КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/43805/23-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4197/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Остапчук Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Корабельний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасування арешту, накладеного при виконанні виконавчого напису, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до АТ «ПриватБанк» треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Корабельний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасування арешту, накладеного при виконанні виконавчого напису (а.с. 1-10).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року у відкритті провадження в цивільній справі в частині за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., Корабельний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту, накладеного при виконанні виконавчого напису - відмовлено (а.с. 32-34).

Не погодившись з ухвалою суду, 12 листопада 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кравинська Ю.В. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду до суду першої інстанції (а.с. 200-205).

На обґрунтування скарги зазначала, що оскаржувана ухвала є незаконною, винесеною при неправильному встановленні обставин справи і з хибним відсиланням до іншого способу захисту права.

Вказувала, що Корабельним районним відділом Державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області було розпочато виконавче провадження № 55472186 на підставі виконавчого напису № 16697 від 24 жовтня 2017 року. 05 січня 2018 року старшим державним виконавцем Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби міста Херсон Північного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Потаповою Т.В. було прийнято виконавче провадження № 55472186 до виконання. Постановою від 25 червня 2020 року в межах ВП 55472186 було виконано арешт майна боржника (все нерухоме майно), який залишається чинним і на даний час, що стало підставою звернення позивачки до суду з даними позовними вимогами. Арешт майна боржника виконано в ході виконання виконавчого напису № 16697, винесеного 24 жовтня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О.

ВП 55472186 закінчено згідно з п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» постановою від 25 червня 2020 року у зв`язку з тим, що в ході виконання не було виявлено майна, на яке можна звернути стягнення, транспортних засобів, доходів чи відкритих рахунків, керуючись п. 2 частини 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий напис № 16697, виданий 24 жовтня 2017 року, повернуто стягувачу без виконання.

Зазначала, що відмовляючи у відкритті провадження відносно вимог скасування арешту, накладеного при виконанні виконавчого напису, суд першої інстанції посилався на можливість для боржника оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця в порядку ст. 447 ЦПК України. Проте, вважала, що реалізація боржником такого способу захисту прав неможлива, оскільки у даній справі виконавчим документом являється виконавчий напис № 16697, винесений 24 жовтня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О., тобто немає суду, яким розглянута справа як судом першої інстанції. При цьому, зазначала, що підставою скарги на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця мало б бути порушення у діях державного виконавця, якого не вбачається.

Посилалась на постанову Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21, в яких зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 27 зазначеного Закону арешт із майна знімається у разі повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.п. 1,3,11 ч. 1 ст. 37 цього Закону. Отже, оскаржувати дії, бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна при поверненні виконавчого документа стягувачу без виконання не вважала можливим, оскільки не передбачено жодним законодавчим актом зняття арешту за таких умов.

Зазначала, що скасування накладеного в межах виконавчого провадження № 55472186 арешту неможливо у інший спосіб, ніж судовий, так як ВП 55472186 на даний час не являється діючим, тобто виконавець не може виносити жодних постанов в межах провадження, яке не перебуває на виконанні.

Вказувала, що розгляд одночасно в межах однієї справи вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та вимог про скасування арешту з майна, вважала був би процесуальною економією і належним та повним захистом прав позивача (а.с. 200-205).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Кравинська Ю.В. підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити.

Інші особи в судове засідання не з`явилися, проте, були сповіщені на зазначені ними поштові адреси, у т.ч. адреси електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі наявні докази. Факт належного повідомлення ОСОБА_1 її представник - адвокат Кравинська Ю.В. підтвердила в судовому засіданні про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. АТ КБ «ПриватБанк» був повідомлений 27 березня 2024 року про розгляд справи апеляційним судом 02 травня 2024 року про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового відправлення за відповідним трекінг-номером (а.с. 230-239).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.В. було видано виконавчий напис, № 16697 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 серпня 2013 року за період з 13 серпня 2013 року по 17 вересня 2017 року в сумі 37 478,66 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1 800,00 грн. (а.с. 18).

17 січня 2020 року старшим державним виконавцем Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Потаповою Т.В. прийнято виконавче провадження № 55472186 з примусового виконання виконавчого напису № 16697 від 24 жовтня 2017 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 39 278,66 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 16).

05 січня 2018 року старшим державним виконавцем Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Зенкіним Д.В. відкрито виконавче провадження № 55472186 з примусового виконання виконавчого напису № 16697 від 24 жовтня 2017 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 39 278,66 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 15).

В межах виконавчого провадження № 55472186 25 червня 2020 року Корабельним районним відділом державної виконавчої служби у місті Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все нерухоме майно боржника, номер запису про обтяження 52843458 (а.с. 17).

25 червня 2020 року старшим державним виконавцем Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Потаповою Т.В. виконавчий документ: виконавчий напис № 16697, виданий 254 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 39 278,66 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «про виконавче провадження» (а.с. 19).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст.19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19) зазначено, що:

«19. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

20. Проте у цій справі з такою вимогою звернувся сам боржник, якому належить іпотечне майно. При цьому з матеріалів справи не вбачається існування спору щодо права власності на це майно у іншої, крім ПрАТ «Компанія «Райз», особи. Тобто посилання останнього у позовній заяві на норми цивільного законодавства щодо захисту права власності не заслуговують на увагу, оскільки ним не визначено особи, яка порушує це право, що свідчить про відсутність спору про право.

21. Статтею 14 ГПК України передбачений принцип диспозитивності господарського судочинства, який передбачає позицію позивача щодо вибору способу захисту з урахуванням тієї обставини, що роль суду зведена до організації господарського процесу, сприяння реалізації прав учасників процесу та контролю за виконанням ними законодавчо визначених обов`язків, і суд не повноважний визначати спосіб захисту без відповідного звернення зацікавленої особи, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

22. Натомість, з урахуванням відсутності у цій справі доказів, що підтверджують на виконання якого виконавчого документа приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 56342146, слід зазначити про право ПрАТ «Компанія «Райз» звернутися до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців та посадових осіб державної виконавчої служби в порядку частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», якщо цей виконавчий документ виданий на виконання судового рішення, або - до адміністративного суду в порядку частини другої цієї ж статті, якщо він виданий на виконання рішення іншого органу».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 зроблено висновок, що: «боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України».

Отже, за наявними в матеріалах справи доказами накладення арешту на все нерухоме майно боржника, номер запису про обтяження 52843458, яке оспорював позивач в цьому провадженні, здійснено в межах виконавчого провадження № 55472186 25 червня 2020 року Корабельним районним відділом державної виконавчої служби у місті Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виконавчий документ: виконавчий напис № 16697, виданий 254 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 39 278,66 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 17-19).

З наведених обставин справи вбачається, що арешт було накладено на майно ОСОБА_1 , яка була визначена боржником у виконавчому провадженні № 55472186, відкритому на виконання виконавчого напису № 16697, виданий 254 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., а не рішення суду. А тому помилковими є висновки суду першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали з посиланням на те, що в цьому випадку позивач має оскаржувати рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні апеляційної скарги враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19) і не вбачає підстав відступу від таких висновків.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження за позовною заявою про скасування арешту майна, накладеного при виконанні виконавчого напису, за яким ОСОБА_1 є боржником, проте помилився з мотивами ухваленого рішення.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оскаржуваними судовим рішенням через власне тлумачення процесуального законодавства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, та зміни ухвали Печерського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року із викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року - змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 03 травня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова