Справа № 463/5915/22 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С. І.
Провадження № 22-ц/811/210/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Псярук О.В.

за участю: представника ЛМКП «Львівводоканал» - Локатира Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про зобов`язання до вчинення дій, відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим в процесі розгляду справи, до ЛМКП «Львівводоканал», в якому просив зобов`язати ЛМКП «Львівводоканал» не встановлювати вузол комерційного обліку в будинку АДРЕСА_1 , стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 1 300 000,00 грн та матеріальну шкоду в розмірі 8 896,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є співвласником квартири АДРЕСА_2 , в якій 18.01.2008 встановлено водяний лічильник. В січні 2022 року ЛМКП «Львівводоканал» розмістив оголошення на вхідних дверях в будинку про встановлення загальнобудинкового приладу обліку води, проте така пропозиція мешканцями не підтримана. В подальшому, відповідач чинив спроби встановити вузол комерційного обліку в підвальному приміщенні номер V, проте це приміщення є допоміжним. Такі дії відповідача порушили права позивача, для відновлення яких він докладав додаткові зусилля. Зазначає, що він змушений був звертатись з відповідними заявами до відповідача, отримувати правничу допомогу, а 27.07.2023 протягом робочого дня пильнував приміщення номер V, щоб відповідач втретє самовільно не встановлював вузла комерційного обліку. Все це призвело до душевних страждань і спричинило йому моральну шкоду в розмірі 1 300 000,00 грн та майнову шкоду на купівлю медичних засобів у розмірі 8896,20 грн. На підставі наведеного просив задовольнити його позов.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21.11.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом було допущено порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд встановив такі обставини без дослідження належних доказів, а також застосування закону, який не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах. Звертає увагу на те, що бездіяльність відповідача виразилася у порушенні його прав, призвела до необхідності застосування додаткових зусиль для організації його побуту, та професійної діяльності, зокрема, він був змушений звертатися з письмовими заявами до відповідача, телефонувати на гарячу лінію міста, отримувати правничу допомогу, витрачати час на написання заяв про забезпечення позову та позовної заяви, витрачати час на доставку таких до суду. 27.07.2022 протягом робочого дня змушений пильнувати приміщення номер V будинку, щоб відповідач втретє самовільно не встановив вузол комерційного обліку у підвальному приміщенні V, що в свою чергу призвело до душевних страждань. Вважає, що протиправні діяння, бездіяльність відповідача та безпосередній причинний зв`язок із шкодою заподіяною йому підтверджується наявними у матеріалах справи належними, допустимими та достовірними доказами.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

ЛМКП «Львівводоканал» подало письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ЛМКП «Львівводоканал» - Локатир Ю.В. заперечив проти задоволення скарги, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, тому його неявка відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2 .

ЛМКП «Львівводоканал» як оператор зовнішніх інженерних мереж повідомило мешканців будинку АДРЕСА_1 про намір встановити вузол комерційного обліку холодної води за вказаною адресою.

Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузлом розподільного обліку є вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) оснащення вузлами комерційного обліку (тобто загально- будинковими лічильниками) будівель, що на день набрання чинності цим Законом були приєднані до зовнішніх інженерних мереж і не були оснащені такими вузлами обліку, або якщо такі вузли обліку на день набрання чинності цим Законом вийшли з ладу, в обов`язковому порядку зобов`язаний здійснити оператор зовнішніх інженерних мереж (тобто підприємство).

Згідно з ч.1 ст. 23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» підприємства питного водопостачання мають право, серед іншого, забезпечувати встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку питної води відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що оператор зовнішніх інженерних мереж не менш як за два місяці до встановлення вузлів комерційного обліку повідомляє власників (співвласників) будівлі про намір встановити такий вузол та вартість такого встановлення. Порядок такого інформування визначається Кабінетом Міністрів України.

Власник (співвласники) будівлі протягом двох місяців з дня отримання такого повідомлення має право повідомити оператору зовнішніх інженерних мереж (за своїм вибором) про:

згоду на встановлення вузла комерційного обліку на запропонованих оператором зовнішніх інженерних мереж умовах;

намір самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку у встановленому законодавством порядку.

У разі якщо протягом двох місяців з дати отримання повідомлення власник (співвласники) не надав згоду на встановлення вузла комерційного обліку на запропонованих оператором зовнішніх інженерних мереж умовах або не повідомив оператора зовнішніх інженерних мереж про намір самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку у встановленому законодавством порядку, а також у разі якщо власник (співвласники) повідомив про намір самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку у встановленому законодавством порядку, але не зробив цього протягом чотирьох місяців з дати повідомлення оператором про намір встановити вузли комерційного обліку, оснащення будівлі вузлами комерційного обліку здійснює оператор зовнішніх інженерних мереж.

З вищенаведеного можна дійти висновку, що оснащення будинків вузлами комерційного обліку є обов`язковим в силу вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» і власники (співвласники) будинку, у випадку відсутності згоди на встановлення вузла комерційного обліку, зобов`язані самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку у встановленому законодавством порядку.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про намір мешканців будинку АДРЕСА_1 самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку у встановленому законодавством порядку, тому оснащення будівлі вузлами комерційного обліку відповідно до вказаних положень законодавства повинен здійснити оператор зовнішніх інженерних мереж ЛМКП «Львівводоканал».

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання ЛМКП «Львівводоканал» не встановлювати вузол комерційного обліку в будинку АДРЕСА_1 ,

За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спорів про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в заподіянні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної та майнової шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено наявності такої шкоди, а також протиправності дій відповідача.

Колегія суддів з цим висновком суду погоджується.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 25.11.2024

Головуючий

Судді