Справа № 464/5958/23 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/2229/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М..,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

з участю представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Петришина Андрія Михайловича на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 липня 2024 року в складі судді Чорної С.З. у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради про звільнення від обов`язків опікуна, призначення іншого опікуна над недієздатною особою,-

встановив:

У вересні 2023 року заявник ОСОБА_2 звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із заявою, в якій просила звільнити її від обов"язків опікуна над недієздатною дочкою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити їй іншого опікуна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява обґрунтована тим, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 15.12.2004 ОСОБА_4 визнано недієздатною. Рішенням опікунської ради Сихівської районної адміністрації від 03.03.2005 її призначено опікуном над недієздатною дочкою ОСОБА_4 .

Весь цей час добросовісно виконувала обов?язки опікуна, постійно піклувалась та створювала всі необхідні умови для повноцінного життя своєї дочки. Однак, на даний час не може виконувати обов?язки опікуна у зв?язку з похилим віком (71 рік), а також через те, що у неї значно погіршилося здоров?я, наявна гіпертонічна хвороба третього ступеня з високим ризиком, постійні головні болі та головокружіння, болі за грудиною, вузловий зоб та гіпотиреоз, що також супроводжується постійною слабкістю.

Таким чином, враховуючи той факт, що вона не здатна виконувати обов?язки опікуна за станом здоров?я, а недієздатна дочка потребує постійного стороннього догляду, просила звільнити її від опікунства та призначити нового опікуна, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки він є єдиною людиною, яка може опікуватись сестрою, адже він зареєстрований та постійно проживає з ними за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ОСББ «Сихівчанка».

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 02 липня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради про звільнення від обов`язків опікуна, призначення іншого опікуна над недієздатною особою відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 адвокат Петришин А.М., вважає, що таке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_2 на сьогоднішній день не може виконувати обов`язки опікуна у зв`язку з похилим віком, а також через те, що у неї значно погіршилося здоров`я, наявна гіпертонічна хвороба, за останні роки ОСОБА_2 перенесла декілька інфарктів, перебувала на стаціонарному лікуванні, тому подано заяву до суду про звільнення її від обов`язків опікуна та призначення опікуном ОСОБА_4 сина ОСОБА_3 , оскільки він є єдиною людиною, яка може опікуватися сестрою, має таке бажання та відповідає усім вимогам.

Окремо зазначає, що діюча редакція статті 300 ЦПК України має застосовуватися до рішень суду про визнання особи недієздатною, які ухвалені після 15.12.2017.

Натомість, ОСОБА_4 визнано недієздатною рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15 грудня 2004 року, дія цього рішення не обмежувалася в часі, рішення не скасовано.

Вважає, що немає жодної необхідності продовжувати строк дії рішень про визнання осіб недієздатними, ухвалених до 15.12.2017.

Більше того, якщо суд першої інстанції вважає, що ОСОБА_2 втратила обов`язки опікуна, то взагалі відсутні особи, які мають право подати заяву про продовження строку дії рішення, оскільки заяву мають подати опікун або орган опіки та піклування.

При цьому, орган опіки та піклування жодного разу не звертав увагу на те, що з 15.12.2017 рішення про визнання ОСОБА_4 недієздатною втратило свою дію, тому немає жодних підстав ініціювати нове провадження про визнання її недієздатною, яке значно погіршить фінансове становище, а інваліду першої групи доведеться повторно з`являтися для проведення експертизи.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 липня 2024 рокута ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнана недієздатною рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 15.12.2004.

Відповідно до ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Таким чином, перебіг строку визнання фізичної особи недієздатною закінчується наступного дня після закінчення, визначеного у судовому рішенні, строку визнання такої особи недієздатною.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що строк дії рішення Сихівського районного суду м.Львова 15.12.2004 про визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною закінчився, при цьому, з клопотанням про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною в порядку ч. 7 ст. 300 ЦПК України, ні опікун ОСОБА_2 , ні представник органу опіки та піклування до суду не зверталися, відповідне рішення судом не приймалося.

Оскільки опіка над особою встановлюється тільки на час дії рішення, яким особу визнано недієздатною, строк обов`язків опікуна ОСОБА_2 також закінчився.

Слідуючи зазначеному, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про звільнення її від обов`язків опікуна та призначення іншого опікуна над недієздатною особою, відсутні.

Колегія суддів не може у повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, одним із яких може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Отже, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно також враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду у цій справі є дослідження законності та підставності вимог про звільнення від обов`язків опікуна та призначення іншого опікуна над недієздатною особою.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина друга статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, зокрема на забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Отже, порядок вирішення судом питання призначення опікуна над недієздатною особою врегульований саме цією нормою, що є спеціальною по відношенню до ст. 294 ЦПК України.

Таким чином, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Аналогічний висновок викладено у постанові ВС від 07.04.2022, справа №712/10043/20.

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 56 ЦК України).

За підпунктом 4 пункту б) частини першої статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері соціального захисту населення належать делеговані повноваження щодо вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування.

Згідно із статтею 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Частиною першою статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 63 ЦК України фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила).

Так, відповідно до пункту 1.1 Правил опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

Органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад (пункт 1.3, 1.4 Правил).

Рішення органів опіки і піклування про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов`язків, а також з інших питань опіки і піклування можуть бути оскаржені в установленому законом порядку (пункт 1.8 Правил).

Відповідно до пункту 2.1 Правил опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування.

За пунктом 3.1 Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Таким чином, нормами матеріального закону, які покликані регулювати спірні правовідносини, а також Правилами опіки та піклування передбачено, що має враховуватися при призначенні опікуна.

При цьому, опіка встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів, зокрема, повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки, а відповідні положення не зобов`язують суд враховувати статус опікуна у контексті його військового обов`язку та виконання ним постанови Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 «Порядок організації та введення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнана недієздатною рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 15.12.2004 (а.с. 5).

Іншим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25 січня 2006 року встановлено опіку на недієздатною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Призначено ОСОБА_2 опікуном недієздатної ОСОБА_4 (а.с. 95).

Звертаючись із заявою у межах даної справи, ОСОБА_2 свої доводи зводить до того, що на сьогоднішній день не може виконувати обов`язки опікуна у зв`язку з похилим віком, а також через те, що у неї значно погіршилося здоров`я, наявна гіпертонічна хвороба, за останні роки перенесла декілька інфарктів, перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджує медичною документацією, тому просить про звільнення її від обов`язків опікуна та призначення опікуном ОСОБА_4 сина ОСОБА_3 , оскільки він є єдиною людиною, яка може опікуватися сестрою, має таке бажання та відповідає усім вимогам (а.с. 12-26).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції, як основний аргумент для відмови, вказав на те, що строк дії рішення Сихівського районного суду м.Львова 15.12.2004 про визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною закінчився, також суд виснував, що оскільки опіка над особою встановлюється тільки на час дії рішення, яким особу визнано недієздатною, тому і строк обов`язків опікуна ОСОБА_2 також закінчився.

Дійсно відповідно до ч. 6 ст. 300 ЦПК України (в чинній редакції від 15.12.2017) строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною до закінчення строку його дії в порядку, встановленому статтею 299 цього Кодексу (ч.ч. 7, 9 цієї статті).

На переконання колегії суддів, такі положенні процесуального закону необхідно застосовувати до правовідносин, де рішення судів ухвалені вже за правилами ЦПК України, який набрав чинності з 15.12.2017.

Іншими словами, якщо хвора ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнана у встановленому процесуальним законом порядку недієздатною особою і поновлення її дієздатності за минулий час, а саме з грудня 2004 року не відбувалось, відсутні підстави для визнання повторно її недієздатною в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закріплений один із найважливіших загальновизнаних принципів права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні заяви з відповідних підстав, а саме констатуючи закінчення строку дії попереднього судового рішення про визнання ОСОБА_4 недієздатною, суд першої інстанції порушив положення ст. 58 Конституції України та ст. 3 ЦПК України, оскільки помилково застосував ретроспективну (зворотну) дію закону у часі.

Враховуючи наведене доводи апеляційної скарги у відповідній частині знайшли своє підтвердження, що має наслідком скасування оскаржуваного рішення.

Поряд з цим, зроблені висновки власне дають підстави стверджувати, що станом на день звернення заявника із заявою про звільнення від обов`язків опікуна та призначення іншого, наявне судове рішення, яким ОСОБА_4 визнано недієздатною.

Таким чином, у контексті перевірки заяви ОСОБА_2 про звільнення її від обов`язків опікуна, першочерговим є питання можливості призначити іншого, задля усунення ситуації, за якої особа, яка визнана недієздатною може бути позбавлена опікуна.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 є рідним братом ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 01.09.1983, копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 від 14.02.1979.

Згідно із довідкою ОСББ «Сихівчани» №18 від 04.08.2023, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до висновку про стан здоровя ОСОБА_3 від 21.03.2024 виданого КНП «4-а міська поліклініка м.Львова», ОСОБА_3 за станом здоровя може бути опікуном (а.с. 28).

Згідно із довідкою КНП ЛОР «Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру" від 11.03.2024 №497 ОСОБА_3 за медичною допомогою в КНП ЛОР "Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер" не звертався.

Відповідно до довідки КНП ЛОР"Львівського обласного медичного центру превенції та терапії узалежнень" від 08.03.2024 №726 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на наркологічному обліку в медичному центрі не перебуває (а.с. 84).

У витягу №BP-002386446 МВ України Департамент інформатизації зазначив, що станом на 14.03.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 85).

ОСОБА_3 є фізичною особою - підприємцем та отримує дохід, що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи підприємця, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків від 17.03.2024 (а.с. 86-91).

Згідно із заявою ОСОБА_2 від 23.03.2024, остання не заперечує про призначення сина ОСОБА_3 опікуном недієздатної особи ОСОБА_4 .

Як вже зазначалося, при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Саме на орган опіки та піклування покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна, що передбачено п.п. 3.3 п.3 Правила опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.1999 № 34/166/131/88, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 17.06.1999 за № 387/3680.

Відповідно до п. 3.1 Правил опіки та піклування, при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07.04.2022 у справі № 712/10043/20).

З матеріалів справи вбачається, що наявний у ОСОБА_4 синдром позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим вона потребує постійного стороннього догляду та нагляду, тобто факт, що остання потребує опіки носить доконаний характер.

Поряд з цим, оцінюючи заяву ОСОБА_2 у контексті призначення її сина ОСОБА_3 опікуном ОСОБА_4 , колегія суддів приходить переконання, що така не відповідає вимогам закону, оскільки заявником не надано суду відповідного подання органу опіки та піклування.

Більше того, у матеріалах справи наявна відмова Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради у видачі подання про можливість призначення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 опікуном ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 66).

Так, дослідивши відповідні обставини, орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради прийняв рішення щодо недоцільності призначення ОСОБА_3 опікуном недієздатної, оскільки конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України, має перевагу над бажанням заявника бути опікуном.

Дійсно, згідно із ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається опікунам осіб, визнаних судом недієздатними.

Поряд з цим, станом на сьогоднішній день саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення її опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України, обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном недієздатної особи та, перш за все, необхідність такого.

Таким чином, фактично до виключних дискреційних повноважень органу опіки та піклування належить з`ясувати можливість призначення особи чоловічої статі, мобілізаційного віку, опікуном недієздатної особи.

Разом з цим, як зазначено вище, органом опіки та піклування у доцільності такого призначення ОСОБА_3 відмовлено, що і є підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Колегія суддів виходить з того, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17.

Поряд з цим, за відсутності подання органу опіки та піклування про призначення ОСОБА_3 опікуном ОСОБА_5 , колегія суддів не надає оцінку обставинам щодо можливого призначення ОСОБА_3 опікуном чи намірам ухилення від виконання своїх конституційних обов`язків.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, а також те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви допустив порушення норм матеріального права, при цьому обставин, за яких можна було б задовольнити заяву ОСОБА_2 , колегією суддів не встановлено, оскаржуване рішення необхідно скасувати з одночасним ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви з підстав зазначених у мотивах цієї постанови, що свідчить про часткову підставність апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Петришина Андрія Михайловича задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради про звільнення від обов`язків опікуна, призначення іншого опікуна над недієздатною особою відмовити з підстав зазначених у цій постанові.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 листопада 2024 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк