Справа № 361/2460/24
Провадження № 2-з/361/61/24
У Х В А Л А
02 травня 2024 р. Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвокатом Бордунової Надії Олександрівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту проживання сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя,
В С Т А Н О В И Л А :
У березні 2024 року до суду вищевказана цивільна справа.
01 травня 2024 року до суду подана заява про забезпечення позову у якій представник просила суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 46, 7 кв.м. та житловою площею 19, 6 кв.м., яка на праві власності зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 .
Заява обґрунтована тим, що реєстрація спільного сумісного майна одноособово за відповідачем створює для нього можливість вільного розпорядження цим майном, відтак існує вірогідність того, що відповідач може розпорядитись цим майном на власний розсуд, що в свою чергу призведе до утруднення виконання рішення по справі, або стане причиною необхідності доповнення позовних вимог по даній справі чи ініціювання позивачем додаткових спорів, з огляду на що доцільно вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спільну квартиру.
Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, приходжу до висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи із наступного.
Згідно із ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Частиною 3 статті 151 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Відповідно до 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими позовними вимогами.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Верховний Суд України в Постанові Пленуму від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначає, що клопотання про забезпечення позову повинно бути вмотивованим і обґрунтованим доказами наявності реальних загроз чи утруднень майбутнього виконання рішення суду, співмірністю заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, їх відповідність предмету позовної вимоги, відсутністю порушень прав третіх осіб заходами забезпечення позову.
Однак, всупереч вищевказаним нормам, заява про забезпечення позову не вмотивована і не обґрунтована із посиланням на відповідні докази, наявність реальних загроз чи утруднень майбутнього виконання рішення суду, та що відповідачем вчиняються дії по відчуженню спірного майна у зв`язку із чим і виникла необхідність забезпечити позов.
На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 р., ст. ст. 151, 153 ЦПК України, суддя,-
У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвокатом Бордунової Надії Олександрівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту проживання сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя, - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя А.Г. Радзівіл