КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/1291/23 Головуючий у суді І інстанції Залеська А.О.
Провадження № 22-ц/824/7325/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Укр Кредит Фінанс»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтувало тим, що 09 грудня 2021 року між ним та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 0868-4499.

Відповідно до умов кредитного договору товариство взяло на себе зобов`язання надати позичальниці кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 15 000,00 грн; строк кредитування - 300 днів; заявлений строк - 21 день; знижена відсоткова ставка - 2,00 % в день; стандартна відсоткова ставка - 3,00 % в день.

Позивач взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит згідно з умовами укладеного кредитного договору. Натомість відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, в результаті чого станом на 26 червня 2023 року виникла заборгованість у загальному розмірі 96 150,00 грн, з яких: 15 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 81 150,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами, яку позивач просив стягнути на свою користь разом із понесеними судовими витратами.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2023 рокупозовні вимоги задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 0868-4499 від 09 грудня 2021 року у розмірі 14 550,00 грн та судовий збір у розмірі 324,87 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з огляду на визначену у договорі та фактично надану суму кредиту у розмірі 15 000,00 грн, фіксовану процентну ставку, за якою нараховані проценти у розмірі 6 300,00 грн на кінець заявленого (обраного) позичальником строку користування, беручи до уваги часткове погашення кредитного боргу на суму 6 750,00 грн, визнав доведеною заборгованість відповідачки за кредитним договором на суму 14 550,00 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача, а нарахування останнім відсотків поза межами заявленого строку, на який надавався кредит, та по стандартній процентній ставці, яка фактично є прихованою мірою відповідальності позичальника за порушення строків сплати знижених процентів кожні 21 день, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства про договір щодо справедливості, добросовісності, розумності його умов та вимогам законодавства про захист прав споживачів, тому в цій підстав для задоволення позову немає.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, позивач в особі представника - адвоката Глуховецького О.С. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні нарахованих процентів за користування кредитом у визначений договором строк - 300 днів є незаконним, таким що ухвалено судом першої інстанції з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що суд не врахував, що відповідно до умов пункту 2.8 кредитного договору строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів (до 04 жовтня 2022 року) з моменту перерахування кредиту позичальнику. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

В пункті 2.4 кредитного договору визначено, що заявлений строк користування кредитом складає 21 календарний день з дня надання кредиту. Заявлений строк - це обраний позичальником в момент укладання цього договору строк користування кредитом, протягом якого може бути використано право користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою.

Отже, строк, зазначений в пункті 2.4 кредитного договору, не є тотожним строку зазначеного в пункті 2.8, а є складовою загального строку кредитування, визначеного у пункті 2.8 договору, протягом якого позичальник може користуватися за кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою.

Крім того, згідно пункту 2.4 договору позичальник має право достроково до закінчення строку кредитування, передбаченого у пункті 2.8 цього договору, сплатити кредит повністю у останній календарний день заявленого строку, як зазначено у пунктах 2.4.1 - 2.4.5. цього договору.

Вищезазначене положення договору також підтверджує, що загальний строк кредитування визначений саме в пункті 2.8 кредитного договору.

Таким чином висновок суду першої інстанції про тотожність строків, зазначених в пункті 2.4 та пункті 2.8 кредитного договору не відповідає дійсним обставинам справи.

Водночас, відповідальність сторін за неналежне виконання умов договору встановлена в розділі 5 кредитного договору, однак ТОВ «Укр Кредит Фінанс» жодних штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів на підставі статті 625 ЦК України) відповідачці не нараховувало і з початком військової агресії російської федерації відносно України протягом двох місяців взагалі не нараховувало проценти за кредитним договором, а після цього ще два місяці проценти нараховувалися за зниженою процентною ставкою.

Тобто, нарахування відповідачці процентів в період дії договору - 300 календарних днів (до 04 жовтня 2022 року) є істотною умовою кредитного договору та не може вважатися мірою відповідальності за неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань.

Крім того, відповідно до умов пунктів 3.2, 4.1 договору позичальник в будь-який момент до закінчення строку кредитування мала можливість повернути отриманий кредит і сплатити проценти лише за час фактичного користування кредитом, у тому числі в разі нерозуміння умов кредитного договору, але цього не зробила, а продовжила користуватися кредитними коштами на погоджених між сторонами умовах, що також підтверджується продовженням виконанням ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань (частковою сплатою заборгованості після закінчення 21-денного строку користування кредитом).

Стверджує, що під час укладення договору сторони діяли добросовісно і дійшли домовленості відносно всіх його умов, у тому числі про юридичну сутність договору, строк його дії, коло обов`язків і прав кожної з сторін. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а відповідачка, укладаючи кредитний договір погоджувалася із всіма його умовами, тому нарахування процентів не може вважатися несправедливим.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка в особі представника - адвоката Овсієнка Ю.А. просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи позивача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку наявним доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою установою, що здійснює діяльність з інших видів кредитування, отримало свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ІК № 116 від 01 серпня 2013 року, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с. 32).

09 грудня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», був укладений кредитний договір № 0868-4499, який разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) складає єдиний договір, в якому визначаються всі істотні умови та з яким позичальник була попередньо ознайомлена (а.с. 9-22).

Відповідно частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А448 для підписання кредитного договору № 0868-4499 від 09 грудня 2021 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів (пункти 7.1., 7.2.1 договору).

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачці кредит у розмірі 15 000,00 грн на особисті потреби (пункти 1.2, 1.3), заявлений строк користування кредитом - 21 календарний день, а строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику - 300 календарних днів (до 04 жовтня 2022 року) (пункти 2.4, 2.8 договору).

Стандартна процента ставка - 3 % за кожен день користування кредитом, знижена процентна ставка - 2 %, пільгова процентна ставка - 0,01 % (пункт 2.6 договору).

Сторонами погоджено орієнтовну загальну вартість кредиту (за весь строк кредитування) у розмірі 150 000,00 грн, що включає також проценти за користування кредитом у розмірі 135 000,00 грн. Реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 572 462 % (пункти 2.4, 2.8 договору).

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.

Таким чином, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало належні і допустимі докази укладення із ОСОБА_1 кредитного договору № 0868-4499 від 09 грудня 2021 рокута отримання позичальником кредитних коштів в сумі 15 000,00 грн.

Відповідачка використала кредитні кошти, однак умов договору не виконала і вчасно не погасила борг.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості станом на 26 червня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за вказаним кредитним договором становить 96 150,00 грн.

Зазначена сума складається із простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 15 000,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 81 150,00 грн (а.с. 27-31).

Суд першої інстанції погодився із заявленим позивачем розміром простроченої заборгованості за кредитом (тілом кредиту).

Разом з тим, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки заборгованості за простроченими відсотками, місцевий суд дійшов висновку, що проценти за користування кредитом за період з 30 грудня 2021 року по 04 жовтня 2022 року, нараховані поза межами строку дії кредитного договору (строку кредитування).

Крім того, на думку суду, встановлення у договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідачка, тим самим порушує її права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим пунктом 6 статті 3, частиною третьою статті 509 та статтею 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідачки та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання.

З огляду на визначену у договорі та фактично надану суму кредиту у розмірі 15 000,00 грн, фіксовану процентну ставку, за якою нараховані проценти у розмірі 6 300,00 грн на кінець заявленого (обраного) позичальником строку користування (29 грудня 2021 року), беручи до уваги часткове погашення кредитного боргу на суму 6 750,00 грн, суд першої інстанції визнав доведеною заборгованість відповідачки за кредитним договором на суму 14 550,00 грн (15 000,00 грн + 6 300,00 грн - 6 750,00 грн), яка підлягає стягненню на користь позивача.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 6, 626, 627, 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Нормами частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом положень статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина перша статті 625 ЦК України).

Згідно частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21).

В частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Пунктом 2.8 кредитного договору № 0868-4499 від 09 грудня 2021 року сторонами погоджено, що строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику становить 300 календарних днів (до 04 жовтня 2022 року) з моменту перерахування кредиту позичальнику (далі - строк кредитування). Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Згідно пункту 2.4 кредитного договору заявлений строк користування кредитом складає 21 календарний день з дня надання кредиту. Заявлений строк - це обраний позичальником в момент укладання цього договору строк користування кредитом, протягом якого може бути використано право користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою.

Таким чином строк, зазначений у пункті 2.4 кредитного договору, не є тотожним строку зазначеного в пункті 2.8 договору, а є складовою загального строку кредитування, визначеного у зазначеному пункті 2.8, протягом якого позичальник може користуватися за кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою.

При цьому в пункті 2.4 договору визначено позичальник має право достроково до закінчення строку кредитування, передбаченого у пункті 2.8 цього договору, сплатити кредит повністю у останній календарний день заявленого строку, як зазначено у пунктах 2.4.1 - 2.4.5. цього договору.

Зазначене вище свідчить, що загальний строк кредитування визначений сторонами у пункті 2.8 кредитного договору та становить 300 календарних днів, тобто до 04 жовтня 2022 року.

У пункті 2.6 кредитного договору сторонами було погоджено процентну ставку, за якою відповідачка має сплачувати відсотки у межах заявленого строку користування кредитом - 21 календарний день, тобто до 29 грудня 2021 року (знижена ставка 2 % за кожен день користування коштами), а також стандартну процентну ставку протягом всього строку кредитування - 300 календарних днів, тобто з 30 грудня 2021 року по 04 жовтня 2022 року (стандартна ставка 3 % за кожен день користування коштами).

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, згідно яких позичальника було повідомлено, зокрема, що у разі надання позичальнику кредиту, останній за договором споживчого кредитування зобов`язаний буде сплачувати відсотки, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі, з яким ОСОБА_1 ознайомилась та без будь-яких заперечень підписала в електронному вигляді.

Крім того, ОСОБА_1 було повідомлено, що орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складатиме 150 000,00 грн та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом у розмірі 135 000,00 грн.

При цьому вказаним договором встановлено, що заявлений строк кредитування, протягом якого може діяти знижена процентна ставка у розмірі 2 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами, складає 21 календарний день з дня отримання кредиту, а стандартна ставка відсотків складає 3 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Таким чином ОСОБА_1 була повідомлена про загальні витрати, які будуть понесені нею у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема, повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків, які повинні бути повернуті разом із грошовими коштами, наданими фінансовою установою в кредит.

За таких обставин ОСОБА_1 , підписуючи кредитний договір, усвідомлювала, що сума отриманого кредиту складає 15 000,00 грн і вказані кошти вона отримує строком на 21 календарний день, під час вказаного строку діє знижена процентна ставка у розмірі 2,0 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом, тобто у разі внесення коштів з метою погашення заборгованості за тілом кредиту, розмір коштів, які підлягатимуть сплаті як відсотки, порівняно зменшуватиметься. Водночас відповідачку повідомлено, що у разі непогашення заборгованості у строк, встановлений в договорі, тобто протягом 21 дня, розмір відсотків перераховуватиметься з процентної ставки в 3 % від суми заборгованості. Такі умови договору та правила надання кредиту не позбавляли ОСОБА_1 права на дострокове повернення кредиту зі сплатою процентів за фактичний час користування кредитом.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 була належним чином ознайомлена та погодилась з умовами надання кредиту, на підставі чого 09 грудня 2021 рокуміж сторонами укладено кредитний договір № 0886-4499, в якому відображені умови надання кредиту, остання з відповідним договором погодилася, про що свідчить її електронний підпис.

Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідачка мала можливість не вступати у кредитні відносини з «Укр Кредит Фінанс», якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим, натомість, вона погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчила, що погодилася на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором.

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не зверталася до ТОВ «Укр Фінанс Кредит» із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилася з усіма умовами такого договору.

Колегія суддів не вбачає підстав вважати текст кредитного договору незрозумілим та/або таким, що вводить в оману споживача, зокрема, в частині визначення розміру та порядку сплати відсотків за користування кредитом.

Більше того, не дивлячись на своє гарантоване право (пункти 3.2, 4.1 договору) на розірвання договору протягом чотирнадцяти днів з дня його підписання, відповідачка користувалася коштами позивача і до нього із відповідною заявою не зверталася.

Частиною першою, другою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Враховуючи, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.

Визначаючи розмір заборгованості за грошовим зобов`язанням, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.

Поданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять.

У свою чергу, суд першої інстанції наведеного вище не врахував та, не дослідивши в повному обсязі наданий позивачем розрахунок, умови договору, не встановив дійсний обсяг відповідальності відповідачки за нарахованими відсотками за користування кредитом.

Як вбачається із розрахунку, наданого позивачем, нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося позивачем до 04 жовтня 2022 року, після вказаної дати нарахування відсотків не здійснювалося. Розмір нарахованих і не сплачених відповідачкою відсотків становить 81 150,00 грн.

Тобто, ТОВ «Укр Фінанс Кредит» нарахування відсотків здійснювалося відповідно до погоджених умов договору та в обумовлений сторонами 300-денний строк кредитування - до 04 жовтня 2022 року.

Отже, вимоги позивача про стягнення відсотків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов до помилкового висновку про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 14 550,00 грн заборгованості за кредитним договором, оскільки стягненню підлягає сума у розмірі 96 150,00 грн, з яких 15 000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом та 81 150,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, що узгоджується із умовами договору, погодженого сторонами, та вимогами закону.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромне відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного з відповідачки стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах цієї справи, а саме 2 147,20 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви (а.с. 6) та 4 026,00 грн - за подання апеляційної скарги (а.с. 91), а всього підлягає стягненню 6 173,20 грн судового збору.

Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вирішуючи питання розподілу витрат на правову допомогу у цій справі, колегія суддів, керуючись вимогами статей 133, 137, 141 ЦПК України та виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, дійшла висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з переглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 3 000,00 грн, як таких, що підтверджуються долученими до апеляційної скарги доказами (а.с. 97-104).

Розмір такого стягнення судових витрат є розумним та справедливим, відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, при цьому не порушуватиме права позивача на компенсацію коштів, які він був змушений затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді апеляційної інстанції внаслідок часткового задоволення його позовних вимог судом першої інстанції, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 0868-4499 від 09 грудня 2021 року у загальному розмірі 96 150,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» понесені судові витрати, а саме: 6 173,20 грн сплаченого судового збору; 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній