УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року

м. Київ

справа № 336/13115/23

провадження № 61-5940ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 11 квітня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Наталя Григорівна про розірвання спадкового договору, скасування заборони відчуження квартири,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н. Г., про розірвання спадкового договору, скасування заборони відчуження квартири.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2024 року справу передано на розгляд Комунарського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовим рішенням, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ускової І. І. подав апеляційні скарги.

Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 25 березня 2024 року відкрито провадження та призначено до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Ускової І. І. на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2024 року на 23 квітня 2024 року; апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2024 року залишено без руху.

Також не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2024 року, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, за якою ухвалою апеляційного суду відкрито провадження та призначено її до розгляду.

Крім того, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ускової І. І. через систему «Електронний суд» подав до апеляційного суду заяву про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є рідним братом позивача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Того ж дня, він звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Обушенко Г. О. із заявою про прийняття спадщини, про що було проведено реєстрацію у спадковому реєстрі. На теперішній час заявникові стало відомо, що нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло у власність відповідача та в будь-який час може бути відчужено третім особам. Від сусідів померлої, до яких звернулась ОСОБА_3 з проханням бути свідками під час відкриття квартири, заявник дізнався про факт заміни замків у квартирі сестри, після чого звернувся до поліції із заявою про незаконне входження до житла, оскільки вважає вказане втручанням у своє право спадкування, адже йому як єдиному спадкоємцю перейшло все майно, що належало ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, просив апеляційний суд вжити заходів забезпечення позову та забезпечити апеляційну скаргу шляхом: накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири;

з метою збереження майна в недоторканості, для запобігання його псування, розкрадання, тощо, зобов`язати ОСОБА_3 забезпечити схоронність та цілісність усіх речей, що знаходяться у вказаній квартирі;

зобов`язати Комунарський Відділ ДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції - м. Запоріжжя опечатати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ускової І. І. про забезпечення позову залишено без задоволення.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відсутні підстави для забезпечення позову ОСОБА_2 , яка померла до вирішення судом питання про відкриття провадження у справі. ОСОБА_1 не є позивачем у справі, а процесуальний інститут забезпечення позову покликаний захистити інтереси саме позивача, а не інших учасників судового процесу, зокрема, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

23 квітня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 11 квітня 2024 року, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що позивач у даній справі - ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави, визначені статтями 149, 150 ЦПК України для забезпечення позову ОСОБА_2 , яка померла до вирішення судом питання про відкриття провадження у справі.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції положень статей 149, 150 ЦПК України не викликає розумних сумнівів.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні заяви про забезпечення позову є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 11 квітня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Наталя Григорівна про розірвання спадкового договору, скасування заборони відчуження квартири.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко