ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5492/24 Справа № 205/2707/18 Суддя у 1-й інстанції - Федотова В.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справі Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 березня 2024 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Грабарь Людмили Юріївни, заінтересовані особи Солонянський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Грабарь Л.Ю. Заінтересовані особи Солонянський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса (далі Солонянський ВДВС), ОСОБА_2

Скаргу мотивувала тим, що на виконанні Солонянського ВДВС перебуває виконавче провадження 56910797 про примусове виконання судового наказу від 10 липня 2018 року, виданого Ленінським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на її користь на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більш десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 24 квітня 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття чи зміни майнового становища сторін. В рамках вказаного виконавчого провадження 27 червня 2022 року винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої постановлено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід у ВЧ НОМЕР_1 . 03 листопада 2022 року винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої постановлено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід у ВЧ НОМЕР_1 .

Вказувала, що 15 липня 2023 року її представник направив до Солонянського ВДВС заяву про надання довідки про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, яка була отримана адресатом 18 липня 2023 року, та станом на 03 жовтня 2023 року залишена без розгляду. 25 вересня 2023 року її представник повторно звернувся до Солонянського ВДВС з заявою про надання довідки про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на 03 жовтня 2023 року залишена без розгляду.

Зазначала, що 25 вересня 2023 року, при ознайомленні з матеріалами справи №205/7872/23 за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів, було з`ясовано, що відповідачем був наданий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на вересень 2023 року. 27 вересня 2023 року її представник звернувся до Солонянського ВДВС з третьою заявою та отримав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у ВП №56910797.

Посилаючись на те, що розрахунок заборгованості у ВП №56910797 було здійснено із порушенням вимог ст.195 СК України, з урахуванням уточнень від 17 жовтня 2023 року, просила суд визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Солонянського ВДВС Грабарь Л.Ю.; зобов`язати старшого державного виконавця Солонянського ВДВС Грабарь Л.Ю. або іншу відповідальну особу здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №56910797 відповідно ст.195 СК України та повідомити представника скаржника про зроблений розрахунок належним чином; судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу покласти на Солонянський ВДВС.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 березня 2024 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розрахунок заборгованості здійснений неправильно та є неналежним. Виконавцем вчинені неналежні дії та порушені її права.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що на виконанні Солонянського ВДВС перебуває виконавче провадження №56910797 з примусового виконання судового наказу, виданого Ленінським районним судом м.Дніпропетровська 10 липня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більш десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 24 квітня 2018 року і до досягненні найстаршою дитиною повноліття чи зміни майнового становища сторін.

27 червня 2022 року та 03 листопада 2022 року старшим державним виконавцем Грабарь Л.М. та начальником Солонянського ВДВС Перелигіною А.В. в рамках виконавчого провадження №56910797 було винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

15 липня 2023 року представник скаржника адвокат Трофімов Д.Ю., засобами поштового зв`язку, направив до Солонянського ВДВС заяву про надання довідки про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, яка була отримана адресатом 18 липня 2023 року, що підтверджується інформацією про поштове відправлення, яка знаходиться на сайті АТ «Укрпошта».

25 вересня 2023 року представник скаржника повторно звернувся до Солонянського ВДВС із заявою про надання довідки про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, яку направив на електронну пошту.

27 вересня 2023 року представник скаржника втретє звернувся до Солонянського ВДВС із заявою про надання довідки про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. 10 жовтня 2023 року представником скаржника отримано лист Солонянського ВДВС та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у ВП №56910797.

Бездіяльність це пасивна форма поведінки посадової особи державної виконавчої служби, яка полягає у невиконанні нею дій,які вона повинна була і могла вчинити у зв`язку з покладеними на неї обов`язками і відповідно до чинного законодавства України.

Разом з тим, судом першої інстанції з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державний виконавець відреагувала на заяву представника скаржника, надала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з роз`ясненням природи виникнення заборгованості та порядку здійснення перерахунку у випадку надання додаткової інформації сторонами виконавчого провадження.

На думку суду, державним виконавцем не було вчинено бездіяльності, як про це зазначає представник скаржника, дії державного виконавця не мали пасивного характеру, тому твердження представника про вчинення державним виконавцем бездіяльності не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що виходячи з фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду скарги, є не обґрунтованими вимоги скаржника про вчинення державним виконавцем бездіяльності, оскільки фактично розрахунок державним виконавцем було зроблено, однак представник скаржника не погодився з таким розрахунком, тобто з діями державного виконавця під час виконання судового рішення, та просив суд зобов`язати державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до вимог ст.195 СК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

У постанові Верховного Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі №125/2525/18 (провадження №61- 13525св20), на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що «у пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року №6 зазначено, що судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості. Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні».

Положеннями ст.129-1 Конституції України, ч.1 ст.18 ЦПК України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Hornsby v. Greece», п.40).

За ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

У виконавчому провадженні безумовно має застосовуватися принцип «розумної обачності» (див. постанову Верховного Суду від 22 лютого 2023 року в справі №203/798/20 (провадження №61-10047св22)).

За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги є встановлення факту порушення прав заявника.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 січня 2024 року клопотання представника скаржника адвоката Трофімова Д.Ю. про витребування доказів було задоволено. Витребувано із ВЧ НОМЕР_1 інформацію про розмір грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , починаючи з 24 серпня 2018 року по дату надання відповіді, та витребувано з Пенсійного фонду України довідку ОК-5 на особу ОСОБА_2 , з інформацією, починаючи з 24 квітня 2018 року по дату надання відповіді.

31 січня 2024 року до суду надійшли витребувані документи із ВЧ НОМЕР_1 .

08 лютого 2024 року та 18 березня 2024 року до суду від Солонянського ВДВС надійшли витребувані матеріали виконавчого провадження № 56910797.

19 лютого 2024 року до суду надійшли витребувані документи із Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі Інструкція), визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Отже державний виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості за аліментами. У разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Матеріали виконавчого провадження на 390 аркушах не містять у собі даних з яких було б встановлено, що розрахунок заборгованості було здійснено без врахування усіх наявних у державного виконавця документів.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається,що державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості. У вказаному розрахунку крім іншого вказано про те, що він здійснений за наявними у виконавчому провадженні матеріалами. У разі надання боржником, або стягувачем додаткової інформації буде здійснено перерахунок.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення діючого законодавства, незгоди з висновками місцевого суду щодо оцінки доказів та застосування вимог Закону.

Таким чином, колегія суддів не встановила порушень з боку державного виконавця.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Висновки суду першої інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а ухвала суду без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Барильська А.П.

Макаров М.О.