючи з 27 липня 2006 року там зареєстрована також ОСОБА_5 . Не відповідає дійсним обставинам і встановлений судом факт, що надання послуг водопостачання та водовідведення між позивачем та відповідачами було укладено шляхом оформлення окремого особового рахунку № НОМЕР_1 . Жодних розрахунків заборгованості за вказаним особовим рахунком позивачем не надавалося, а судом не досліджувалось. Фактичні розрахунки заборгованості здійснені за особистим рахунком № НОМЕР_2 . ОСОБА_2 зазначає, що судом безпідставно не прийнято до уваги їх звернення до позивача із заявою від 14 лютого 2024 року. Не відповідає фактичним обставинам справи і висновок суду що за період з 01 грудня 2020 року по 31 жовтня 2023 року включно споживачам нарахована заборгованість у розмірі 11 744 грн. Останнє спростовується наданими позивачем розрахунками, за яких за вказаний період борг становив 10 360,37 грн., з яких 7 010,70 грн. нараховано без урахування показників лічильника та у період припинення постачання питної води, а після надання постачальнику інформації про реальні показники лічильника перерахунок боргу не здійснений. Позивачем не надано жодних обґрунтувань щодо бази розрахунків обсягу середньодобового споживання, тоді як на вказаному показнику ґрунтується розрахунок заборгованості за період з 12 квітня 2022 року по 31 жовтня 2023 року, яка не визнається відповідачами. Судом не надано оцінку доводам відповідачів про звільнення від доказування факту припинення постачання питної води, як загальновідомого, й такого, що визнається позивачем публічно у засобах інформації, похідним від чого є висновок про невиконання постачальником умов п.п. 16 пункту 33 Типового договору. Не враховано контррозрахунки заборгованості та не прийнято до уваги квитанцію про оплату 1 246,98 грн.

МКП «Миколаїводоканал» правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

ОСОБА_1 та представник МКП «Миколаїводоканал» в судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Судом встановлено, що МКП «Миколаївводоканал» надає населенню м.Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, в тому числі споживачам за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира обладнана приладом обліку з 11.01.2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є зареєстрованими за вказаною адресою, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні від 20.12.2023 за № 13.23- (а.с. 12), отримують і споживають надані позивачем послуги, за вказаною адресою відкритий особовий рахунок № НОМЕР_2 .

В матеріалах справи відсутній письмовий договір відповідачів із позивачем про надання житлово-комунальних послуг, проте саме по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг.

Відповідно до правової позиції, що неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 904/7183/17, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16, від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі.

Відповідно до ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання.

Частиною 2 п. 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 , в редакції,що була чинною до 01.05.2022 року, встановлено, що плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках:

у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу);

у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення;

у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Пунктом 18 вказаних Правил передбачено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно пунктів 32-35 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 р. № 85, вартість послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення визначається за обсягом спожитих послуг та встановленими відповідно до законодавства тарифами.

Плата за послуги розраховується виходячи з розмірів затверджених тарифів та обсягу спожитих послуг, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства.

Плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуг з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:

плати за послуги, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затверджених уповноваженим органом тарифів та обсягу спожитих послуг або за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування, до встановлення вузла комерційного обліку;

плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;

плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідних послуг, яка визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Плата за послуги, абонентське обслуговування та плата за технічне обслуговування і поточний ремонт внутрішньобудинкових систем централізованого водопостачання та водовідведення багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однією сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.

Як встановлено судом відповідачі є споживачами комунальної послуги, що надає позивач, оскільки між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг постачання холодної води і водовідведення, однак вони не сплачували у повному обсязі вартість послуг, що порушує право позивача на отримання коштів за надані послуги у встановлений законодавством строк. За такого у відповідачів виникло зобов`язання сплатити заборгованість за спожиті послуги, а у позивача право вимагати від них виконання свого обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Належних доказів того, що у період, за який стягується заборгованість, відповідачі відмовлялися від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися, або надавалися не в повному обсязі - суду надано не було.

У справі, що переглядається, матеріалами справи підтверджено факт надання позивачем та отримання відповідачами послуг МКП «Миколаївводоканал», порушення строків та розміру їх оплати, а також відсутність актів-претензій у період, за який стягується заборгованість, щодо надання позивачем послуг неналежної якості чи не в повному обсязі.

При цьому судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги звернення ОСОБА_2 до позивача із вимогою про підписання акту-претензії, оскільки воно було направлено на адресу МКП «Водоканал» 30.01.2024 року, тоді як предметом позову є стягнення заборгованості, що творилась за період до 31.10.2023 року.

Встановивши викладені обставини, оцінивши належним чином надані сторонами докази відповідно до приписів ст. 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачами зобов`язань щодо сплати поточних спожитих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в останніх утворилася заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим суду позивачем (а.с. 59-71, 90).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову й стягнення з відповідача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.

Рішення суду в частині відмови за спливом позовної давності у стягненні суми заборгованості, нарахованої за період до 01.12.2020 року, в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України його законність і обґрунтованість в цій частині апеляційним судом не перевірялась.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованість складеного позивачем розрахунку заборгованості та безпідставного неприйняття судом до уваги контррозрахунку відповідача, то апеляційний суд їх відхиляє.

Так, при складанні МКП «Миколаївводоканал» спірного розрахунку заборгованості позивачем було дотримано вимоги Постанови КМУ від 21.08.2019 р. № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Нарахування за надані послуги відбувалось відповідно до затверджених норм згідно благоустрою помешкання, на підставі рішень Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №385 від 26.06.1988р., № 592 від 14.07.2017р., за нормою 9/8,85 куб. м. та № 661 28.07.2021 року, за нормою 9,1/8,94 куб. м. на одну людину на місяць, які діяли у зазначений у заборгованості період. Позивачем було враховано, що квартира АДРЕСА_2 була обладнана приладом обліку з 11.01.2018 року, останні зафіксовані показання лічильника були зроблені 08.02.2021 року, після чого відповідачі такі покази не надавали (що ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції не заперечувалось), а тому МКП «Миколаївводоканал» обґрунтовано нараховувало оплату за надані послуги за нормативами (нормами) споживання в зв`язку із відсутністю показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період.

Такі дії позивача відповідають умовам, передбаченим у пункті 20 «Типового індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», до яких приєднались відповідачі. Вказаним пунктом передбачено, що разі відсутності інформації про показання вузла (вузлів) комерційного обліку та/або недопущення споживачем виконавця до вузла (вузлів) комерційного обліку для зняття показань для визначення обсягу послуги, спожитої у будинку, приймається середньодобове споживання послуги за попередні 12 місяців, а в разі відсутності такої інформації за фактичний час споживання послуги, але не менше 15 діб.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що саме МКП «Миколаївводоканал» повинен був знімати покази лічильника, оскільки відповідно до п.п. 12 пункту 47 діючої редакції «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» щомісячне надання виконавцю або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, інформації про обсяги споживання послуг з централізованого постачання та постачання гарячої води є обов`язком споживача (аналогічні положення містили і попередні редакції вказаних правил п.п. 15 п. 38, п. 14).

Крім того, за змістом пунктів 22, 24 «Типового індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) розподільного обліку послуги з централізованого водопостачання щомісяця здійснюється споживачем, крім випадків, коли зняття таких показань здійснюється виконавцем за допомогою системи дистанційного зняття показань.

У разі ненадання споживачем виконавцю у визначений сторонами строк показань вузла (вузлів) розподільного обліку, якщо такі показання зобов`язаний знімати споживач для цілей визначення обсягу послуг, спожитих споживачем, протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем послуг за попередні 12 місяців, а в разі відсутності такої інформації за фактичний час споживання послуг, але не менше 15 діб.

У разі відсутності інформації про показання вузлів розподільного обліку та/або недопущення споживачем виконавця до відповідного вузла обліку для зняття показань засобів вимірювальної техніки після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець зобов`язаний здійснювати розрахунки з таким споживачем як із споживачем, приміщення якого не оснащені вузлами розподільного обліку.

Отже підставою для нарахування оплати за середньодобовим споживанням є не тільки недопущення споживачем виконавця до відповідного вузла обліку для зняття показань, а ненадання споживачем таких показань виконавцю послуг.

Отже суд першої інстанції обґрунтовано не погодився із складеним відповідачем контррозрахунком заборгованості.

Разом із тим, визначаючи розмір належної до сплати заборгованості за період з 01.12.2020 року по 31.10.2023 року у розмірі 11 744грн 00 коп., суд не звернув увагу на те, що 10.03.2024 року відповідачами було сплачено на її погашення 1 246 грн. 98 коп., що слідує із відповідного розрахунку МКП «Миколаївводоканал» (а.с. 89).

За такого доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Таким чином, з відповідачів на користь МКП «Миколаївводоканал» підлягає стягненню заборгованість за період з 01.12.2020 року по 31.10.2023 року в розмірі 10 497 грн 00 коп.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом помилково зазначено номер особового рахунку споживачів послуг МКП «Миколаївводоканал» за адресою: АДРЕСА_1 є доречними, проте це не є підставою для скасування оскаржуваного рішення та може бути усунено шляхом виправлення допущеної у рішенні описки.

Щодо посилань апеляційної скарги на те, що судом невірно зазначено склад відповідачів, оскільки за вищевказаною адресою також зареєстрована ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то колегія суддів вважає їх безпідставними, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості за період, коли ОСОБА_2 була неповнолітньою.

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції помилково визначив обсяг заборгованості відповідачів, то відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині розміру стягнутої заборгованості підлягає зміні шляхом зменшення її розміру з 11 744грн 00 коп. до 10 497 грн 00 коп.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог (30, 92%), з відповідачів на користь позивача підлягає відшкодування судовий збір за позовну заяву по 414 грн 95 коп. з кожного (829 грн 90 коп. : 2).

Отже рішення суду в частині розподілу судових витрат також підлягає зміні.

Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги (10,6 %), з позивача на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню відшкодування судового збору за апеляційну скаргу у розмірі 140 грн 25 коп.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2024 року в частині розміру стягнутої заборгованості та судових витрат змінити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» заборгованість за період з 01 грудня 2020 року по 31 жовтня 2023 року в розмірі 10 497 грн. 00 коп. (десять тисяч чотириста дев`яносто сім гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» судовий збір у розмірі по 414 грн 95 коп. (чотириста чотирнадцять гривень дев`яносто п`ять копійок) з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на користь ОСОБА_2 судовий збір за апеляційну скаргу в розмірі 140 грн 25 коп. (сто сорок гривень двадцять п`ять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складений 22 листопада 2024 року