ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6205/24 Справа № 214/6747/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №214/6747/13-ц за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), на дії державного виконавця, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року, постановлену у складі судді Ткаченко А.В., -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії начальника Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Євгена Тіщенка, які полягають у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 за виконавчим листом №2/214/455/14 від 29 серпня 2014 року, стягувач: ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК».

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні в Покровському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 за виконавчим листом №2/214/455/14, виданим Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2014 року про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованості у сумі 61839,76 грн.

Під час виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника та його внесено в реєстр боржників.

Постановою від 26 червня 2017 року державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повернуто виконавчий лист №2/214/455/14 виданий 29 серпня 2014 року стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки під час проведення виконавчих дій майно, належне боржнику та на яке можливо звернути стягнення, не виявлено.

19 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до виконавчої служби про зняття арешту з належного йому майна, але отримав відмову, яку Покровським ВДВС аргументовано тим, що виконавче провадження НОМЕР_1 знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання завершених виконавчих проваджень. Виконавчий лист №2/214/455/14 від 29.08.2014 повторно на виконання до відділу не надходив та на виконанні не перебуває повідомлення від стягувача про погашення заборгованості або рішення суду про скасування виконавчого документа, не надходили (а.с.16).

Тому у зв`язку із завершенням виконавчого провадження та відсутністю рішення державного виконавця про зняття арешту, що є його обов`язком в силу вимог статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», вважає за можливе зняття арешту з майна.

На підставі наведеного вище, просив суд визнати неправомірними дії начальника Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Євгена Тіщенка, які полягають у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 за виконавчим листом №2/214/455/14 від 29 серпня 2014 року та зобов`язати виконавчу службу вчинити дії по зняттю арешту та забороні відчуження майна.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії начальника Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Євгена Тіщенка, стягувач: ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить колегію суддів скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про задоволення його скарги про визнання неправомірними дії начальника Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Євгена Тіщенка, стягувач: ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК».

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановою від 26 червня 2017 року державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повернуто виконавчий лист № 2/214/455/14 виданий 29 серпня 2014 року стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки під час проведення виконавчих дій майно, належне боржнику та на яке можливо звернути стягнення, не виявлено.

Зауважує на тому, що за обставин відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння своїм майном.

Вважає, що наявність арешту на належне йому майно незаконно обмежує права боржника на вільне розпорядження майном, а державним виконавцем, в свою чергу, не доведено суду першої інстанції підстав для збереження арешту.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного представник заінтересованої особи заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явились.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Чухонцевої Д.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату через її зайнятість у невідкладних слідчих діях.

До заяви доказів про участь у невідкладних слідчих діях представник не надав.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заінтересованої особи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2014 року у справі №214/6747/13-ц (провадження №2/214/455/14) задоволено позов ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» 61839 грн. 76 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №3619-022/07Р від 08.08.2007 та 618 грн. 39 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

На виконання рішення суду, за виконавчим листом №2/214/455/14 виданим 29 серпня 2014 року, державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби м.Кривого Рогу відкрито виконавче провадження НОМЕР_1, в рамках якого постановою від 03 жовтня 2016 року накладено арешт на все майно, належне боржнику ОСОБА_1 (а.с.9).

Постановою від 26 червня 2017 року державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області виконавчий лист №2/214/455/14 виданий 29 серпня 2014 року стягувачу, на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернуто стягувачу, оскільки під час проведення виконавчих дій майно, належне боржнику на яке можливо звернути стягнення, не виявлено (а.с.10).

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2020 року замінено стягувача ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»» у виконавчих листах по справі №214/6747/13-ц.

На заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з належного йому майна, Покровським ВДВС зазначено про знищення виконавчого провадження НОМЕР_1 у зв`язку із закінченням терміну зберігання завершених виконавчих проваджень. Виконавчий лист №2/214/455/14 від 29.08.2014 повторно на виконання до відділу не надходив та на виконанні не перебуває повідомлення від стягувача про погашення заборгованості або рішення суду про скасування виконавчого документа, не надходили (а.с.16).

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_1 посилався на те, що виконавчий документ було повернуто стягувачеві, а також посилався на те, що з боку стягувача відсутні майнові претензії до нього, а наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння своїм майном.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення скарги на неправомірні дії начальника Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Євгена Тіщенка, які полягають у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом №2/214/455/14 від 29 серпня 2014 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього закону заходи, щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Підстави, за яких виконавче провадження підлягає закінченню визначені в статті 39 даного Закону.

Згідно з ч.1 ст.40 вищевказаного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Таким чином, законодавець розрізняє поняття "завершення" та "закінчення" виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, визначених ст.37 Закону, воно вважається "завершеним", а у разі винесення виконавцем постанови з підстав, визначених ст.39 Закону, воно вважається закінченим.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий документ, в якому скаржник є боржником, був повернутий державним виконавцем стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону.

Повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону, згідно з нормами ч.1 ст.40 Закону, не є підставою для зняття арешту, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Окрім цього, боржником під час розгляду скарги не доведено, що існують підстави, які визначені ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Вищевказане також підтверджується нормами п.п.21, 22 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за №512/5, згідно з якими закінчення виконавчого провадження здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 39 Закону.

У разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби коштів, стягнутих з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, виконавець після підготовки розпорядження державного виконавця, передбаченого пунктом 13 розділу VII цієї Інструкції, виносить постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону.

У постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

Таким чином, боржник з метою зняття арешту, повинен внести на депозитний рахунок відповідного органу державної виконавчої служби кошти, достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на нього, і тільки у такому разі державний виконавець буде зобов`язаний зняти арешт та інші заходи примусового виконання рішень, застосовані під час виконавчого провадження.

Окрім цього, згідно з ч.7 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження», відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів, у той час як встановлено вище - виконавець повернув виконавчий документ на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону, що не є підставою для виключення відомостей про боржника з відповідного реєстру.

Аналогічні висновки навела колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у своїй постанові від 05 грудня 2018 року у справі

№425/1341/17 (провадження № 61-17531св18).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, які повторюють доводи скарги ОСОБА_1 і яким судом надана вірна правова оцінка і прийняте рішення, зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного його тлумачення, що не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Судді:

Повний текст постанови складено 18 вересня 2024 року.

Головуючий суддя О.В.Агєєв