ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року

Справа № 694/631/24
Провадження № 22-ц/821/1169/24
Категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

розглянув у порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Прядки Віталія Михайловича на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, у складі судді Сакун Д. І.,

в с т а н о в и в :

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Звенигородського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 травня 2024 року провадження в цивільній справі зупинено до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України. Зобов`язано ОСОБА_2 повідомити суд про усунення причин, які стали підставою для зупинення провадження.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач у справі перебуває у складі Збройних Сил України, та на даний час проходить службу у 4 відділенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому суд дійшов висновку про зупинення провадження до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Прядка В. М. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач проходить службу в ЗСУ, а саме в ІНФОРМАЦІЯ_2 в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), а справа розглядається Звенигородським районним судом Черкаської області, що територіально розташовано неподалік один від одного, тому відповідачу нічого не перешкоджає бути присутнім в судовому засіданні, крім того відповідач періодично виявляє бажання відвідати дитину.

Посилається на те, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує регулярний дохід, а позивач просить стягнути аліменти в мінімально визначеному розмірі, встановленому на дитину відповідного віку.

Зауважує, що перепон у продовженні розгляду справи немає, крім того справа стосується стягнення аліментів на дитину, на даний момент позивач самостійно утримує і забезпечує дитину, тому аліменти їй необхідні для задоволення потреб спільної з відповідачем дитини.

Наголосив на тому, що необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Від ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не надходило, хоча він отримав копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу з додатками до неї, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. За змістом ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

10.09.2024 від ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду надійшла заява в якій він просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, повідомивши про те, що на рахунок позивача та через поштові відправлення на утримання сина щомісячно перераховує кошти (аліменти), що підтверджується долученими платіжними документами.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, зупинення провадження у справі.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що у березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Звенигородського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 . Просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття сина.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі до його повернення із Збройних Сил України, яке обґрунтував тим, що проходить службу в лавах ЗСУ, приймав безпосередню участь у бойових заходах по захисту Батьківщини, де отримав поранення та був переведений до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де перебуває на даний час.

Суд першої інстанції ухвалою від 08 травня 2024 року, зупинив провадження у справі про стягнення аліментів на малолітню дитину до моменту припинення перебування батька дитини у складі ЗСУ.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 251 цього Кодексу - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року в справі №6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі №6-1957цс16 висловлено позицію, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 виснувано, що: «22 серпня 2022 року позивач звернувся до суду касаційної інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі №461/3554/21 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі позивач надав довідки із військової частини від 08 серпня 2022 року №2/762 та № 2/761. Пунктом 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява про зупинення провадження у справі № 461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі №753/19628/17.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Вказана правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі №456/2541/19.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 зазначено: «Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява про зупинення провадження у справі №461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Отже, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема приймають участь у виконанні бойових завдань.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено в Україні воєнний стан о 05 годині 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і наразі його дію не припинено.

Згідно з ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Із копії довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.04.2024 за № 514, на яку як на підставу зупинення провадження у справі посилався відповідач, вбачається, що солдат ОСОБА_2 з 24.02.2022 по 28.01.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . З 29.01.2023 по 21.11.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 . З 24.11.2023 проходить військову службу у 4 відділенні ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с. 26/.

Натомість, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали, військова частина у складі ЗСУ, в яких проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан і бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ на території України.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, застосовуючи ч.1 ст. 251 ЦПК України, не вказав, у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи на період знаходження відповідача на військовій службі, виходячи із заявлених ОСОБА_2 підстав зупинення провадження, а також враховуючи, що він не позбавлений можливості здійснити реалізацію наданих йому ЦПК України прав, зокрема, шляхом листування, приймати участь у розгляді справи особисто чи через представника тощо.

Також враховується чутлива категорія справи стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Справи цієї категорії спрямовані насамперед на захист найвищих інтересів дитини, яка в силу малолітнього віку не здатна самостійно подбати про своє забезпечення та повністю залежить від батьків, на яких закон покладає обов`язок дбати про матеріальне забезпечення дитини до досягнення останньою принаймні повноліття.

Апеляційний суд також приймає до уваги, що необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до безпідставного позбавлення дитини на значний час матеріальної допомоги від батька у визначеному законом розмірі, оскільки на час винесення оскаржуваної ухвали, матеріали справи не містили беззаперечних доказів, що останній добровільно надає матеріальну допомогу, розмір якої дозволяє забезпечити гармонійний розвиток сина.

Подана суду апеляційної інстанції заява з висловленням позиції щодо оскаржуваної ухвали та апеляційної скарги з додатками, як і клопотання про зупинення провадження у справі з додатками, подане безпосередньо до суду першої інстанції, засвідчують той факт, що відповідач, на час винесення оскаржуваної ухвали мав реальну можливість висловити свою позицію щодо спірних правовідносин та надати відповідні докази в її підтвердження.

В свою чергу долучені до заяви поданої апеляційному суду платіжні документи про переказ «аліментів» ОСОБА_3 вказують на те, що відповідач на власний розсуд визначає час та суму, яку надає на утримання дитини, зокрема: 19.09.2023 2000,00 грн та 23.11.2023 2010,05 грн платник ОСОБА_4 ; 01.02.2024 1085,43 грн, 30.04.2024 2512,56 грн, 13.05.2024 2512,56 грн, 05.06.2024 5025,13 грн платник ОСОБА_2 . При цьому, згідно до штемпеля на конверті, який надійшов на адресу апеляційного суду, заяву з додатками направлено з м. Ватутіно, Черкаської області.

Крім викладено, апеляційний суд зауважує, що не останнє місце займає затягування строків розгляду справи й перебування учасників справи в стані невизначеності, що може призвести до порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Як вже зазначалося вище, виходячи із встановлених обставин та найвищих інтересів дитини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано зупинив провадження у справі.

За таких обставин суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому її необхідно скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Прядки Віталія Михайловича задовольнити.

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 травня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Текст постанови складено 19 вересня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков