МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 2-665/09
Номер провадження №6/521/40/24
УХВАЛА

21 лютого 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м.Одеси у складі

Судді Маркарової С.В.

за участю секретаря судовогог засідання Вінжановської К.С.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,заміну сторони виконавчого провадження видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі

стягувач : ПАТ «ФІНРОСТБАНК»

боржники : ОСОБА_2

ОСОБА_3

предмет позову : стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 2-665/09 за позовом ТОВ «Фінростбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 1.04.2009 року позов задоволений, на користь позивача з відповідачів стягнута кредитна заборгованість.

Рішення суду набрало законної сили.

26.03.2019 року між ПАТ «Фінростбанк» та ОСОБА_1 укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №64.

За договором до заявника перейшло право вимоги за спірним кредитним договором з усіма додатковими та забезпечувальними договорами до нього.

Рішення суду не виконано.

Заявник вважав, що наявні об`єктивні обставини для задоволення його заяви судом, заява відповідає завданню цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених прав шляхом виконання судового рішення.

Заявник, учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про дату, час та місце розгляду заяви.

Їх неявка відповідно до ст.442 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши заяву, матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 1.04.2009 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінростбанк» солідарно стягнута заборгованість за кредитним договором № 1/00408 від 11.06.2008 року.

Рішення суду набрало законної сили.

На виконання рішення суду по справі № 2-665/09 від 1.04.2009 року Малиновський районний суд м. Одеси видав банку виконавчі листи.

26.03.2019 року між ПАТ «Фінростбанк» та ОСОБА_1 укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №64.

З листа Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.09.2023 року за вих.№36891/03.2-07 вбачається, що у період з 21.04.2015 року по 23.06.2015 року на виконанні Другого Малиновського відділу ДВС ОМУЮ перебувало виконавче провадження № 47318406 з примусового виконання рішення суду щодо боржника ОСОБА_2 . Виконавче провадження завершено на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Щодо боржника ОСОБА_3 - в період з 14.03.2016 року по 21.06.2016 року, виконавче провадження завершено на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавчі листи заявником від первісного стягувача не отримані, їх місцезнаходження невідомо (пункт 261 витягу з акту прийому-передачі від 26.03.2019 року).

За даними Малиновського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) від 19.09.2023 року (лист за вих.№72148) термін зберігання виконавчих проваджень щодо кожного з боржників № 50536630 та № 47318406 закінчений, надати копії матеріалів проваджень неможливо.

Згідно АСВП на час розгляду клопотання судом відкритих виконавчих проваджень по виконанню рішення суду від 1.04.2009 року - немає.

Згідно ч.1 ст. 422 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до ч.5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно із п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як встановлює ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8.02.2022 року у справі № 2-7763/10 дійшла висновку, що «заміна сторони виконавчого провадження як процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва повинна здійснюватися з метою виконання завдання цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

У випадку закінчення виконавчого провадження заявник, що звертається із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, повинен поставити перед судом питання щодо відновлення виконавчого провадження (оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження).

За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження немає й підстав для процесуального правонаступництва.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання.

Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання немає і підстав для процесуального правонаступництва».

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» 606-ХІV в редакції станом на 6.06.2015 року виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Так, строк повторного пред`явлення виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_2 сплив 23.06.2016 року.

На момент укладення заявником договору відступлення права вимоги 26.03.2019 року останній не був позбавлений можливості перевірити відомості щодо актуальності спірної заборгованості.

На час звернення останнього із даним клопотанням до суду пройшло сім років.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» 1404-ХІV в редакції станом на 2.06.2016 року виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Так, строк повторного пред`явлення виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_3 сплив 21.06.2019 року.

Доказів поважності причини, за якою з моменту укладення договору відступлення права вимоги 26.03.2019 року заявник не звернувся до суду зі спірного процесуального питання ОСОБА_1 суду не надано.

Суд не приймає на увагу доводи заявника, що з моменту укладення договору про відступлення права вимоги заявник намагався з`ясувати спірне питання в досудовому порядку, яке обґрунтовує відповіддю Малиновського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) від 19.09.2023 року (лист за вих.№72148), оскільки до ДВС заявник звернувся із адвокатським запитом тільки 14.09.2023 року (запит № Н/206/14/09/23/Ф), тобто через сім років щодо боржника ОСОБА_2 та чотири роки щодо боржника ОСОБА_3 .

При вирішенні клопотання суд враховує, що відповідно до статті 129 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною 1 статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом із тим, за п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), зокрема, судом підкреслено, що «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 «ЄВРОПЕЙСЬКОЇ КОНВЕНЦІЯ З ПРАВ ЛЮДИНИ» залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотриманням вимог Конвенції залишається за Судом («Голдер проти Сполученого Королівства»).

Так, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, який заявником безпідставно не дотриманий.

Керуючись ст. 433, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Суддя С.В.Маркарова

Повний текст ухвали виготовлений 28.02.2024 року.

21.02.24