ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8078/24 Справа № 206/2988/24 Суддя у 1-й інстанції - Прінь І. П. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Верби Андрія Петровича

на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2024 року

у справі за заявою Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» про госпіталізацію у примусовому порядку до закладу з надання психіатричної допомоги ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2024 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_1 до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, без його усвідомленої згоди, обґрунтовуючи це тим, що 06 червня 2024 ОСОБА_1 був госпіталізований до КП «ДБЛПД» ДОР» за направленням лікаря КШД Магдалинівського району Корпусенко. У приймальному відділенні був оглянутий лікарем-психіатром ОСОБА_2 , який після особистого огляду хворого зробив висновок про необхідність його госпіталізації до стаціонарного відділення у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для оточуючих. Встановлений діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром». 07 червня 2024 ОСОБА_1 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги та необхідність його лікування в умовах стаціонару.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2024 року заяву представника КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» лікаря-психіатра ОСОБА_3 задоволено.

Госпіталізовано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» для надання йому психіатричної допомоги у примусовому порядку в умовах стаціонару.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що лікар-психіатр психіатричного закладу підтвердив встановлені лікарем-психіатром лікарні КШД Магдалинівського району Копусенко обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання ОСОБА_1 , який страждає на психічне захворювання з 2017 року, та зазначив, що останньому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах, оскільки він становить небезпеку для оточуючих, враховуючи діагноз захворювання: шзофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром, тому необхідна його госпіталізація в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для його госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди.

Разом з цим суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 має ІІ групу інвалідності за психічним захворюванням, натомість, відмовляється лікуватись в умовах амбулаторії, що підтвердили батьки ОСОБА_1 , з якими він разом проживає, а вдома ОСОБА_1 відмовляється від самостійного прийому ліків, наслідком чого є погіршення його стану здоров`я. Батьки, допитані в якості свідків в судовому засіданні, пояснили, що їх син став агресивним, втратив відчуття сну, кидається битися, виказує погрози батькам, що свідчить про його небезпечність для оточуючих. Своїми силами батьки вже не в змозі лікувати сина вдома, адже він не слухає їх настановлення для регулярного та своєчасного прийому ліків, що потребує стаціонарного лікування.

Суд першої інстанції вважав за доцільне, в силу ст. 14,16 ЗУ Про психіатричну допомогу, госпіталізувати ОСОБА_1 до КП ДБКЛПД ДОР для проходження стаціонарного лікування психічного захворювання без його усвідомленої на те згоди в примусовому порядку, вважаючи також доведеним підстави для такої госпіталізації.

Не погодившись з таким рішення суду, представник ОСОБА_1 адвокат Верба А.П. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв до розгляду заяву, в якій не зазначений ОСОБА_1 . заінтересованою особою та йому не надсилалась копія заяви з додатками. Справу розглянуто неналежним складом суду та без врахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах. Суд першої інстанції ухвалив рішення при недоведеності обставин, які мають значення для справи на підставі неналежних і недопустимих доказів, зокрема, на свідченнях батьків ОСОБА_1 , вважаючи доведеним той факт, що психічні розладу у ОСОБА_1 досягли такого рівня, які виправдовують його примусову госпіталізацію до психіатричної лікарні.

КП ДБКЛПД ДОР, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції було встановлено ознаки тяжкого психічного розладу хворого ОСОБА_1 , адже існують підстави, передбачені ст. 14 ЗУ Про психіатричну допомогу для його госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди. Вказує, що ОСОБА_1 відмовляється приймати лікування вдома, що підтвердили його батьки, також категорично відмовляється їхати на прийом до лікаря-психіатра. Самостійно ані батьки, ані сам ОСОБА_1 не можуть надавати йому належний догляд та лікування, адже у останнього значно погіршився стан його психічного здоров`я, через що він погано став їсти та спати, став агресивним по відношенню, зокрема, до батьків, виказуючи погрози на їх адресу. ОСОБА_1 має ІІ групу інвалідності у зв`язку із встановленим діагнозом шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром, що також встановлено висновком комісії лікарів-психіатрів КП ДБКЛПД ДОР, а до того, ОСОБА_1 неодноразово лікувався в цій лікарні, останній раз у січні-лютому 2024 року.

У серпні 2024 року виконувач обов`язків керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпрі Дніпропетровської області, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що рішення суду першої інстанції не суперечить Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та висновки суду про задоволення заяви відповідають положенням ст. 14,16 ЗУ Про психіатричну допомогу, якими врегульовано процедура та порядок госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку. Сама апеляційна скарга не містить ані посилань, ані відомостей на можливе порушення законодавства при розгляді судом першої інстанції заяви, щоб могло свідчити про незаконність судового рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 тривалий час хворіє на тяжке психічне захворювання, йому було встановлено діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром», у зв`язку із чим йому була встановлена 2 група інвалідності. Він неодноразово лікувався в умовах стаціонару, останній раз у січні-лютому 2024 року.

З пояснень свідків - батьків ОСОБА_1 встановлено, що останній відмовляється приймати ліки, призначені йому після виписки зі стаціонару, на їх вмовляння випити ліки, поїхати на прийом до дільничного лікаря-психіатра, він категорично відмовляється. Через це син перестав спати, став поводити себе агресивно, став буйним, кидається дратися, погрожує знищенням майна. Самостійно вони не можуть дати йому ради, він їх не слухає.

06 червня 2024 року ОСОБА_1 було госпіталізовано до КП «ДБКЛПД» ДОР» за направленням лікаря КШД Магдалинівського району Корпусенко. При обстеженні ОСОБА_1 у приймальному відділенні КП «ДБКЛПД» ДОР черговий лікар-психіатр ОСОБА_2 підтвердив наявність тяжкого психічного розладу і встановив діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром».

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 07 червня 2024 року ОСОБА_1 підтверджено діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром». Комісією лікарів-психіатрів встановлено, що пацієнт ОСОБА_1 виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим: «Доступний формальному контакту. Напружений, підозрілий. До кабінету лікаря заходить самостійно, при цьому напружений, підозрілий, постійно налякано оглядається по сторонах. На більшість запитань відповідає не по суті, або не відповідає на запитання взагалі. Під час огляду сидить в закритій позі, хаотично рухаючи руками або ногами. Під час огляду раптово повідомляє, що « я пити пігулки не буду взагалі…» Намагається дисимілювати свої хворобливі переживання, особливо, що торкається його причин госпіталізації. Під час бесіди стає все більш напруженим, наляканим. При спрямованому опитування не заперечує наявність «голосів», однак їх зміст не розкриває. Вважає, що його стан пов`язаний з тим, що «мене хочуть отруїти, а батьки причетні до цього». Мислення дезорієнтоване. Критика до свого стану порушена.

Комісія лікарів психіатрів прийшла до висновку, що ОСОБА_1 потребує госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу», оскільки виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання та становить небезпеку для оточуючих, у зв`язку з чим йому встановлена ІІ група інвалідності.

За висновками лікарів-психіатрів та поясненнями батьків ОСОБА_1 , останній відмовляється від лікування в умовах амбулаторії, відмовляється відвідувати лікаря-психіатра, відмовляється від прийому ліків, через це психічний стан його здоров`я погіршився, він став агресивним, кидається битися, виказує погрози батькам, тобто він став небезпечним для оточуючих, що є підставами, в силу ст. 14,16 ЗУ Про психіатричну допомогу, для його примусової госпіталізації для проведення лікування його психіатричного захворювання, на яке він страждає.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що ОСОБА_1 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок яких становить небезпеку для оточуючих, у зв`язку з чим існує необхідність госпіталізувати його в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки наявні підстави, передбачені положеннями ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для його госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди.

Доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 не залучали заінтересованою особою до участі у справі та не надсилали останньому копії заяви з додатками, однак, колегією суддів встановлено, що, відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зазначив ОСОБА_1 . заінтересованою особою у справі та вирішив проводити судове засідання, призначене на 11 червня 2024 року в режимі відеоконференції у зв`язку зі знаходженням ОСОБА_1 на лікуванні, як і судове засідання, призначене на 13 червня 2024 року за особистою участю ОСОБА_1 (а.с.14,38). Також до участі у справі був допущений представник ОСОБА_1 адвокат Верба А.П., який надав письмові заперечення на заяву, дистанційно ознайомився з матеріалами справи до початку судового засідання та приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, що підтверджується протоколом судового засідання від 13 червня 2024 року (а.с.50-52).

Також в судовому засіданні 13 червня 2024 року приймали участь прокурор Лівобережної окружної прокуратури, лікар-психіатр ОСОБА_3 , який подав заяву, засвідчену його особистим підписом та печаткою лікаря, із завіренням також печаткою лікарні, що відповідає встановленій формі заяви, в силу ст. 339 ЦПК України та ст. 16 ЗУ Про психіатричну допомогу.

Крім того, ОСОБА_1 був заслуханий судом першої інстанції, як і його представник, які висловили свою думку щодо вимог заяви та примусової госпіталізації ОСОБА_1 . Крім того, судом першої інстанції заслухані пояснення свідків - батьків ОСОБА_1 , з якими він проживає разом та які безпосередньо спостерігали погіршення стану психічного здоров`я їх сина, чому судом першої інстанції у повній мірі надана правова оцінка.

За таких обставин, колегія суддів відзначає, що всі сторони судового процесу надали свої пояснення та докази, а доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів до уваги не приймає та вважає їх безпідставними, як і не може взяти до уваги твердження апелянта про неналежність складу суду.

Колегією суддів встановлено, що судове засідання у справі призначалось двічі, тобто, 11 та 13 червня 2024 року. Представник ОСОБА_1 був ознайомлений в системі Електронний суд як зі складом суду, так і з матеріалами справи та мав можливість до початку розгляду справи по суті заявити відвід складу суду з підстав належності такого складу суду, як це зазначено в апеляційній скарзі. Однак, останній таким своїм правом не скористався та відводу такому складу суду, зокрема, з підстав невірного авторозподілу, не заявляв.

В силу ст.14 Закону України від 22 лютого 2000 року №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Згідно ч.ч. 2,5 ст.27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно з ч.2 ст. 341 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги або про госпіталізацію у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги, який подав заяву, адвоката чи законного представника особи, стосовно якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції з`ясовано ознаки тяжкого психічного розладу у ОСОБА_1 , який триває з 2017 року, та з`ясовано погіршення його стану здоров`я станом на день його госпіталізації, що підтвердили як його батьки, так і комісія лікарів-психіатрів, а до того, лікар-психіатр районної лікарні за місцем проживання ОСОБА_1 , а зворотнього доводи апеляційної скарги не містять. За наявності тяжкого психічного розладу у ОСОБА_1 , який не може проходити лікування самостійно, амбулаторно (відмовляється приймати ліки, навідувати лікаря-психіатра у районній лікарні, внаслідок чого став агресивним, перестав спати, погрожує оточуючим), суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 становить небезпеку для себе та оточуючих, з чим погоджується і колегія суддів.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п."е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема, для надання необхідної їм допомоги.

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, застосуванням норм матеріального права, які ці правовідносини регулюють, що свідчить про дотримання судом першої інстанції норм як матеріального, так і процесуального права, що також відповідає вимогам Конвенції, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційною інстанцією.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, що було б підставою для застосування колегією суддів положень ст. 376 ЦПК України та скасування рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Верби Андрія Петровича- залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна