ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8038/24 Справа № 172/12/24 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР (далі ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 30 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №100729572. Відповідно до умов вказаного договору, банк надав позичальниці, шляхом переказу на картковий рахунок, кредит в розмірі 10 800 грн., строком на 25 днів з 30 травня 2021 року, відповідно до договору дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 24 червня 2021 року, проценти за користування кредитом 3 375 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Однак ОСОБА_1 не виконала умови кредитного договору і станом на 11 грудня 2023 року її заборгованість до договором становила 33 489,92 грн., з яких: 5 168, грн. заборгованість за тілом кредиту; 27 241, 92грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 00,00 грн. заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості); 1 080 грн. заборгованість з комісії. Вказували, що 17 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 17-01/2022-54, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №100729572 від 30 травня 2021 року, що укладено між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал», відступило право вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 року від 10 січня 2023 року, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 100729572 від 30 травня 2021 року, що уклали ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки вказану вище заборгованість за кредитним договором № 100729572 від 30 травня 2021 року і понесені судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу адвоката.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року позовні вимоги ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 100729572 від 30 травня 2021 року в сумі 9 623 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту 5 168 грн., заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги 3 375 грн., заборгованості з комісії 1080 грн. Вирішено питання стосовно судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що їх позовні вимоги в частині стягнення відсотків є цілковито доведеними та обґрунтованими. Відсотки нараховувалися виключно в порядку та на умовах, встановлених договором.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України, у редакції чинній на час подання апеляційної скарги).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 33 489,92 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та апеляційну скаргу подано до набрання чинності Законом України від 19 червня 2024 року № 3831-IX "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах" Прикінцевими положеннями якого установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в частині вирішення питання про стягнення заборгованості за відсотками не відповідає, з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 30 травня 2021 року відповідачка ОСОБА_1 подала ТОВ «Мілоан» в електронному вигляді Анкету-заяву на кредит № , в якій зазначено: суму кредиту - 10800 грн.; строк кредитування - 25 днів, дата повернення кредиту 24 червня 2021 року, сума до повернення 15255 грн., складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту 1080 грн., яка нараховується одноразово за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту за договором, проценти за користування кредитом 3375 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до Довідки про ідентифікацію 30 травня 2021 року на мобільний номер телефону ОСОБА_1 було наданий одноразовий ідентифікатор, яким 30 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було підписано Договір про споживчий кредит №, укладений в електронній формі, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачці грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 10800 грн. (п.1.2 договору), а вона, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. Пунктами 1.3, 1.4 кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 30 днів з 30 травня 2021 року; термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 24 червня 2021 року.

Згідно з п. 1.5 Договору № загальні витрати позичальника за кредитом, що включають суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без урахування суми (тіла) кредиту) складають 4455 грн. в грошовому виразі та 12,485 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка) і включає в себе складові, визначені п.п. 1.5.101.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 15255 грн.

Відповідно до п.1.5.1. Договору комісія за надання кредиту: 1080 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п.1.5.2 Договору проценти за користування кредитом 3375 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно з п.1.6 Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п.2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказну на картковий рахунок.

Згідно з п.4.2 Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 цього Договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця сума договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 цього Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.

Згідно з платіжним дорученням від 30 травня 2021 року № 28153495, ТОВ «Мілоан» 30 травня 2021 року перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 суму 10800 грн.

Відповідно до договору факторингу від 17 січня 2022 року № 17-01/2022-54, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал», останньому відступлено право вимоги за кредитним договором, вказаним у реєстрі боржників, укладеним між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).

Відповідно до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Згідно з витягом із реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» отримало право вимоги за кредитним договором № від 30 травня 2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Як вбачається із розрахунку заборгованості, станом на 11 грудня 2023 року, сума заборгованості ОСОБА_1 за договором № від 30 травня 2021 року складає 33489,92 грн., з яких: 5168 грн. заборгованість за тілом кредиту; 27241, 92 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 00,00 грн. заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості); 1080 грн. заборгованість з комісії.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» слід стягнути неповернутий кредит та проценти за користування кредитом у межах строку кредитування (30 днів) в загальному розмірі 9 623 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту 5 168 грн., заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги 3 375 грн., заборгованості з комісії 1080 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що за умовами договору про споживчий кредит № від 30 травня 2021 року сторони погодили строк його дії до 24 червня 2021 року, тому, починаючи із зазначеної дати, банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. Також суд відмовив у стягнення витрат на правову допомогу в сумі 13000 грн, оскільки всупереч вимогам ст. 137 ЦПК України позивачем не надано на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу детального опису наданих послуг, робіт, виконаних адвокатом, акту прийому-передачі послуг з надання правничої допомоги, квитанцій про сплату коштів за надання таких послуг саме що стосується позову до відповідача ОСОБА_1 .

Позивач в апеляційній скарзі вказує про оскарження рішення, втім оскаржує його виключно в частині відмови у стягнення відсотків у повному заявленому ними розмірі, тому рішення переглядається колегією суддів саме в частині стягнення відсотків.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині про стягнення заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги 3 375 грн., виходячи з наступного.

Так, згідно з ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

З матеріалів справи встановлено, що 30 травня 2021 року в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №100729572.

З договору вбачається, що сторони уклали договір на підставі пропозиції кредитодавця, яка розміщена в його інформаційно-телекомунікаційній системі та доступна через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, на таких умовах.

Відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Без вчинення вказаних дій по попередньому заповненню Анкети-заяви та надання особистих даних для оформлення кредитного договору, у тому числі номеру телефону для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 1048 ЦК України проценти сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Так, колегією суддів встановлено, що згідно анкети-заяви від 30 травня 2021 року надано кредит на суму 10800 грн., строк кредитування 25 днів, комісія за надання кредиту становить 1080 грн., проценти за користування кредитом нараховують за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строк користування ним.

Умовами договору №100729572 від 30 травня 2021 року, зокрема п.1.3 передбачено, що кредит надається загальним строком на 25 днів з 30 травня 2021 року.

Апелянт, як на підставу нарахування відсотків, заявлених до стягнення, посилається на те, що строк кредитування 25 днів та умовами договору передбачено його пролонгацію.

Так дійсно пунктом 2.3. договору про споживчий кредит №100729572 від 30 травня 2021 року передбачено порядок пролонгації (продовження) строку кредитування та нарахування процентів протягом періоду, на який продовжено строк кредитування. Позичальник має вчинити дії, передбачені п. 2.3 Договору та розділом 6 Правил, у тому числі, сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження-поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування.

Встановлено, що відсотки нараховано за 190 днів, в той час, як строк, на який надавався кредит, 25 днів.

В той же час, з відомостей про щоденне нарахування та погашення (а.с.12 зворот-15) вбачається, що позичальниця здійснювала сплату за лонгацію договору сім разів.

Так, умовами договору передбачено право позичальника на неодноразове продовження строку користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

Колегією суддів встановлено, що позичальницею вчинені дії, які продовжили строк кредитування загалом на 165 днів. Так, відповідачкою сплачено 23 червня 2021 року, 09 липня 2021 року, 22 липня 2021 року, 07 серпня 2021 року, 22 серпня 2021 року 09 вересня 2021 року та 08 жовтня 2021 року частину тілу кредиту, процентів та комісію за пролонгацію.

Таким чином, своїми діями відповідачка продовжила строк дії кредитного договору з 25 днів до 190 днів.

В результаті аналізу вказаних доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково не врахував наведеного та дійшов невірного висновку про те, що суму заборгованості за процентами потрібно вираховувати за період 30 травня 2021 року по 24 червня 2021 року.

Відтак, із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками в розмірі 27241,92 грн. за період дії строку кредитного договору №100729572 від 30 травня 2021 року з врахуванням його пролонгації.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду в частині позовних вимог, залишених без задоволення, а саме щодо стягнення на користь позивача заборгованості за відсотками, та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги про стягнення відсотків задовольнити в повному обсязі.

Також відповідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР задовольнити частково.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року в частині розміру заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню за кредитним договором №100729572 від 30 травня 2021 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР () заборгованість за відсотками за кредитним договором №100729572 від 30 травня 2021 року у розмірі 27241,92 грн.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року змінити в частині загального розміру заборгованості, стягнутого з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР () за договором про надання споживчого кредиту №100729572 від 30 травня 2021 року, збільшивши цей розмір з 9623 грн. до 33 489,92 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР () судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 026 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров