Номер провадження 2/570/65/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

представника позивачки - адвоката Гладчук З.

позивачки ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Незнамової Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що її дочка ОСОБА_4 перебувала із відповідачем ОСОБА_3 у шлюбі з 12.03.2016 року по 18.01.2022 року. 04.04.2016 року ОСОБА_2 надала довіреність відповідачу для продажу її квартири АДРЕСА_1 , яка 27.09.2018 року була продана на підставі договору купівлі-продажу за 275 764,00 грн. Позивачка стверджує, що кошти від продажу вказаної квартири були спрямовані для придбання іншого житла, а саме, квартири АДРЕСА_2 , яка в подальшому була зареєстрована за ОСОБА_4 , дочкою позивачки. Позивачка зазначає, що на її усну вимогу повернути кошти відповідач пояснив, що гроші пішли на потреби сім`ї, зокрема, на придбання квартири АДРЕСА_2 . Після розірвання шлюбу між відповідачем та ОСОБА_4 (дочкою позивачки), ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про поділ квартири АДРЕСА_2 (копія позовної заяви була додана до позову, а.с.33-37). У зв`язку з цим позивачка вважає, що порушені її законні права та інтереси, через що і був поданий позов на підставі положень ст.1212 ЦК України про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки відповідач незаконно кошти у себе утримує і користується ними без будь-яких правових підстав. Також позивачка зазначає, що вона перерахувала на картковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 81 360,00 грн., які теж просить повернути згідно позовних вимог (копія роздруківки по рахунку була додана до позову а.с.26-28). За наведеного позивачка просить ухвалити рішення, яким витребувати майно із чужого незаконного володіння та стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти від продажу квартири у сумі 275 764,00 грн.; грошові кошти, які були перераховані на картковий рахунок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у сумі 81 360,00 грн.; інфляційні втрати в розмірі 156 80,32 грн. та 3% річних у розмірі 37 092,52 грн. Також просить відшкодування судових витрат по справі та витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесла позивачка, покласти на відповідача.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_2 є колишньою тещою відповідача і сторони перебувають у неприязних стосунках через те, що з ініціативи ОСОБА_4 (колишня дружина відповідача) було розірвано шлюб. Зазначає, що дійсно 04.04.2016 року він був уповноважений позивачкою на здійснення розпорядчих дій відносно квартири АДРЕСА_1 , яка була продана ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2018 року, діючи від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності. Також вказує що згодом, а саме 23.10.2019 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 на вчинення всіх дій, пов`язаних з купівлею та реєстрацією квартири АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 , що безпосередньо свідчить про передачу коштів згідно попередньої довіреності, та довіру до ОСОБА_3 з боку ОСОБА_2 . Більше того, у виданих довіреностях чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному, однак обов`язок передати кошти та спосіб їх передачі довірителю взагалі відсутні, проте ОСОБА_3 зазначає, що кошти були передані ОСОБА_2 готівкою при її приїзді в Україну у квартирі АДРЕСА_2 . Також зазначає про неможливість застосування положень ст.1212 ЦК України до спірних правовідносин. Щодо позовної вимоги щодо повернення коштів, які були перераховані позивачкою на рахунок відповідача, то ОСОБА_3 зазначив, що у Рівненському міському суді перебуває справа №165/3981/21, предметом розгляду якої є вищезазначені кошти. Зважаючи на наведене відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судом вчинялися наступні процесуальні дії.

14.12.2023 року відповідач звернувся до суду із заявою про відвід судді ОСОБА_5 (а.с.143-144), який був задоволений, і судом була постановлена відповідна ухвала від 20.12.2023 року.

В той же день матеріали справи №569/13531/22 були передані судді Красовському О.О., про що зазначено в ухвалі суду від 25.12.2023 року.

Ухвалою суду від 13.03.2024 року було задоволено клопотання представника відповідача щодо переходу судом до попередньої стадії судового процесу та повернення до стадії підготовчого провадження.

01.04.2014 року судом постановлено ухвалу, якою: залишено без розгляду частину позовних вимог, оскільки після поданих представником Відповідача пояснень з додатками (а.с.95-106), від позивачки було отримано заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду. Зокрема, ОСОБА_2 просила залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення 81 360 грн., інфляційний втрат в сумі 8 053,17 грн. та 3% річних в сумі 5 542,10 грн. (а.с.116); прийнято пояснення Позивачки про те, що вони не наполягають на виклику свідків (заява про виклик свідків а.с.92); прийнято до розгляду заяву позивачки від 01.04.2024 року про збільшення позовних вимог.

Відтак, із врахуванням вищезазначеного, судом були розглянуті наступні остаточні позовні вимоги ОСОБА_2 (включно із заявою про збільшення позовних вимог), які зводяться до наступного:

-витребувати майно із чужого незаконного володіння та стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти від продажу квартири у сумі 275 764,00 грн.,

-стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати у розмірі 185809,78 грн. (за період 01.10.2018 року 29.02.2024 року),

-стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3% річних за користування коштами у розмірі 54 620,02 грн. (за період 27.09.2018 року 30.03.2024 року),

-відшкодування судових витрат та витрат, пов`язаних із розглядом справи, понесених позивачкою, стягнути з відповідача.

У судовому засіданні позивачка та її представник свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Додали, що кошти не повернуті. А повторна видача позивачкою довіреності на ім`я відповідача не свідчить про повернення ним коштів. Адже позивачка має право самостійно визначати, кого і на які дії уповноважувати, і у такому випадку вона уповноважила відповідача на вчинення певних дій. Також позивачка у своїх поясненнях зазначила, що цього позову могло б і не бути, якби подружжя й надалі проживали разом.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, а представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, просила відмовити в позові.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі довіреності від 04.04.2016 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 розпоряджатися на умовах, на власний розсуд належною позивачці на праві власності квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 20-21). Вказана квартира була продана ОСОБА_3 як представником ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2018 року за 275 764 грн., що становить предмет позову (а.с.22-23). Дані обставини визнаються обома сторонами по справі.

15.09.2016 року ОСОБА_4 (рідна дочка позивачки) придбала квартиру АДРЕСА_2 (а.с.24-25), яку згодом ОСОБА_3 (відповідач) у судовому порядку просив визнати об`єктом спільної сумісної власності та визнати за кожним із подружжя по частині, оскільки такий об`єкт нерухомості був придбаний під час шлюбних відносин (а.с.33-37). У судовому засіданні судом з`ясовано, що вказана квартира поділена згідно заявлених вимог.

Тобто, квартира АДРЕСА_2 була придбана задовго (за два календарних роки) до продажу квартири АДРЕСА_1 , що жодним чином не підтверджує доводи ОСОБА_2 про те, що спірні кошти у розмірі 275 764 грн. були використані для придбання квартири АДРЕСА_2 .

Відтак суд критично ставиться до таких доводів ОСОБА_2 згідно її позовних вимог.

Окрім того, у судовому засіданні було встановлено, що оцінку таким обставинам також надавав Рівненський міський суд Рівненської області у справі №569/4484/22, прийшовши до аналогічного висновку.

Під час розгляду справи представником позивачки було також заявлено, що спірні кошти у розмірі 275 764 грн. необхідні були для облаштування квартири АДРЕСА_2 , проте такі обставини були спростовані у судовому засіданні представником відповідача шляхом надання суду доказів для огляду (копії з яких не вбачалося за можливе зробити через значну втрату кольору у зв`язку з друком квитанцій на термопринтері та відповідним вицвітанням кольору, на підставі клопотання від 11.03.2024 року №2). Зокрема, суду в порядку ст.85 ЦПК України були надані для огляду квитанції про оплату житлово-комунальних послуг (в т.ч. інтернет послуг), розрахункові книжки за послуги з охорони квартири за 2017 та 2018 роки, а також накладна згідно замовлення №89 від 07.08.2017 року (щодо придбання дивану конкретно за адресою: АДРЕСА_5 ), що вказує на факт проживання подружжя ОСОБА_6 вже в обладнаній квартирі АДРЕСА_2 ще до моменту продажу квартири АДРЕСА_1 .

Окрім того, матеріали справи містять копію довіреності від 23.10.2019 року, згідно якої ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_3 представляти її інтереси з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях незалежно від місцезнаходження, підпорядкування, форм власності, галузевої належності, в т.ч. в ОК «Житлово-будівельний кооператив «ПРЕСТИЖ», органах нотаріату, органах влади, податкових органах, Державної фіскальної служби, органах приватизації, БТІ, Центрах надання адміністративних послуг, комунальних службах, органах оформлення субсидій, санстанцій, газопостачання, водопостачання, фінансових та банківських установах та інших, перед фізичними та юридичними особами з питань: оформлення та реєстрації прав власності на ім`я ОСОБА_2 житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_6 (а.с.76-77).

Тобто, довіреність від 23.10.2019 року була видана на ім`я ОСОБА_3 через три роки і шість місяців після попередньої довіреності (від 04.04.2016 року), відповідно, через один рік після продажу квартири АДРЕСА_1 .

Окрім того, у судовому засіданні судом було з`ясовано, що рідна дочка позивачки ОСОБА_4 проживала також у м. Рівне, яку фактично позивачка також мала змогу уповноважити на здійснення будь-яких дій відносно кожного із об`єктів нерухомості, проте двічі уповноважила на це відповідача по справі.

Доказів, які свідчили б про неповернення спірних коштів у сумі 275 764 грн. судом не здобуто і позивачкою не надано. Матеріали справи також не містять відомостей щодо звернення позивачки до правоохоронних органів відносно неповернення їй коштів відповідачем.

З огляду на вищезазначені обставини справи суд вважає за доцільне зазначити про принцип «балансу ймовірностей» (balance of probabilities), що є одним з основних в розгляді судом питань приватно-правових відносин і цей стандарт притаманний саме цивільним справам, про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини і основоположних свобод від 23.08.2016 року у справі «J.K. та інші проти Швеції», а також у рішенні від 15.11.2007 року у справі «Бендерський проти України».

Верховний Суд також зазначає про необхідність у застосуванні такого принципу, зокрема, про це зазначено у постановах від 23.10.2019 року по справі №917/1307/18, від 10.09.2019 року по справі №916/2403/18, від 02.10.2018 року по справі №910/18036/17, від 14.08.2018 року по справі №905/2382/17, зокрема, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Тобто, у зазначених судових рішеннях наголошується на необхідності застосування при винесенні рішення стандарту переваги більш вагомих та переконливих доказів, тобто коли висновок про існування певної стверджуваної обставини з урахуванням поданих стороною доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Суд також зазначає, що при розгляді справи позивачка у своїх поясненнях зазначила, що цього позову могло б і не бути, якби подружжя й надалі проживали разом.

За наведеного, застосувавши такий принцип, суд вважає, що комплекс представлених відповідачем доказів щодо повернення коштів та наявності приязних та довірливих стосунків превалює та має перевагу над доказами позивачки що неповернення коштів. Відтак, суд бере до уваги принцип «балансу ймовірностей» (balance of probabilities) з огляду на вищезазначені обставини та ті докази, на які покликаються обидві сторони по справі.

Суд надалі зазначає про те, що у судовому засіданні представник позивачки покликалася на положення ст.1006 ЦК України (щодо обов`язків повіреного згідно договору доручення), проте у позовній заяві просить застосувати положень ст.1212 ЦК України, яка знаходиться у підрозділі ЦК України щодо недоговірних зобов`язань, тобто ці дві норми ЦК України є взаємовиключними, що також є окремою підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний спосіб захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 року у справі №910/10011/19).

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивачки коштів від продажу квартири АДРЕСА_1 .

Тому позов у іншій частині також не підлягає до задоволення, оскільки позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є похідними від основної вимоги (стягнення коштів від продажу квартири АДРЕСА_1 ).

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, то судові витрати покладаються на позивача в порядку ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_7 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_8 ).

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 03 травня 2024 року.