КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 824/7/24

номер провадження: 22-ск/824/17/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Верланова С.М., за участю секретаря судового засідання Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за заявою акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 27 жовтня 2023 року у складі одноособового арбітра Володимира Нагнибіди, у справі №124/2023 за позовом WK Energo GmbH (Німеччина) до державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (Україна) про стягнення 18 658,09 євро, у тому числі: 18 204,72 євро - заборгованості за поставлений товар, 453,37 євро - 3% річних та, крім того, витрат зі сплати арбітражного збору, а також витрат на юридичні послуги,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла заява акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - АТ «НАЕК «Енергоатом») про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 27 жовтня 2023 року у складі одноособового арбітра Володимира Нагнибіди, у справі №124/2023 за позовом WK Energo GmbH (Німеччина) до ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (Україна) про стягнення 18 658,09 євро, у тому числі: 18 204,72 євро - заборгованості за поставлений товар, 453,37 євро - 3% річних та, крім того, витрат зі сплати арбітражного збору, а також витрат на юридичні послуги.

Заява мотивована тим, що 27 жовтня 2023 року Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті Україниприйняв рішення у справі № 124/2023, згідно з яким частково задовольнив позов WK Energo GmbH та стягнув із ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь WK Energo GmbH 16 256,82 євро заборгованості за поставлений товар, 354,35 євро 3% річних, 500,00 євро відшкодування витрат на правничу допомогу та 15 553,03 євро витрат по сплаті арбітражного збору, а всього 18 664,20 євро. Провадження в частині стягнення 1 947,90 євро основного боргу припинено. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Арбітражний збір в сумі 191,36 євро віднесено на позивача.

29 грудня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1420 «Про утворення акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом» (далі - Постанова), якою утворено акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - Товариство), 100 відсотків акцій якого належать державі, шляхом перетворення державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (пункт 1 постанови); затверджено статут товариства, Положення про наглядову раду товариства, Положення про принципи формування наглядової ради товариства (пункт 2 постанови). У той же час, пунктом 3 постанови передбачено, що: товариство є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства; відокремлені підрозділи державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства продовжують функціонувати як відокремлені підрозділи товариства (філії, представництва).

11 січня 2024 року відбулася державна реєстрація акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та його філій (відокремлених підрозділів), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 11 січня 2024 року. Ідентифікаційний код та місцезнаходження товариства відповідають цим же даним державного підприємства. Таким чином, з 11 січня 2024 року акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» стало правонаступником усіх прав і обов`язків державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Вказує, що позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами договорі від 23 вересня 2021 року №53-129-01-21-07150 (далі - Договір), у розділі 9 якого міститься арбітражне застереження. У рішенні зазначено, що правовою підставою для розгляду справи у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України є розділ 9 «Порядок вирішення спорів» договору. Таким чином, сторони скористалися своїм правом і не стали укладати окрему угоду, а за спільною домовленістю імплементували її в договорі, як структурний елемент того договору. Тобто, сторони уклали змішаний договір, що містить елементи поставки та арбітражної угоди.

Разом з тим, на виконання вимог законодавства сторони в договорі погодили строк дії договору, як єдиного цілого, зазначивши виключення, які застосовуються до окремих структурних елементів договору.

Пунктом 13.1 розділу 13 договору визначено, що договір вступає в силу з моменту підписання обома сторонами, та скріплення печаткою з боку покупця і діє до 31 грудня 2022 року включно, а в частині виконання сторонами гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання. Продовження строку дії договору можливе до його закінчення, шляхом укладання відповідної додаткової угоди. Таким чином, строк дії всіх умов, зафіксованих в договорі - 31 грудня 2022 року, за виключенням домовленостей щодо гарантійних зобов`язань.

Зазначає, що рішення прийняте 27 жовтня 2023 року майже через 10 місяців з моменту, коли арбітражна угода сторін закінчила свою дію. Таким чином, на момент арбітражного розгляду не існувало дійсної арбітражної угоди, яка б давала Міжнародному комерційному арбітражному суду при Торгово-промисловій палаті України бути компетентним судом та, відповідно, право прийняти рішення по суті спору.

Також вказує, що АТ «НАЕК «Енергоатом» відноситься до суб`єктів господарювання державного сектору економіки, включене до переліку підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, забезпечує безпечну експлуатацію та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного електропостачання суб`єктів господарювання та населення, а також постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики.

Вважає, що рішення порушує публічний порядок України, оскільки загрожує безпеці та економіці України, фактично буде надано дозвіл на стягнення коштів у розмірі 18 664,20 євро з підприємства, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави Україна, та матиме наслідок неналежного забезпечення оплати заробітної плати працівникам, можливості доведення підприємства до банкрутства, впливу на належне забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного електропостачання суб`єктів господарювання та населення, зокрема в зимовий період, а також постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики. І це в умовах війни.

Також вказує, що відповідно до специфікації №1 додатку до договору країна походження товару російська федерація (виробник товариство з обмеженою відповідальністю «НВФ «Захисні системи», РФ). Так, 08 липня 2022 року надійшов лист від ДП «НАЕК «Енергоатом» №01-8334/14 від 05 липня 2022 року, в якому повідомлено, що на виконання розпорядження від 01 квітня 2022 року від 03 березня 2022 року № 187 за результатами перевірки дирекцією з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки комплексної політики встановлено відношення WK Energo GmbH до осіб, пов`язаних із державним агресором.

З урахуванням наведеного, AT «НАЕК «Енергоатом» просить скасувати рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 27 жовтня 2023 року у справі №124/2023.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник заявника Коляда В.М. підтримав заяву та просив її задовольнити. Представник WK Energo GmbH - адвокат Гребнєв І.І. проти задоволення заяви заперечував.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши заяву разом з доданими до неї матеріалами, суд дійшов висновку про те, що заява AT «НАЕК «Енергоатом» підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1420 «Про утворення акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» утворено акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», 100 відсотків акцій якого належать державі, шляхом перетворення державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Відповідно до пункту 3 вказаної постанови акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства.

11 січня 2024 року відбулася державна реєстрація АТ «НЕАК «Енергоатом» та його філій (відокремлених підрозділів), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судом встановлено, що 23 вересня 2021 року сторони уклали договір №53-123-01-21-07150 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач WK Energo GmbH (постачальник) зобов`язався передати, а відповідач ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно - Українська АЕС» (покупець) - прийняти і оплатити товар - CPV 42130000-9 по ДК 021:2015 - арматура трубопровідна: крани, вентилі, клапани та подібні пристрої (мембрана), у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1 (додаток до договору №1), що є невід`ємною частиною договору (а.с.28-30).

Згідно з пунктом 2.1 договору, загальна вартість товару є твердою та складає 18 204,72 євро.

Оплата за договором відбувається протягом 45 робочих днів після постачання товару згідно специфікації №1 та виконання постачальником умов п.п. 3.2, 6.1 договору (пункт 2.2 договору).

Відповідно до пунктів 13.1, 13.2 договору, даний договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами, та скріплення печаткою з боку покупця і діє до 31 грудня 2022 року включно, а в частині виконання сторонами гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії терміну договору, та виконання діючих зобов`язань за договором (пункт 13.2 договору).

Пунктами 9.1, 9.2, 9.3 договору встановлено, що всі спори і розбіжності, які можуть виникнути з цього договору або у зв`язку з ним, будуть вирішуватись сторонами згідно претензійного порядку. Сторона яка порушила права і законні інтереси іншої сторони, зобов`язана поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову. Претензія підлягає розгляду в місячний строк, який обчислюється з дня її одержання. Всі спори, розбіжності або вимоги, що виникають за цим договором або у зв`язку з ним, у тому числі що стосуються його виконання, порушення, припинення або недійсності, підлягають вирішенню в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промислової палаті України відповідно до його регламенту, за матеріальним правом України. Мова розгляду-українська.

27 жовтня 2023 року Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України прийняв рішення у справі № 124/2023, яким позов WK Energo GmbH задоволено частково. Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь WK Energo GmbH, 16 256,82 євро заборгованості за поставлений товар, 354,35 євро 3% річних, 500,00 євро відшкодування витрат на правничу допомогу та 15 553,03 євро витрат по сплаті арбітражного збору, а всього 18 664,20 євро. Провадження в частині стягнення 1 947,90 євро основного боргу припинено. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Арбітражний збір в сумі 191,36 євро віднесено на позивача.

Відповідно до ч.1 ст.459 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасоване судом лише у випадках, передбачених цією статтею, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Згідно із ст.5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» з питань, що регулюються цим Законом, ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках, коли воно передбачене в цьому Законі.

Частиною 1 ст.34 вказаного Закону передбачено, що оспорювання в суді арбітражного рішення може бути проведено тільки шляхом подання клопотання про скасування згідно з пунктами 2 та 3 цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення може бути скасоване судом, зазначеним в пункті 2 статті 6, лише у разі, якщо:

1) сторона, що заявляє клопотання про скасування, подасть докази того, що: одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у статті 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України; або її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте, якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або склад третейського суду чи арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить будь-якому положенню цього Закону, від якого сторони не можуть відступати, або, за відсутності такої угоди, не відповідали цьому Закону; або

2) суд визначить, що: об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» сторони можуть на свій розсуд домовитись про місце арбітражу. У разі відсутності такої домовленості місце арбітражу визначається третейським судом з урахуванням обставин справи, включаючи фактор зручності для сторін.

Згідно із ст.16 вказаного Закону питання про компетенцію Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у кожній конкретній справі вирішує склад Арбітражного суду, який розглядає спір.

В силу положень ст.7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України має право розглядати спори за наявності письмової угоди сторін про передачу спору, що виник між ними або може виникнути в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні, на вирішення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Відповідно до п.1 ст.7 вищевказаного Закону арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до арбітражного суду та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності (ч.2 ст.21 ЦПК України).

Статтею 2 ч.2 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України передбачено що, якщо сторони домовилися про передачу спору в Міжнародний комерційний арбітражний суд, вони ipso facto вважаються такими, що погодилися в письмовому вигляді на застосування Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду.

Згідно з ч.1 ст.4 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, Міжнародний комерційний арбітражний суд приймає до свого розгляду спори за наявності письмової угоди (домовленості) між сторонами про передачу йому усіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між сторонами у зв`язку із будь-якими конкретними правовідносинами незалежно від того, мають вони договірний характер чи ні. Арбітражне застереження, що є частиною договору, повинно трактуватися як угода, яка не залежить від інших умов договору.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.5 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, питання про компетенцію Міжнародного комерційного арбітражного суду у конкретній справі вирішується складом Арбітражного суду, який розглядає спір. Заява про відсутність у Міжнародного комерційного арбітражного суду компетенції може бути зроблена не пізніше подання заперечень щодо позову. Призначення стороною арбітра або її участь у призначенні арбітра не позбавляє сторону права зробити таку заяву. Заява про те, що Міжнародний комерційний арбітражний суд перевищує межі своєї компетенції, повинна бути зроблена відразу ж як тільки питання, яке, на думку сторони, виходить за ці межі, буде поставлене у ході арбітражного розгляду. Склад Арбітражного суду може у будь-якому з цих випадків прийняти до розгляду заяву, зроблену пізніше, якщо визнає затримку виправданою. Розглядаючи заяву про відсутність компетенції, у тому числі таку, яка ґрунтується на недійсності арбітражної угоди або неможливості її виконання, або втрати нею чинності, склад Арбітражного суду аналізує і оцінює положення арбітражної угоди з урахуванням поданих сторонами доказів.

У ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Як убачається з рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 27 жовтня 2023 року у справі №124/2023, правовою підставою для розгляду справи у вказаному суді є розділ 9 «Порядок вирішення спорів» договору на постачання товару №53-123-01-21-07150, укладеного сторонами 23 вересня 2021 року, який передбачає, що: пункт 9.1 договору всі спори і розбіжності, які можуть виникнути з цього договору або у зв`язку з ним, будуть вирішуватись сторонами згідно претензійного порядку. Сторона яка порушила права і законні інтереси іншої сторони, зобов`язана поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову; пункт 9.2 договору претензія підлягає розгляду в місячний строк, який обчислюється з дня її одержання; пункт 9.3 договору всі спори, розбіжності або вимоги, що виникають за цим договором або у зв`язку з ним, у тому числі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або недійсності, підлягають вирішенню в Міжнародному комерційному арбітражному суді при ТПП України відповідно до його Регламенту, за матеріальним правом України. Мова розгляду - українська.

З урахуванням наведеного, вбачається, що арбітражне застереження у розділі 9 договору є арбітражною угодою, укладеною сторонами у письмовій формі, і такою, що відповідає вимогам ст.7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Відповідно до пункту 13.1 договору, договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами, та скріплення печаткою з боку покупця і діє до 31 грудня 2022 року включно, а в частині виконання сторонами гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання.

У постанові від 12 листопада 2020 року у справі №910/13366/18 Верховний Суд надав роз`яснення щодо принципу автономності арбітражної угоди. Зокрема, Верховний Суд вказав, що принцип автономності арбітражної угоди свідчить, по-перше, що дійсність основного договору не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Це гарантує, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ.

Укладаючи арбітражне застереження, сторони зазвичай передбачають передачу до арбітражу будь-яких спорів, у тому числі спорів щодо дійсності самого контракту (якщо такі спори прямо не виключені зі сфери дії арбітражного застереження). У подальшому, якби сторона могла відмовитися від арбітражу і заперечувати компетенцію арбітрів, посилаючись на недійсність контракту, то недобросовісна сторона завжди використовувала би таку можливість для зриву арбітражу.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі №920/241/19 та постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі №824/198/19.

Принцип автономності арбітражної угоди від основного договору полягає у тому, що арбітражна угода та основний договір розглядаються як дві окремі угоди, тому недійсність договору не може бути підставою для автоматичної недійсності арбітражної угоди.

Обгрунтовуючи заяву, представник АТ «НАЕК «Енергоатом»як на підставу для скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 27 жовтня 2023 року посилається на те, що спір, який розглядав арбітраж, не може бути предметом арбітражного розгляду за законом України, оскільки спір виник при укладенні договору про публічні закупівлі.

Статтею 2 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж передбачено, що юридичні особи, які за застосованим до них національним законом розглядаються як юридичні особи публічного права, мають право укладати арбітражні угоди.

Пунктом 1 ч.1 ст.22 ГПК України передбачено, що спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на фінансові інструменти, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті.

Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» не містить прямої заборони щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб.

За змістом абзацу 2 ч.2 ст.22 ГПК України цивільно-правові аспекти спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Глава 3 розділу IX ЦПК України регулює питання щодо визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, а главою 4 вказаного розділу врегульовано порядок здійснення провадження у справах про надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів.

Отже, спір, що виник при виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб, не може бути предметом розгляду третейського суду на території України, але може бути віднесений сторонами до компетенції міжнародного арбітражного суду.

Тому суд визнає неспроможними доводи заявника про те, що передання на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України спору щодо виконання контракту про публічні закупівлі суперечить положенням ч.2 ст.22 ГПК України.

Щодо доводів заявника про те, що оскаржуване рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України суперечить публічному порядку України, суд зазначає таке.

В постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року в справі №824/10/22 (провадження №61-6039ав22) викладено правовий висновок, відповідно до якого застереження про порушення публічного порядку як підстава для відмови у наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу є своєрідним механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє публічний порядок держави від будь-яких негативних впливів на нього.

Під публічним порядком слід розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Публічний порядок будь-якої держави включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава має намір захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави; обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями.

Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від рішень міжнародного комерційного арбітражу, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок. Вони також призначені не допустити можливість надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів.

У той же час необґрунтована відмова у наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду є свого роду блокуванням рішення і може, у випадку свавільного застосування, носити характер штучного нормативного бар`єру, який з точки зору міжнародного права є абсолютно недопустимим. Це блокування не тільки не відповідатиме цілям міжнародного арбітражу, але й буде порушувати законні права, які це арбітражне рішення може фактично надавати стягувачу в інших державах.

Відмова у наданні дозволу на виконання на території України арбітражного рішення може порушувати гарантії, передбачені ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становитиме непропорційне втручання у право власності стягувача на присуджені грошові кошти, що є неприпустимим.

Судом не встановлено, що визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

АТ «НАЕК «Енергоатом» також посилається на те, що WK Energo GmbH відноситься до осіб, пов`язаних із державою агресором. Проте зазначені доводи не є підставою для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, відповідно до ст.478 ЦПК України та ст.36 Закону. Норми цих статей не допускають іншого тлумачення підстав відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: 1) виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором): громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

АТ «НАЕК «Енергоатом» не зазначає як вказані обмеження можуть вплинути на визнання та надання дозволу на виконання рішення. Крім того, ці обмеження стосуються зобов`язань, за якими кредитором є російська федерація та особи, які з нею пов`язані, проте компанія WK Energo GmbH, на користь якої має бути виконано рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 27 жовтня 2023 року, зареєстрована та діє відповідно до законодавства Німеччини, її посадові особи не є резидентами Російської Федерації. Доказів на підтвердження того, що кінцевим бенефіціарним власником цієї компанії або отримувачем грошових коштів виступає громадянин російської федерації, юридична особа, створена та зареєстрована за законодавством російської федерації, або безпосередньо російська федерація боржником у встановленому законом порядку не надано.

За таких обставин, установивши, що рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 27 жовтня 2023 року у справі №124/2023 ухвалене у спорі, який виник на підставі укладеного між сторонами договору, його вирішення передбачено арбітражною угодою та постановлено в межах компетенції Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, арбітражне рішення не суперечить публічному порядку України, і відсутні підстави для скасування арбітражного рішення, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про скасування арбітражного рішення.

Керуючись ст.ст. 23, 457, 459, 460 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ,

У Х В А Л И В:

Заяву акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 27 жовтня 2023 року у складі одноособового арбітра Володимира Нагнибіди, у справі №124/2023 за позовом WK Energo GmbH (Німеччина) до державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (Україна) про стягнення 18 658,09 євро, у тому числі: 18 204,72 євро - заборгованості за поставлений товар, 453,37 євро - 3% річних та, крім того, витрат зі сплати арбітражного збору, а також витрат на юридичні послуги - залишити без задоволення.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 26 квітня 2024 року.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М. Верланов