Справа № 931/257/24 Головуючий у 1 інстанції: Масляна С. В.
Провадження № 22-ц/802/862/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Локачинської селищної ради Волинської області, третя особа, ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 20 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна тітка його батька ОСОБА_4 , яка була власником сертифікату серії ВЛ № 0165879 на право на земельну частку (пай), розміром 2,51 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться у селі Замличі Володимирського (Локачинського) району Волинської області та перебуває у колективній власності КСП «Маяк». Після її смерті вказане право на земельну частку (пай) ніким успадковане не було, по причині відсутності заповіту спадкодавця та особливостей спадкування за законом, які діяли на той час.

Крім того позивач зазначав, що догляд за ОСОБА_4 здійснював її племінник ОСОБА_5 , який є його батьком, і на випадок смерті все своє майно, в тому числі спірний сертифікат на право на земельну частку (пай), передав саме йому. ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько ОСОБА_5 помер.

Ураховуючи наведене, а також ті обставини, що він відкрито, тривалий час, понад п`ять років, володіє цінним папером спірним сертифікатом на право на земельну частку (пай), інші особи не зверталися до нього з вимогами про повернення їм даного документу, позивач ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на сертифікат серії ВЛ № 0165879 від 29 травня 1997 року на право на земельну частку (пай) у землі, що знаходиться у селі Замличі Володимирського району Волинської області, яка перебуває у колективній власності КСП «Маяк», розміром 2,51 умовних кадастрових гектарів, виданий на підставі рішення Локачинської РДА № 49 від 21 лютого 1997 року ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 20 червня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим, представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що цінний папір - вищевказаний сертифікат, титульний власник якого померла, на момент заволодіння ним ОСОБА_2 не належав нікому, інші особи, в тому числі територіальна громада Локачинської селищної ради, не претендували на нього, у власність держави сертифікат переданий не був, тому позивач є його добросовісним володільцем.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Локачинська селищна рада Волинської області, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено наявності сукупності умов для набуття права власності за набувальною давністю на цей цінний папір, як це передбачено положеннями ст. 344 ЦК України.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0165879, виданого на підставі рішення Локачинської РДА від 21 лютого 1997 року № 49, на ім`я ОСОБА_4 , останній належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Маяк» в селі Замличі Локачинського району Волинської області, розміром 2,51 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 20).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 24 травня 2002 року (а. с. 8).

З довідки від 04 березня 2003 року, виданої Замличівською сільською радою Локачинського району Волинської області, вбачається, що спадкове майно, яке належало померлій ОСОБА_4 , складається з земельної частки (паю) розміром 2,51 умовних кадастрових гектарів без визначення меж, у володіння яким впродовж шести місяців після смерті ОСОБА_4 фактично вступив її племінник (батько позивача) ОСОБА_5 . Заповіт від імені померлої не посвідчувався (а. с. 19).

Згідно довідки від 02 червня 2004 року, виданої Замличівською сільською радою Локачинського району Волинської області, ОСОБА_5 здійснював догляд за своєю тіткою ОСОБА_4 і провів обряд поховання останньої (а. с. 18).

Крім того встановлено, що на час смерті ОСОБА_4 діяли положення Цивільного кодексу УРСР 1963 року, відповідно до яких ОСОБА_5 не належав до кола спадкоємців померлої за законом.

З письмових доказів, наявних в матеріалах справи, встановлено, що позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та за життя передав останньому спірний сертифікат серії НОМЕР_2 від 29 травня 1997 року на право на земельну частку (пай) (а. с. 15, 16).

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю.

Враховуючи наведене, а саме, встановивши ту обставину, що позивачу ОСОБА_2 було відомо про дійсного, потенційного власника спірного сертифікату на право на земельну частку (пай), яким є територіальна громада за місцем відкриття спадщини, а на нерухоме майно за його місцезнаходженням, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність визначених статтею 344 ЦК України правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність рішення, що оскаржується.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 20 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку впродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді