ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року

м. Київ

справа № 569/24240/21

провадження № 61-11737св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача Литвиненко І. В.,

суддів Грушицького А. І., Петрова Є. В., Пророка В. В., Ситнік О. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

стягувач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,

заінтересована особа - приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Наталія Олексіївна,
розглянув в порядку письмового провадження справу за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Наталії Олексіївни

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 25 липня 2023 року у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Данилюк В. А., Киці С. І.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги

ОСОБА_1 у листопаді 2021 року звернулась до суду із вищевказаною скаргою, яку доповнила у процесі розгляду справи, і остаточно просила:

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. від 19 лютого 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 8 559,34 доларів США та 18 909,02 грн;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. від 24 лютого 2021 року про опис та арешт майна боржника;

- скасувати постанову приватного виконавця від 12 жовтня 2021 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. щодо проведення оцінки квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати такою, що не підлягає застосуванню оцінка у формі письмового звіту про оцінку майна боржника ОСОБА_1 та висновок про вартість вказаної квартири, складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 від 22 жовтня 2021 року.

На обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилалася на те, що після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження про стягнення з неї кредитної заборгованості на користь банку шляхом звернення стягнення на квартиру їй стало відомо про заяву стягувача до ДВС ГТУЮ у Рівненській області, подану 03 грудня 2018 року, в якій стягувач просив вчинити ряд виконавчих дій за участю її, як боржника. Жодних повідомлень від виконавця вона не отримувала і про результати розгляду заяви її не повідомлено.

У листопаді 2021 року отримала лист від ДП «Сетам» щодо проведення електронних торгів з продажу її квартири приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О.

Виконавче провадження приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. було відкрито 19 лютого 2021 року, 24 лютого 2021 року винесена постанова про опис та арешт квартири, 12 жовтня 2021 року постановою приватний виконавець призначив суб`єкта оціночної діяльності.

Жодної постанови приватного виконавця вона не отримувала, як і не повідомлено її про направлення заявки на реалізацію арештованого майна.

Через такі порушення вона не змогла скористатись своїм правом на реструктуризацію боргу, забезпеченого іпотекою.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рівненський міський суд Рівненської області ухвалою від 10 лютого 2022 року скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав дії приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. щодо опису та арешту майна боржника - квартири АДРЕСА_1 без проведення фактичного огляду неправомірними та скасував постанову приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. про опис та арешт майна від 24 лютого 2021 року.

Визнав неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. в частині незабезпечення доступу суб`єкту оціночної діяльності ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 .

Визнав такою, що не підлягає застосуванню оцінка у формі письмового звіту про оцінку майна боржника ОСОБА_1 та висновок про вартість квартири АДРЕСА_1 , складені суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 22 жовтня 2021 року.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що всупереч вимогам чинного законодавства оцінка житлового приміщення проведена без огляду приміщення та оцінювачем не наведено відповідних пояснень про неможливість особистого огляду об`єкта дослідження, не зазначені обґрунтування застережень та припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» та пунктів 1, 6 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Порушення оцінювача, допущені ним під час складання звіту, є безумовної підставою для визнання незаконними дій державного виконавця по проведенню оцінки майна, а також визнання оцінки такою, що не підлягає застосуванню.

Крім того, при застосуванні суб`єктом оціночної діяльності порівняльного методу визначення ціни об`єкта оцінки, не було підібрано квартиру для порівняння, яка подібна до квартири, яка оцінюється, оскільки з об`єктів, які містяться в звіті неможливо визначити жодної ідентифікуючої ознаки цих квартир, зокрема, щодо площі вказаних приміщень, стану приміщень, внутрішнього ремонту. Правильність обрання суб`єктом оціночної діяльності об`єктів для порівняння має суттєве значення для визначення реальної ринкової ціни об`єкта оцінки.

Рівненський апеляційний суд постановою від 06 грудня 2022 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задовольнив. Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2022 року скасував. У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. відмовив.

Верховний Суд постановою від 03 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Постанову Рівненського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд розглянув справу за відсутності заявника ОСОБА_1 , належним чином не повідомленої про дату, час та місце судового засідання.

Рівненський апеляційний суд постановою від 25 липня 2023 року апеляційну скаргу стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк» задовольнив. Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2022 року скасував та ухвалив нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при підготовці звіту про оцінку майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , суб?єктом господарювання ОСОБА_2 встановлено всі економічно-планувальні характеристики майна, місце розташування оцінюваної квартири, підібрано аналоги, які мають схожу площу з об`єктом оцінки та розташовані у місті Рівне. Натомість боржник ОСОБА_1 не спростувала того, що реальна вартість її квартири не відповідає оцінці, визначеній суб?єктом господарювання.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

ОСОБА_1 у серпні 2023 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 25 липня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилається на частину другу статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що винагорода приватного виконавця стягується за рахунок боржника, а визначена приватним виконавцем сума винагороди є надмірно високою, що суттєво впливає на розрахунки з стягувачем, зменшуючи відшкодування боргу в значній мірі, проте апелянтом-стягувачем ця постанова приватного виконавця не оскаржувалась. Тобто, як приватний виконавець, так і стягувач в особі його посадових осіб діяли в приватних інтересах.

Опис та арешт квартири було здійснено приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. без доступу до квартири, в під`їзді будинку без повідомлення та участі боржника.

Апеляційний суд не спростував встановлених ухвалою місцевого суду обставин щодо допущених порушень законів при описі, арешті та оцінці квартири.

Апеляційним судом не враховано правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18) та постановах Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 461/4240/17 (провадження № 61-13852св20), від 16 листопада 2022 року у справі № 520/3663/15-ц (провадження № 61-5482св22).

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Від ПАТ АБ «Укргазбанк» у вересні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Неотримання боржником усієї кореспонденції, направленої приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. за її адресою, свідчить лише про небажання отримувати таку кореспонденцію, а також про ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення.

Суб`єкт оціночної діяльності був залучений приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. до проведення оцінки нерухомого майна у відповідності до вимог, встановлених Законом України «Про виконавче провадження», про результати оцінки майна сторін виконавчого провадження було повідомлено належним чином та своєчасно, а також скаржником не надано суду доказів того, що його було протиправно обмежено на реалізацію свого права щодо визначення вартості майна за взаємною згодою сторін на стадії виконавчого провадження, яка передувала проведенню оцінки майна.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 30 серпня 2023 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали із Рівненського міського суду Рівненської області.

Справа № 569/24240/21 надійшла до Верховного Суду 16 жовтня 2023 року.

Верховний Суд ухвалою від 08 січня 2024 року справу призначив до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Верховний Суд ухвалою від 21 лютого 2024 року передав справу за скаргою ОСОБА_1 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 03 квітня 2024 року справу за скаргою ОСОБА_1 повернула на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, з`ясовані судами

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року, що набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості у розмірі 85 593,37 доларів США та 189 090,15 грн (у тому числі строкова заборгованість за кредитом в розмірі 45 545,67 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 11 691,82 доларів США, прострочена заборгованість за процентами в розмірі 28 355,88 доларів США, заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 64 675,45 грн, заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 124 414,70 грн) шляхом проведення прилюдних торгів звернуто стягнення на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13 вересня 2004 року, на користь ПАТ АБ «Укргазбанк».

На виконання вказаного рішення 13 березня 2014 року Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист № 1715/14641/12.

ПАТ АБ «Укргазбанк» 03 грудня 2018 року звернулося із заявою до Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження, а 19 лютого 2021 року - подало до приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. заяву, в якій просило прийняти до виконання виконавчий лист № 1715/14641/12, виданий на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року.

19 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 1715/14641/12, якою приватний виконавець зобов?язав боржника подати декларацію про доходи та майно, попередив боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, а також стягнув з боржника ОСОБА_1 основну винагороду приватного виконавця в сумі 8 559,34 доларів США та 18 909,02 грн.

19 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. прийнята постанова про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні ВП № 64592650, якою постановлено стягнути з боржника основну винагороду у розмірі 8 559,34 доларів США та 18 909,02 грн.

Прийняті постанови приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. 19 лютого 2021 року рекомендованим листом направив боржнику та стягувачу.

Відповідно до довідки Укрпошти рекомендований лист, направлений приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. боржнику, повернувся без вручення у зв?язку із закінченням терміну зберігання.

24 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. прийнята постанова про опис та арешт майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Копія цієї постанови направлена приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. 02 березня 2021 року рекомендованим листом на адресу боржника ОСОБА_1 . Відповідно до поштового штемпеля рекомендований лист повернувся 05 квітня 2021 року за закінченням терміну зберігання.

12 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. прийнята постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою постановлено призначити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ОСОБА_2 та зобов`язано останнього надати звіт про оцінку квартири АДРЕСА_1 .

Копія вказаної постанови 12 жовтня 2021 року була направлена рекомендованим листом боржнику ОСОБА_1 , направлений рекомендований лист повернувся до без вручення 15 листопада 2021 року за закінченням терміну зберігання.

19 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. за участі суб`єкта господарювання ОСОБА_2 був складений акт про те, що в цей день з метою огляду квартири було здійснено виїзд до квартири АДРЕСА_1 , однак двері у квартирі ніхто не відчинив.

На підставі договору від 21 жовтня 2021 року, укладеного між приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. і суб`єктом господарювання ОСОБА_2 , останнім було складено звіт про оцінку квартири АДРЕСА_1 , згідно з яким вартість об`єкта оцінки складає 706 400 грн.

Зазначений звіт про оцінку 26 жовтня 2021 року був направлений на адресу боржника ОСОБА_1 та вручений 28 жовтня 2022 року.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо вирішення вимог скарги в частині скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. від 24 лютого 2021 року про опис та арешт майна боржника, постанови приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. від 12 жовтня 2021 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. щодо проведення оцінки квартири АДРЕСА_1 , про визнання такою, що не підлягає застосуванню оцінка у формі письмового звіту про оцінку майна боржника ОСОБА_1 та висновок про вартість вказаної квартири, складені суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 22 жовтня 2021 року

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника, арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису, постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження»).

Враховуючи викладене, апеляційний суд правильно зазначив, що приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. 24 лютого 2021 року прийнята постанова про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» та з метою забезпечення реального виконання рішення суду.

У статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначені права і обов`язки сторін виконавчого провадження, а частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Звертаючись до суду із скаргою боржник ОСОБА_1 посилалася на те, що вона не погоджується із діями приватного виконавця щодо проведення оцінки спірної квартири, проте не надала будь-яких доказів на підтвердження неправомірності дій приватного виконавця щодо проведення оцінки нерухомого майна.

Відповідно до пункту 15 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання. Експертом або спеціалістом може бути будь-яка дієздатна особа, яка має необхідні знання, кваліфікацію та досвід роботи у відповідній галузі. Експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем. Експерт або спеціаліст зобов`язаний надавати усні рекомендації щодо дій, які виконуються в його присутності (частини перша-третя статті 20 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною першою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

За положеннями статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовники оцінки повинні забезпечити доступ об`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним (замовником) необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про оцінку майна майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до частини п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Оскільки у цій справі оцінка майна проводилася на виконання рішення суду, то приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. у відповідності до вимог закону прийняв постанову про залучення суб`єкта оціночної діяльності для проведення оцінки майна.

Також матеріали виконавчого провадження містять докази того, що приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. вчинені всі необхідні дії для повідомлення боржника ОСОБА_1 про хід виконавчого провадження, в тому числі про прийняття постанови про залучення суб`єкта оціночної діяльності для проведення оцінки майна.

Направлена приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. поштова кореспонденція боржнику ОСОБА_1 за адресою, яку вона вказала, нею не отримувалась, а поверталась відправнику за закінченням терміну зберігання.

Враховуючи викладене, приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О., як замовником оцінки майна, були прийняті всі необхідні міри для забезпечення доступу суб`єкту оціночної діяльності до майна боржника, а саме 19 жовтня 2021 року за участі суб`єкта господарювання ОСОБА_2 складено акт про неможливість потрапити до квартири АДРЕСА_1 для її оцінки, оскільки двері у квартиру ніхто не відчинив.

У пунктах 15, 16 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Отже, при підготовці звіту про оцінку майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , суб`єктом господарювання ОСОБА_2 встановлено всі економічно-планувальні характеристики майна, місце розташування оцінюваної квартири, підібрано аналоги, які мають схожу площу з об`єктом оцінки та розташовані у місті Рівне.

Разом з тим, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

В силу пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим.

Тобто, вищезазначеним Законом передбачено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Отже, рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який в межах виконавчого провадження дозволяв швидко та ефективно захистити права боржника.

В свою чергу, Закон України «Про виконавче провадження» не містить обов`язку приватного виконавця здійснювати рецензування звіту про оцінку майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності.

Вищезазначене узгоджується із правовими висновками викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 826/6706/18, від 01 липня 2020 року у справі № 2-1160/11, від 27 серпня 2020 року у справі № 295/11078/14-ц, від 03 лютого 2021 року у справі № 442/649/17.

Установивши, що приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. при вчиненні виконавчих дій щодо визначення вартості описаного та арештованого майна, зокрема, під час визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна, діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та у спосіб, визначені діючим законодавством України, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги.

Крім того, боржник ОСОБА_1 , отримавши звіт про оцінку 28 жовтня 2022 року, не скористалася законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки - рецензування звіту з оцінки спірного нерухомого майна.

Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18) та у постановах Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 461/4240/17 (провадження № 61-13852св20), від 16 листопада 2022 року у справі № 520/3663/15-ц (провадження № 61-5482св22), суд касаційної інстанції відхиляє з таких підстав.

У постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18) Велика Палата Верховного Суду виклала висновок про те, що … [оскільки в цьому випадку оцінка майна здійснена в процесі виконання виконавчого напису нотаріуса, то в силу вимог частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» така оцінка може бути оскаржена сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Відповідачем у такому випадку має бути орган державної виконавчої служби, а суб`єкт оціночної діяльності може бути залучений як третя особа].

Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування апеляційним судом висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду в постанові, на яку посилається заявник, оскільки Велика Палата Верховного Суду виклала висновок щодо юрисдикції розгляду позову про визнання неправомірною виконаної суб`єктом оціночної діяльності - фізичною особою - підприємцем та ДВС при здійсненні виконавчого провадження оцінка вартості нерухомого майна.

Верховний Суд у постанові від 10 серпня 2021 року у справі № 461/4240/17 (провадження № 61-13852св20) виклав висновок про те, що … [задовольняючи скаргу боржника на дії приватного виконавця, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що експертна оцінка спірного нерухомого майна була проведена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки суб`єкт оціночної діяльності не здійснював повного огляду нерухомого майна, зокрема його внутрішнього огляду, що могло вплинути на визначення вартості оцінюваного майна та, відповідно, призвести до реалізації описаного та арештованого нерухомого майна за заниженою ціною. У матеріалах справи немає доказів того, що виконавець чи оцінювач зверталися до боржника з вимогою забезпечити доступ оцінювача до об`єкта для його об`єктивної оцінки. Ураховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що під час проведення оцінки майна в межах виконавчого провадження державним виконавцем було порушено положення Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 2 з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, що є підставою для визнання такої оцінки майна недійсною].

Обставини встановлені під час розгляду цієї справи є відмінним від обставин, встановлених у зазначеній справі, оскільки у цій справі наявні докази, що виконавець та оцінювач зверталися до боржника з вимогою забезпечити доступ оцінювача до об`єкта для його об`єктивної оцінки, про що було складено відповідний акт.

У постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 520/3663/15-ц (провадження № 61-5482св22) Верховний Суд виклав висновок про те, що … [залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд взагалі не дав правової оцінки і не зробив висновків з приводу аргументів приватного виконавця про те, що ОСОБА_1 була обізнана про арешт належного їй майна з метою його примусової реалізації для погашення боргу перед стягувачем і що їй надсилалося повідомлення про оцінку арештованого майна (у справі наявні відповідні поштові повідомлення), а тому в силу вимог частини п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається ознайомленою з результатами визначення вартості майна. Крім того, зазначивши, що суб`єкт оціночної діяльності не був присутнім на території досліджуваного об`єкта, суд апеляційної інстанції не спростував доводів апеляційної скарги про те, що в пункті 1.6 розділу 1 та в розділі 6 звіту від 04 квітня 2021 року прямо вказано, що оцінювач особисто провела огляд і фотофіксацію арештованого майна. Також апеляційний суд не дослідив та не дав будь-якої оцінки наявній в матеріалах справи рецензії від 03 серпня 2021 року на звіт про оцінку майна від 04 квітня 2021 року і не спростував доводів заявника про те, що визначена у звіті вартість оцінюваного майна не є заниженою, оскільки відповідно до вказаної рецензії звіт в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки].

Разом з тим, у цій справі апеляційним судом була надана правова оцінка щодо обізнаності боржника про арешт належного їй майна та надсилання повідомлення про оцінку арештованого майна. У звіті про оцінку зазначено про візуальне обстеження спірного нерухомого майна, на відміну від справи, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, в якій обстеження не було проведено, проте у звіті зазначено про його проведення. Крім того, у зазначеній справі було проведено рецензування звіту, якому суди не надали оцінки, однак у цій справі таке рецензування проведено не було.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), … [на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими].

Отже, висновки у зазначених справах і у справі, що переглядається, є різними.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення в означених частинах, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції в означених частинах.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції в частині скасування постанови приватного виконавця від 24 лютого 2021 року про опис та арешт майна боржника, постанови приватного виконавця від 12 жовтня 2021 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, про визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо проведення оцінки квартири АДРЕСА_1 , про визнання такою, що не підлягає застосуванню оцінка у формі письмового звіту про оцінку майна боржника ОСОБА_1 та висновок про вартість вказаної квартири, складені суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 22 жовтня 2021 року і не дають підстав вважати, що апеляційним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу в означених частинах слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення в цих частинах - без змін.

Щодо вирішення вимог скарги про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. від 19 лютого 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 8 559,34 доларів США та 18 909,02 грн

Разом з тим, Верховний Суд не може погодитися із висновком апеляційного суду в частині відмови у задоволенні скарги про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. від 19 лютого 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 8 559,34 доларів США та 18 909,02 грн, з таких підстав.

Постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19) Велика Палата Верховного Суду виклала висновок про те, що … [юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), і підстав для відступлення від неї не вбачається].

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17 (провадження № 11-1009апп19) зазначено, що … [імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18)].

У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) Велика Палата Верховного Суду виклала висновок про те, що … [частиною другою статті 74 зазначеного Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Аналізуючи зазначені норми права у поєднанні з висловленими Великою Палатою Верховного Суду принципами визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, слід дійти висновків, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження», підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця].

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20 (провадження № 61-1св21) зроблено висновок, що … [правовідносини в частині визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження є адміністративно-правовими, а тому справа у цій частині підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства].

Звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_1 , зокрема просила скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. від 19 лютого 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 8 559,34 доларів США та 18 909,02 грн.

Апеляційний суд, переглядаючи ухвалу місцевого суду, не врахував вищевказаних правових висновків Великої Палати Верховного Суду, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги в означеній частині, оскільки рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди може бути оскаржена сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до змісту частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, скарга ОСОБА_1 в частині скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. від 19 лютого 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, тому ухвала суду першої інстанції та оскаржувана постанова апеляційного в означеній частині підлягають скасуванню із закриттям провадження у цій частині.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 25 липня 2023 року в частині вимог скарги ОСОБА_1 про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. від 19 лютого 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 8 559,34 доларів США та 18 909,02 грн скасувати.

Провадження у справі в частині вимог скарги ОСОБА_1 про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. від 19 лютого 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 8 559,34 доларів США та 18 909,02 грн закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд скарги в частині скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. від 19 лютого 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 8 559,34 доларів США та 18 909,02 грн віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

В решті постанову Волинського апеляційного суду від 25 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачІ. В. Литвиненко Судді:А. І. Грушицький Є. В. Петров В. В. Пророк О. М. Ситнік