Єдиний унікальний номер 317/656/24
Номер провадження 2/317/466/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.,

при секретарі судового засідання Шевченко В.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Заярна Марина Анатоліївна, до Територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року позивачка ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Заярна М.А., звернулась до суду з вказаним позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що після смерті її рідної сестри ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина у вигляді: житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,0692 га (кадастровий № :03:008:0025) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за цією ж адресою.

Позивачка, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до Запорізької районної державної нотаріальної контори. При оформленні прав на спадкове майно нотаріусом встановлено, що правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок та земельну ділянку відсутні, у зв`язку з чим 23.01.2024 державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому позивачка вимушена звернутись до суду із вказаним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 до суду не з`явилась, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Заярна М.А. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки, позов підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача Територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області до суду не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Раніше надав до суду письмові пояснення, відповідно до яких позовні вимоги визнав, оскільки вимоги позивача не суперечать інтересам відповідача. Просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18.10.2021, актовий запис № 1633.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді: житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 14/2022 вбачається, що спадщину, відкриту після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заповітом прийняла її рідна сестра ОСОБА_1 , про що нею складено заяву, зареєстровану 12.01.2022 за № 39.

В матеріалах спадкової справи міститься заповіт від 16 листопада 2017 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Малокатеринівської селищної ради Запорізького району Запорізької області Лобач М.В., зареєстрований в реєстрі за № 92, відповідно до якого ОСОБА_3 зробила заповідальне розпорядження: «все моє майно, що буде мені належати на день моєї смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що я за законом матиму право, я заповідаю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження смт. Малокатеринівка Запорізького району Запорізької області».

Згідно з положеннями ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

На теперішній час заповіт від 16 листопада 2017 року, складений спадкодавцем ОСОБА_3 , є дійсним, ніким не оспореним.

Відповідно до копії довідки Виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області № 799 від 22.11.2021, ОСОБА_3 , 1953 р.н., була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_1 , по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з нею за вказаною адресою ніхто не зареєстрований.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем на вищевказане майно за заповітом від 16 листопада 2017 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Малокатеринівської селищної ради Запорізького району Запорізької області Лобач М.В., зареєстрований в реєстрі за № 92, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за заповітом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 р. 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», у разі неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову.

Відповідно до копії Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцової Л.М. від 23 січня 2024 року вихідний № 67/02-31, позивачці ОСОБА_1 відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на жилий будинок АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , сестри.

Причиною для відмови у вчиненні вищевказаної нотаріальної дії стало те, що документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії, надані не були.

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як встановлено положеннями ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Вирішуючи питання щодо наявності у мого померлого батька права власності на спадковий житловий будинок, необхідно встановити час та підстави виникнення такого права, а також належність правовстановлюючих документів спадкодавцю.

Правовідносини з забудови індивідуального житлового будинку ОСОБА_3 були врегульовані нижченаведеними нормами права та підзаконними нормативними актами, оскільки часом побудови є 1977 рік (побудований будинок разом з господарськими спорудами).

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 встановлено, що кожний громадянин та кожна громадянка СРСР мають право купити або побудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок для чого здійснюється відвід земельних ділянок в безстрокове користування.

Відповідно до копії Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності від 13.01.1976, ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка площею 700 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до вказаного Указу, Радою Міністрів СРСР від 26.08.1948 прийнято Постанову, п. 2 якої визначено, що побудовані на відведених під будівництво індивідуальних житлових будинків земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників.

Таким чином, діюче у вказаний період цивільне законодавство передбачало право особистої приватної власності на таке майно, як індивідуальний житловий будинок.

За змістом статей 2, 3 Закону України від 01.07.2004 № 1952- 1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об`єкт нерухомого майна, збудований до набрання чинності зазначеним Законом, не породжує в особи права власності, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності цим Законом об`єкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12)».

Згідно з п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд сільськогосподарського призначення 1 та 11 категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Мінрегіону України від 19.03.2013 № 95, закінчені будівництвом до 05.08.1992 індивідуальні (садибні) житлові будинки не підлягають прийняттю в експлуатацію.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до копії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, який виготовлений ФОП ОСОБА_4 станом на 05.01.2024, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , побудований у 1977 році, самовільних побудов немає.

Таким чином, з урахуванням факту побудови будинку спадкодавцем у 1977 році, що підтверджується технічним паспортом на будинок, та відповідно до приписів листа ВССУ від 16.05.2013, суд вважає, що за позивачкою може бути визнане право власності на цей будинок в порядку спадкування за заповітом.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 0,0692 га, що розташована в АДРЕСА_2 , підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ЗП № 037269; витягом з Державного земельного кадастру № НВ-024 від 17.01.2024 на земельну ділянку кадастровий номер :03:008:0025, площею 0,0692 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно з п. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Пунктом 3 ці є ж статті передбачено, що якщо цивільні правовідносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено право позивачки на спадщину, відкриту після смерті сестри та неможливість оформити це право у відповідності до чинного законодавства у нотаріальному порядку через відсутність у неї відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про нотаріат», ст.ст. 182, 203, 1216-1218, 1220, 1222, 1225, 1233, 1268-1270, 1297 ЦК України, ст.ст. 49, 89, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ), інтереси якої представляє адвокат Заярна Марина Анатоліївна (69089, м. Запоріжжя, вул. Істоміна, 6), до Територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області (70450, Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Тельмана, буд. 23) про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_2 ) право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літ. «А», прибудову літ. «а», прибудову літ. «а1», прибудову літ. а2, вбиральню літ. «Б», душ літ. «В», погріб з шийкою літ. «пг», сарай літ. «Г», літню кухню літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «Ж», сарай літ. «З», паркан №1, водопровід №2, замощення1.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_2 ) право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку (кадастровий № :03:008:0025) площею 0,0692 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія І-ЗП № 037269.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Б. Громова