ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7867/24 Справа № 204/6934/22 Головуючий у першій інстанції: Чудопалова С.В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що сторони з 21.07.2006 по 10.04.2012 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбних відносин у подружжя народилася донька, ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу мешкає разом із позивачкою. Після розірвання шлюбу відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток спільної доньки, не спілкується із дитиною, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Дитина не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Позивачка вказує, що на даний час відповідач матеріальну допомогу на дитину надає лише в межах рішення суду про стягнення аліментів, із дитиною зовсім не спілкується. Прояв інтересу відповідача до життя власної дитини, лише за допомогою телекомунікаційних засобів для привітань із днем народження доньки не є належною реалізацією батьківського піклування. З 05.04.2019 ОСОБА_1 перебуває у новому шлюбі із ОСОБА_4 , який має намір вдочерити ОСОБА_3 . Позивачка вважає, що удочеріння ОСОБА_5 цілком відповідає її інтересам, оскільки між нею та вітчимом склалися теплі, відверті та довірчі стосунки. Крім того, позивачка вказує, що ОСОБА_2 не був позбавлений можливості відвідати місце проживання дитини за власною ініціативною, без попереднього узгодження такого візиту з матір`ю. На підставі чого вважає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно своєї доньки. Тому позивачка просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2024 року в задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської радипро позбавлення батьківських прав - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.07.2006, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №430 (а.с. 8).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 22 квітня 2008 року, виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2012 року у справі №419/1948/2012 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21 липня 2006 року у Красногвардійському відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №430, від якого є неповнолітня дитина - розірвано (а.с. 10). Рішення набрало законної сили.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2012 року у справі №419/2997/12 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь матері ОСОБА_1 до повноліття доньки або до зміни матеріального становища сторін, починаючи стягнення з 05 квітня 2012 року. Рішення набрало законної сили.

05 квітня 2019 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_3 , виданого Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №243. Після укладання шлюбу позивач залишила прізвище « ОСОБА_6 » (а.с. 11).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів - задоволено. Зменшено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 16,7 відсотків з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-15). Рішення набрало законної сили.

Рішенням Красногвардійського районного судум.Дніпропетровська від 02 березня 2023 року, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2023 року залишено без змін, у задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів - відмовлено.

Відповідно до характеристики Міського комунального закладу культури «Дніпровська дитяча музична школа №6 ім. В.І. Скуратовського», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчалась в дитячій музичній школі з 2013 по 2021 рік, по класу скрипки, вивчала додатковий інструмент флейту та гітару. За час навчання зарекомендувала себе як старанна, комунікабельна учениця. Переважають такі риси характеру: доброзичливість, працелюбність, стриманість, цілеспрямованість. Мати цікавилася навчанням дитини та відповідально ставилась до її виховання в сім`ї. Регулярно відвідувала шкоду, спілкувалась з викладачами, завжди була присутня на концертних заходах та батьківських зборах. Батько дитини за всі роки навчання до школи не приходив, з викладачами не спілкувався. Жодного разу не відвідав концерти та збори батьків (а.с. 18).

Згідно довідки №315 від 28.10.2022, ОСОБА_2 працює у Фаховому коледжі ракетно-космічного машинобудування Дніпровського національного університету ім. Олеся Гончара з 01.02.2012, на посаді завідувача навчально-виробничої майстерні з 01.09.2020 по теперішній час (а.с. 49).

Відповідно до довідки про доходи №74 від 27.10.2022, виданої ФКРКМ ДНУ, заробітна плата ОСОБА_2 з січня 2021 року по жовтень 2022 року становить 320679,92 грн, з яких стягнуто аліменти у сумі 63865,62 грн. Загальна сума доходу за період 01.01.2021 - 31.10.2022 без урахування аліментів, становить 199884,26 грн (а.с. 51).

Згідно характеристики від 14 грудня 2022 року, ОСОБА_2 працює у Фаховому коледжі ракетно - космічного машинобудування Дніпровського національного університету ім. О.Гончара з 01.02.2012 року, на посаді завідувача навчально-виробничої майстерні з 01.09.2020 року. Завідувач на високому рівні володіє сучасними інноваційними методиками і технологіями, активно їх використовує у навчально-виховному процесі. Вміє продукувати оригінальні, інноваційні ідеї, активно впроваджує форми та методи організації навчально-виховного процесу, що забезпечують максимальну самостійність навчання студентів. Вносить пропозиції щодо вдосконалення навчально-виховного процесу у коледжі. Систематично працює над формуванням у студентів культури праці, відповідальності за результати власної діяльності, ознайомлює студентів з місцем і роллю інформаційно-комунікаційних технологій в сучасному виробництві. Вміє спланувати та здійснити оптимальний варіант проведення заняття. Забезпечує на заняттях виробничого навчання умови для реалізації особистісно-орієнтованого підходу до навчання, виховання та розвитку особистості студентів. Дотримується педагогічної етики, поважає гідність студентів. Надає консультативну допомогу батькам з питання навчання, виховання, розвитку їхніх дітей. Користується авторитетом серед колег по роботі, батьків, студентів. Як дипломований фахівець зварювального виробництва ОСОБА_2 надає велику допомогу коледжу у ремонті систем водо- та теплопостачання, в обладнанні кабінетів і лабораторій коледжу (а.с. 62-63).

Згідно консультативного висновку спеціаліста від 02.11.2022, виданого ДЗ "Спеціалізована багатопрофільна лікарня №1 МОЗ України", у ОСОБА_2 встановлений діагноз - правобічний диспластичний коксартроз 3 ст. Підвивих правого стегна. Наслідки хвороби Пертеса (а.с. 44).

З довідки про отримання (неотримання) допомоги №481 від 01.06.2023 вбачається, що ОСОБА_2 отримував грошову допомогу при народженні дитини з 03.08.2009 по 15.04.2011 на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 97).

Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості", ОСОБА_2 на території України станом на 25.05.2023 до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості немає та в розшуку не перебуває (а.с. 98).

Відповідно до довідок №3360 та №6269 від 28.06.2023, виданих КП "Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги" Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2 в КП "ДБКЛПД" ДОР" не знаходиться і раніше за архівною документацією не значився; в реєстрі осіб з наркологічними захворювання не значиться (а.с. 99, 100).

Згідно копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 , ОСОБА_2 , також є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 38, 50).

Відповідно до висновку Центральної адміністрації Дніпровської міської ради №61-р від 10 березня 2023 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 », орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 70-72).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №34940649/5 від 10.01.2024, виданого державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вбачається, що станом на 10.01.2024 у ОСОБА_2 відсутня заборгованість зі сплати аліментів по ВП НОМЕР_6 (а.с. 128-130).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 одноразово додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь держави судовий збір у сумі 992,40 гривень. Рішення набрало законної сили.

В суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , які пояснили, що відповідач не приймає участі у вихованні свої дитини ОСОБА_3 , батьківські обов`язки не виконує. Всі питання щодо навчання дівчинки вирішувала її мати ОСОБА_1 . Також додали, що дитина своїм батьком вважає вітчима ОСОБА_12 , який дбає про неї та докладає зусиль для її розвитку. Перешкод у спілкуванні з донькою позивач не чинила, останній сам самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Свідок ОСОБА_4 також пояснив, що відповідач лише формально сплачує аліменти на утримання своєї доньки та участі у її вихованні та розвитку не приймає.

Місцевому суду також надала пояснення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила, що наразі навчається в 11 класі в ліцеї у м.Харкові. Мешкає в м.Дніпро разом із своєю матір`ю та дідусем. Крім того, пояснила, що у восьмирічному віці вона перестала спілкуватися з батьком та з того часу фактично участі у її житті останній не приймає, не цікавиться її навчанням та успіхами. Іноді телефонував, вітав зі святами лише через месенджери, матеріально не забезпечує, лише формально сплачує аліменти на її утримання. Своїм батьком вважає вітчима ОСОБА_12 , який турбується про неї. Не заперечує щодо позбавлення батька батьківських прав.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18 (провадження № 61-8883св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

При вирішенні даної справи колегія суддів звертає увагу, що, згідно висновку №61-р від 10 березня 2023 року, виданому Центральною адміністрацією ДМР, доцільним є позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 70-72).

При цьому вказаний висновок від 10.03.2023 складений без участі відповідача, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків; органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам нездійснення ОСОБА_2 батьківських обов`язків; будь-які заходи щодо налагодження спілкування батька із дитиною органом опіки не вживались. Крім того, при його винесенні не враховано заперечення батька щодо позбавлення його батьківських прав. Отже, висновок органу опіки є недостатньо мотивованим та обгрунтованим.

У силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів зазначає, що лише самого висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та встановлення факту неналежного виконання батьком свого обов`язку щодо виховання дитини, згідно із положеннями діючого в Україні сімейного законодавства, є недостатнім для позбавлення особи батьківських прав.

Наданий у даній справі висновок Центральної адміністрації Дніпровської міської ради має лише рекомендаційний характер та є недостатньо обґрунтованим, оскільки не містить інформації щодо підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини.

Оскільки вказаний висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, - даний висновок Центральної адміністрації Дніпровської міської ради не може бути покладений в основу судового рішення про позбавлення батьківських прав.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки.

Матеріали справи не містять негативних характеристик відповідача. Факт проживання батька окремо від дитини, - не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав.

Колегія приймає до уваги особисті пояснення відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, який заперечує щодо задоволення позову про позбавлення його батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_5 ; визнає факт тривалого не спілкування із дитиною, висловлює стурбованість долею дитини та наявність намірів щодо спілкування з дочкою; зазначає, що неодноразово намагався спілкуватись із дочкою, та остання не бажає цього; відповідач вказує, що буде продовжувати вживати заходи для налагодження стосунків із ОСОБА_5 .

Колегія враховує, що відповідач добросовісно та систематично сплачує аліменти на утримання ОСОБА_5 , заборгованості по сплаті аліментів немає, що підтверджується розрахунком державного виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №1457 від 10.01.2024 (а.с. 128-130).

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку про безпідставність тверджень позивачки щодо самоусунення відповідача від виховання і утримання дочки. Присутність у житті позивачки іншого чоловіка, якого вона бачить у ролі батька для своє дочки, також не може слугувати підставою для позбавлення біологічного батька батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5 .

Виходячи з наведеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши недоведеність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявність конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дочки; приймаючи до уваги бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою; враховуючи, що законодавством передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, - суд першої інстанції, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, дійшов правильного висновку про відсутність безумовних підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав.

Посилання апелянта, що відповідач самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків щодо виховання дитини, що виражається в його бездіяльності та свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов`язками, і така поведінка є винною, - спростовані наведеними вище доказами; сама по собі відсутність протягом тривалого часу спілкування між батьком та дитиною не є підставою для вжиття крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

Відповідач піклується про дитину, систематично приймає участь у її утриманні, намагається налагодити добрі стосунки із дочкою. В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до дитини, тощо.

Висловлена в судовому засіданні думка неповнолітньої дочки не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батька батьківських прав, оскільки думка дитини може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, зокрема таких, як тривалий час проживання дитини з одним із батьків без можливості повноцінного спілкування з тим із батьків, з ким дитина не проживає.

Виходячи з викладеного, апеляційним судом не встановлено підстав для вжиття крайнього заходу сімейно-правової відповідальності - позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та необхідність залишення оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова