Справа № 487/3325/24
Провадження № 2/487/1839/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Радченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №3597904 від 04.05.2021 року у розмірі 89500,00 грн. та сплаченого судового збору у сумі 2422,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6000,00 грн.

В обґрунтування позову, посилаються на те, що 04 травня 2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») https://miloan.ua/, ОСОБА_1 подано заявку на отримання кредиту № 3597904. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. Законодавством України передбачено оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору № 3597904 від 04 травня 2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит №3597904 від 04 травня 2021 року з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 20 000,00 грн. Проте, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин ст.526 та ст.527 Цивільного кодексу України. Внаслідок чого, керуючись нормами ст.ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 13.09.2021 згідно умов Договору відступлення прав вимоги №07Т, ТОВ «Мілоан» () відступило право вимоги за кредитним договором № 3597904 від 04 травня 2021 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача. Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить 89500,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 20000,00 грн.; заборгованість за відсотками становить 67500,00 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 2000,00 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.04.2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

12.06.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Нечай О.Д., у якому представник просив відмовити у задоволенні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 60000,00 грн, розподілити судові витрати між сторонами з урахуванням вимог п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України. Зазначив, що відповідач визнає заборгованість за тілом кредиту у сумі 20000,00 грн. та за комісійними винагородами у сумі 2000,00 грн та визнає заборгованість за процентами тільки у сумі 7500,00 грн. Суму процентів 60000,00 грн не визнає з тих підстав, що позивачем не надано примірника договору який би містив умови нарахування процентів за кредитом з урахуванням вимог ч.2 ст.1056-1 ЦК України. Також зазначив, що позивачем долучено анкету-заяву на кредит №3597904 від 04.05.2021 року, в якій зазначено, що проценти за користуванням кредитом 7500,00 грн., дата повернення кредиту 03.06.2021 року, строк кредиту 30 днів, тому проценти за користування кредитними коштами становлять 7500,00 грн.

Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначив, що оскільки відповідач 03.06.2021 року кредит у сумі 20000,00 грн. не повернув, а продовжував користуватись кредитними коштами, тому позивач нарахував проценти за користування кредитом за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом за 60 днів, тобто за період з 04.06.2021 року по 02.08.2021 року та таке нарахування відповідає вимогам нормам ЦК України та умовам договору та спростовує пояснення представника відповідача про незаконність нарахування відсотків за користування кредитом після 03.06.2021 року.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з`явився, його представник адвокат Нечай О.Д. у відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 60000,00 грн, розподілити судові витрати між сторонами з урахуванням вимог п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України.

Перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 04 травня 2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») https://miloan.ua/, ОСОБА_1 подано заявку на отримання кредиту №3597904. ТОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору № 3597904 від 04 травня 2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/.

Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит № 3597904 від 04 травня 2021 року з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 20 000,00 грн. строком на 30 днів.

У п.2.2.2 договору зазначено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування.

У п.2.2.3 вказано, що після спливу строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.

Виходячи з п. 2.3.1.1. та 2.3.1.2. для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил надання фінансових кредитів, але загалом строк кредитування не може перевищувати 60 днів.

У п. 6.1 договору вказано, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

У розділі Реквізити та Підписи Сторін в графі клієнт вказано позичальником ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

В Додатку №1 до договору сторонами визначений графік платежів, згідно з яким позичальник мав повернути суму кредиту з нарахованими відсотками в розмірі 29500 грн.

В Додатку №2 до договору міститься паспорт споживчого кредиту № 3597904, яким передбачено строк продовження кредитування на 3 дні зі сплатою комісії 3 % від суми поточного залишку кредиту, на 7 днів зі сплатою комісії 5,00 % від суми поточного залишку кредиту, на 15 днів зі сплатою комісії 10 % від суми поточного залишку кредиту.

Згідно з платіжним доручення №45390928 від 04 травня 2021 року платник ТОВ «Міалон» здійснив переказ грошових коштів в розмірі 20000 гривень для отримувача ОСОБА_1 .

13 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір факторингу №07Т.

Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору від 13 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи фінанс» право вимоги до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 89500,00 грн, з яких: 2000,00 грн - сума заборгованості за тілом, 67500,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 2000,00 грн за комісією.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Діджи фінанс» має зареєстрований вид економічної діяльності - надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення).

З розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Діджи фінанс» вбачається, що визначеним розміром заборгованості по тілу кредиту є 20000 грн, а по відсоткам 67500,00 грн, комісія 2000,00 грн, загальна сума боргу визначена в розмірі 89500,00 грн.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір, на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних відповідача.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач уклав договір в електронній формі та отримав кредит за цим договором в розмірі 20000 (десять тисяч) гривень, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернув.

Виходячи з умов договору сторонами погоджено розмір процентної ставки - 0,01 % на добу протягом 30-ти днів, що становить 30 гривень. Також сторонами була визначена загальна сума повернення кредиту з нарахованими процентами в розмірі 29500,00 грн.

Здійснений позивачем розрахунок свідчить, що відсотки становлять суму 67500,00 грн, що свідчить про те, що нараховувались вони після визначеного періоду кредитування, що не відповідає умовам договору, а даних про застосування процедури пролонгації матеріали справи не містять. Також враховуючи, що наданий розрахунок складений позивачем і не містить деталізації зокрема щодо часткового погашення тіла кредиту, сум на які нараховувались проценти і періоду їх нарахування, вказаний розрахунок не є належним та допустимим доказом у справі, а тому не приймається до уваги апеляційного суду.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_1 процентів за кредитом у розмірі 67500,00 грн, нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування (03 червня 2021 року), є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

З урахуванням наведеного вище суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості: по тілу кредиту в розмірі 20000 грн, по відсоткам за користування кредитом в розмірі 7500,00 грн та комісія 2000,00 грн, як то визначено в умовах договору за період з 04 травня 2021 року по 03 червня 2021 року. А отже позовні вимоги підлягають до задоволення частково в розмірі 29500,00 грн.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В порядку визначеному ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

При зверненні до суду з позов позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн, розмір задоволених позовних вимог становить 32 %, а отже компенсації позивачу підлягає сума в розмірі 775,17 грн як компенсація судових витрат по сплаті судового збору.

Вирішуючи питання щодо компенсації позивачеві витрат пов`язаних з правовою допомогою суд виходить з наступного.

При зверненні до суду з позовом позивачем вказаний орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надана копія Договору №42649746 від 11 грудня 2023 року укладеного з АБ «Анастасії Міньковської».

Відповідно до детального опису робіт від 20 лютого 2024 року Адвокатське бюро надало позивачу наступні правничі послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин -1,5 год 2250,00 грн, складання позовної заяви - 3 год 3000,00 грн, формування додатків до позовної заяви - 1 год 750,00 грн.

В Акті про підтвердження факту надання правничої допомоги від 20 лютого 2024 року сторони погодили, що Адвокатське бюро надало клієнту правничу допомогу загальною вартістю 6000,00 грн.

Відповідачем заперечень щодо розміру витрат позивача на правову допомогу висловлено не було.

Виходячи з принципу пропорційності компенсації позивачеві за рахунок відповідача підлягає сума витрат на правову допомогу в розмірі 1920,00 грн. Тобто загальна сума судових витрат, що підлягає компенсації позивачеві за рахунок відповідача становить 2695,17 грн.

Керуючись ст.ст.141, 137,263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст.526, 527, 530, 598, 599, 610, 625, ч. 2 ст.1050, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 3597904 від 04 травня 2021 року у розмірі 29500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 775,17 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» витрати на правову допомогу в розмірі 1920,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» , 07405, Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, буд. 243-А, а/с 897, , IBAN: НОМЕР_3 в АТ «СЕНС БАНК» МФО: 300346.

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя В.О. Гаврасієнко