Номер провадження: 22-ц/813/2172/24
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостіних вимог щодо предмета спору Одеська міська рада, ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2023 року, ухвалене Київським районним судом м. Одеси у складі: судді Коваленко О.Б. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка є правонаступником ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостіних вимог щодо предмета спору Одеська міська рада, ОСОБА_4 , про усунення перешкод шляхом знесення самочинного будівництва,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що є співвласником 171/400 частки житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 .

Іншими співвласниками житлового будинку з надвірними спорудами є ОСОБА_3 , ОСОБА_5 у розмірі 171/400 та 29/200 відповідно.

При огляді гаражу та бані, які входять до складу житлового будинку, та позначені у технічному паспорті ліиерами «П» та «Р» ним було виявлено, що інший співвласник ОСОБА_5 здійснює самовільну реконструкцію, а саме: замість одноповерхового гаражу висотою 2,25 м та площею основної забудови 14,4 (кв.м.) набудував над ними ще 2 (два) поверхи.

Вказана реконструкція проводиться без будь-якої затвердженої у встановленому порядку технічною документацією із порушенням державно-будівельних норм та правил, порушує його право на користування нерухомим майном, а також порушує його право на використання прибудинкової території за призначенням, а самовільна збудована будівля у будь-яку мить може рухнути.

Власником земельної ділянки, на якій розташована вказана самовільна реконструкція, є Територіальна громада м. Одеси.

Проведеною Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю ОМР перевіркою було встановлено, що відповідачем без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації, без необхідного дозволу, проведена реконструкція гаражу та бані на технічному паспорті позначені як літери «П» та «Р» по АДРЕСА_1 , шляхом надбудови другого поверху та мансарди.

На підставі викладеного позивач, уточнивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, просив суд зобов`язати солідарно ОСОБА_5 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні 171/400 частиною домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом знесення за свій рахунок приміщень другого поверху та мансарди надбудованих над гаражем літера «П» та банею літери «Р» та приведення до первинного її стану відповдіно до технічного паспорту від 31 січня 2014 року на будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 просив в задоволенні позову відмовити, вказавши, що позивач не є одноособовим власником спірної будівлі, тому, оскільки право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, повинен був отримати згоду від іншого співвласника ОСОБА_3 на здійснення права спільної часткової власності шляхом звернення із позовом про знесення спірного будинку; позивач не надав належних доказів, що реконструкцію спірної будівлі здійснив саме ОСОБА_5 , а постанови Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності у судовому порядку визнані протиправними та скасовані; ОСОБА_5 не може бути відповідачем у даній справі, оскільки не поршував прав позивача, не проводив будівельних робіт та будь-яких дій з реконструкції за вказаною адресою, оскільки частина домоволодіння належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_7 , якою за життя проводились будівельні роботи.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2019 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Одеську міську раду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с. 29, т. 2).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2022 року до участі у справі залучено правонаступника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2 , а також у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_4 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка є правонаступником ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостіних вимог щодо предмета спору Одеська міська рада, ОСОБА_4 , про усунення перешкод шляхом знесення самочинного будівництва відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_5 не вчиняв будівельні роботи з реконструкції спірного домоволодіння, тому не міг порушити права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 29 травня 2023 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необгрунтованість позовних вимог та відмовляючи у задоволенні позову послався на постанову Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2018 року по справі № 520/2477/18, де встановлено, що ОСОБА_5 не проводив будівельних чи будь-яких робіт з реконструкції будівель та не замовляв їх у сторонніх осіб, не звернувши увагу на те, що у вказаній справі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 стороною не були, а тому відповідне рішення суду не є преюдиційним для цієї справи, а само по собі невстановлення забудовника не є перешкодою у задоволенні позову, якщо конструкція самочинна.

Порушення судом норм процесуального права вбачає в тому, що судом було проігноровано положення ст. 12, 76, 103 ЦПК України, та не зважаючи на заперечення його представника, не скасовуючи власну ухвалу про призначення відповідної експертизи, не дочекавшись висновку судового експерту та не вирішивши клопотання судового експерта, суд ухвалив рішення, а тому з наведених підстав він змушений звертатися із клопотанням до суду апеляційної інстанції про призначення судової будівельно-технічної експертизи та земельно-технічної експертизи із питаннями, які були поставлені експерту судом першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Одночасно просив про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та ніким по справі не оспорюється, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належить сторонам на праві спільної часткової власності, зокрема: ОСОБА_1 - 171/400 на підставі договору дарування, серія та номер 5150, виданого 26 вересня 2019 року, видавник ОСОБА_8 приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, Бондаренку В.Д. 29/200 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1331, виданого 17 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С.; ОСОБА_3 171/400 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 124, виданого 04 березня 2016 року ОСОБА_9 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу (а.с. 9-12 т. 1).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2018 року по справі № 520/2477/18 позов ОСОБА_5 задоволено, постанови Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, якими було притягнуто до відповідальності ОСОБА_5 , визнано протиправними та скасовано.

В ході розгляду вказаної справи судом встановлено, що ОСОБА_5 не проводив будівельних чи будь-яких робіт з реконструкції будівель по АДРЕСА_1 та не замовляв їх у сторонніх осіб (а.с. 31-40, т. 1).

Також судом встановлено, що частина домоволодіння належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті його матері ОСОБА_7 , силами та за рахунок якої за життя проводилися будівельні роботи в період до 2000 року (а.с. 83-112, т. 2).

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу усунення позивачу як співвласнику спільного часткового майна перешкод з боку відповідачів ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 у користуванні гаражем та лазнею на прибудинковій території в АДРЕСА_1 , шляхом знесення такого будівництва та приведення гаражу та лазні до попереднього стану згідно технічного паспорту на будиноку від 31 січня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог протягом розгляду справи.

Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

У справі, що розглядається, позов пред`явлено з підстав здійснення відповідачем будівельних робіт без відповідного дозволу та оформлення документів на будівництво.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до положень Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

У частинах першій, четвертій, сьомій статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 грудня 2021 року в справі № 354/628/16-ц (провадження № 61-11108св20) зроблено висновок, що «у зв`язку з істотним відхиленням від проекту або порушенням будівельних норм право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають відповідні органи державної влади або місцевого самоврядування. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України. […] Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо. Таким чином, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою».

Тобто, порушення будівельних норм чи відхилення від проєкту без установлення факту порушення прав позивача не є самостійною підставою для задоволення позову про знесення самочинного будівництва, поданого особою, яка не наділена державою функціями зі здійснення контролю за дотриманням законодавства в архітектурно-будівельній сфері.

Порушення вказаних прав має бути реальним, а не уявним.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд бере до уваги те, що по справі відсутні докази того, що спірне будівництво здійснено саме відповідачем ОСОБА_5 , який не притягався до відповідальності за здійснення будівельних робіт без отримання дозвільних документів.

Помилковим є посилання позивача на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2018 року по справі № 520/2477/18, яким скасовано постанову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, якими було притягнуто до відповідальності ОСОБА_5 за ч. 8 ст. 96 КУпАП (порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил під час будівництва) щодо реконструкції будівель за адресою: АДРЕСА_1 , визнано протиправними та скасовано, не є преюдиційним для спірних відносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншох справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо іншне не встановлено законом.

Оскільки вказані обставини встановлені щодо відповідача ОСОБА_5 , правонаступником якого є відповідачка ОСОБА_2 , то вони не підлягають доказуванню по теперішній справі.

Не можуть бути взяті до уваги посилання заявника на те, що само по собі невстановлення забудовника не є перешкодою у задоволенні позову, якщо конструкція самочинна, оскільки, як було зазначено вище, ОСОБА_5 не вчиняв будівельні роботи з реконструкції спірного домоволодіння, тому не міг порушити права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

Знесення нерухомого майна, серед якого є будинки, є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла та права власності. Тому покладення на відповідачів ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 тягаря у вигляді зносу самочинної надбудови є особливим і надмірним.

Зазначаючи про порушення приватних прав співвласника, позивач підставою позову водночас зазначив порушення будівельних норм та стандартів через неотримання дозвільних документів, проте, не будучи власником відповідної земельної ділянки, не навів обставин і відповідних норм, які свідчили б про те, що таке представництво приватних інтересів певних осіб є реалізацією повноважень органу місцевого самоврядування з представництва територіальної громади міста.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_5 не вчиняв будівельні роботи з реконструкції спірного домоволодіння, тому не міг порушити права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, є правильними та такими, що відповідають обставинам справи.

Колегія суддів також відхиляє доводи скарги про те, що суд першої інстанції з порушенням вимог ст. 12, 76, 103 ЦПК України, не зважаючи на заперечення представника позивача, не скасовуючи власну ухвалу про призначення відповідної експертизи, не дочекавшись висновку судового експерту, не вирішивши клопотання судового експерта, ухвалив рішення, з таких підстав.

Згідно із ч. 4 ст. 107 ЦПК України у разі скасування судом ухвали про призначення експертизи, призначений судом експерт зобов`язаний негайно повернути суду матеріали та інші документи, що використовувалися для проведення експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, про що також зазначено в ухвалі суду першої інстанції про поновлення провадження у справі від 31 січня 2023 року, листом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 22-6153 від 16 грудня 2022 року матеріали цивільної справи № 523/4466/22 повернуто до суду першої інстанції, отже підстави для застосування положень ч. 4 ст. 107 ЦПК України були відсутні, як і відсутні інші підстави для скасування ухвали про призначення експертизи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи через необґрунтованість такого.

Отже, доводи апеляційгної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 30 квітня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко