465/7292/24
2-з/465/161/24
У Х В А Л А

18.09.2024 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Ванівський Ю.М., розглянувши заявуОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана до пред`явлення позову до суду, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 ; заборонити вчиняти певні дії, а саме виносити з квартири АДРЕСА_1 будь які речі померлої ОСОБА_3 .

Заяву мотивує тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 був укладений 29.10.2015 року договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 ). На той час, ОСОБА_3 спільно проживала в квартирі без реєстрації шлюбу із ОСОБА_5 , дітей у них не було. Із реєстру судових рішень вбачається, що у ОСОБА_3 були заборгованості за оплату житлово комунальних послуг, а також перед кредитною спілкою «Крез Капітал». 15.02.2024 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 15000,00 доларів США для повернення коштів ОСОБА_4 з метою викупу квартири. Вже з літа 2024 року, коли ОСОБА_3 не могла самостійно забезпечувати свої побутові потреби, вона займалась її доглядом. 29.08.2024 року укладено між нею та ОСОБА_3 цивільно правовий договір утримання та догляду. ОСОБА_3 зобов`язувалась після набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 передати їй у власність. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Після поховання ОСОБА_3 , а саме 12.09.2024 року, дочка ОСОБА_4 звернулась до неї з вимогою надати свідоцтво про смерть для зняття з реєстрації місця проживання померлої. Такі дії оцінює як спробу терміново продати квартиру. Просить заяву про забезпечення позову задоволити.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам частини 1 статті 253 ЦПК України.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщоневжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.12 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 ; заборонити вчиняти певні дії, а саме виносити з квартири АДРЕСА_1 будь які речі померлої ОСОБА_3 .

Згідно із п. п. 4-6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Заявниця вказує, що вимога надати дочці ОСОБА_4 свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , оцінюється нею як спроба в терміновому порядку продати квартиру АДРЕСА_1 .

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є існування реальної загрози того, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність у застосуванні заходів забезпечення позову передбачає дотримання судом такого балансу інтересів сторін, що виключає як надмірні негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову для приватних прав та інтересів відповідача, так і негативні наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів для прав та інтересів позивача, пов`язаних із публічних інтересів правосуддя, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суд приходить до переконання, що припущення заявника про те, що стосовно майна можуть вчинятися дії, спрямовані на його відчуження, не обґрунтовані нею до розумного ступеня достовірності.

Підсумовуючи зазначене, з огляду на те, що забезпечення позову є крайнім заходом втручання держави, в тому числі, але не виключно, у право приватної власності та свободу розсуду щодо його об`єктів, що є суттю такого права, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у заявленому вигляді з причини відсутності належного обґрунтування його необхідності, як того вимагають положення п. 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 149 153, 258- 261, 353 ЦПК України, суддя,

ухвалив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана до пред`явлення позову до суду відмовити.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ванівський Ю.М.