Провадження № 2/344/474/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення та визнання свідоцтва про право власності недійсним

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 адвокат Мула Х.О. звернулася до суду з позовом до Івано-Франківської міської ради про скасування рішення та визнання свідоцтва про право власності недійсним. В обгрунтування вимог зазначила, що ОСОБА_1 в серпні 2022 року стало відомо, про те що його батько ОСОБА_4 мав у власності 1/3 частку житлового будинку в селі Микитинці Богородчанського району Івано-Франківської області. Оскільки свідоцтво про народження Позивача було пошкоджене, а саме сторінка із відомостями про батьків, тому Позивач звернувся до Івано-Франківського міського суду про факт встановлення родинних відносин. 12.12.22р. рішенням Івано-Франківського міського суду позов задоволено частково та встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . 02.03.2023року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Федчук Оксани Богданівни, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 . 06.04.2023 року приватний нотаріус надала відповідь на заяву, в якій повідомила, що згідно поданих документів ОСОБА_4 , придбав 1/3 частку житлового будинку в селі Микитинці Богородчанського району Івано-Франківської області. Відповідно до довідки виданої Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації № 00613 від 08.03.2023 року зазначено, що згідно архівних даних право власності на жигловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності від 11.12.1987 року. Наявність реєстрації житлового будинку або його частки за спадкодавцем ОСОБА_4 не вказано. У зв?язку з цим видати Позивачу свідоцтво на право власності на спадщину за законом на майно, що належило ОСОБА_4 не представляється можливим. Позивач звернувся до Микитинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області та до Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, для вияснення на яких підставах було видане свідоцтво на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . В результаті звернень виявилось, що Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 11.12.1987 року було видане Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради народних депутатів ( нині Івано-Франківська міська рада), в якому зазначено, що дане Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому міської Ради народних депутатів №382 від 09.12.1987р. На думку, Позивача таке свідоцтво про право власності на житловий будинок видане незаконно та має бути визнане недійсним з наступних підстав. ОСОБА_4 , який був батьком ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , придбав 1/3 частку житлового будинку в селі Микитинці, Богородчанського району ,Івано-Франківської області. З вище викладеного виходить, що ОСОБА_4 15.06.1966 року правомірно набув право власності на 1/3 частку, житлового будинку АДРЕСА_1 та відповідно, як власник набув право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись таким майном. Відомості про відмову ОСОБА_4 від права власності на вище зазначене майно у Відповідача відсутні. Дане майно, а саме 1/3 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , яке за договором купівлі - продажу належало ОСОБА_4 , після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 входить до складу спадщини. Отже, оскільки заповіту ОСОБА_4 не склав, а батьки та дружина спадкодавця на момент відкриття спадщини померли, то спадщина мала ділитись між дітьми спадкодавця ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які також входять до першої черги спадкування за Законом. Позивачу відомо про те, що ні сам Позивач, а ні його брат ОСОБА_6 своєчасно не звернулись до нотаріуса з заявами про оформлення спадщини за Законом, то така спадщина могла бути визнана відмерлою та відповідно перейшла б на баланс до Микитицької сільської ради, за місцем знаходження майна. Позивач від спадщини не відмовлявся, тому що як вже було зазначено Позивачу не було відомо про наявну спадщину. Тобто, навіть у випадку визнання спадщини відумерлою, то майно, яке входило до спадщини відійшло б на баланс до Микитинецької сільської ради. Тому на думку Позивача саме Микитинецька сільська рада мала б винести рішення про передачу такого майна у власність ОСОБА_10 та видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а не Відповідач. Просила скасувати рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №382 від 09.12.1987 року та визнати свідоцтво про право власності на житловий будинок від 11.12.1987 року недійсним.

17.07.2023 року представник Івано-Франківської міської ради подала заяву про застосування строків позовної давності. Зазначила, що ОСОБА_4 згідно свідоцтва про смерть помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже про майно, що входить до спадкової маси ОСОБА_1 повинно було бути відомо задовго до 2022 року (а.с.28-29).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 07.08.2023 року залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про скасування рішення та визнання свідоцтва про право власності недійсним, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с.40).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22.11.2023 року залучено до участі у справі правонаступника третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_2 (а.с.75).

12.08.2019 року представник третьої особи ОСОБА_2 надав письмові пояснення, в яких зазначив, що 19.01.1963 року ОСОБА_11 вийшла заміж за ОСОБА_6 . 15.06.1966 року батько ОСОБА_6 , ОСОБА_4 придбав 1/3 частку житлового будинку в с. Микитинці, Богородчанського району, Івано-Франківської області.З часу придбання будинку (Радгоспна) ОСОБА_6 та ОСОБА_2 жили разом за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 жив за даною адресою до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_11 проживає до цього часу. ОСОБА_6 на час смерті батька ОСОБА_4 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ) проживав у будинку АДРЕСА_1 , рахувався головою двору, відповідно на час смерті батька вступив в управління та володіння спадковим майном, відтак у відповідності до п.1 ч. 1 ст. ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину. Натомість, позивач ОСОБА_1 , не проживав за адресою: АДРЕСА_1 , заяви в шестимісячний термін до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не подавав, відтак рахується таким, що не прийняв спадщину. Рішення Угорницької сільської ради від 19.11.1987 р. № 55 та Рішенням № 382 від 09.12.1987 р. Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів «Про оформлення права власності на житлові будинки громадян в с. Микитинці» приймалося на підставі даних погосподарської книги, згідно якої ОСОБА_6 (голова двору, 1937 р.н.) на час смерті батька ОСОБА_4 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ) проживав у будинку АДРЕСА_1 , відтак у відповідності до п.1 ч. 1 ст. ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину. Зазначив, що шестимісячний строк подання заяви про відкриття спадщини закінчився 26 червня 1973 року. Позивач звернувся з позовом до суду про захист порушеного права через 53 роки, 17 листопада 2023 року, тобто поза межами строків перебігу позовної давності. Позивач у позовній заяві підтверджує, що своєчасно (в шестимісячний термін) не звернувся з заявою до державного нотаріуса про прийняття спадщини, не обґрунтовує поважності причини пропуску звернення до державного нотаріуса про прийняття спадщини, звернувся з заявою до нотаріуса про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 02.03.2023 року. Вважає, що позивач у справі обрав не належний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови позовної заяви. Приватним нотаріусом Федчук Оксаною Богданівною, Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, серія та номер: 418 виданий 11.08.2022 року, зареєструвала право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги позивача фактично направлені на позбавлення права власності ОСОБА_11 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , відтак належним відповідачем у справі має бути ОСОБА_2 . Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та застосувати строк позовної дасності (а.с.83-87).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04.04.2024 року залучено до участі у справі правонаступника третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_12 . (а.с.135).

Представник позивача вимоги заявленого позову підтримала, просила задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала. Просила застосувати строк позовної давності..

Представник ОСОБА_2 проти заявлених вимог заперечив. Просив застосувати строк позовної давності.

ОСОБА_12 в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до договору купівлі продажу будинку, розташованого в сільській місцевості від 15.06.1966 року ОСОБА_4 купив 1/3 частку будинку в с.Микитинці, Богородчанського району, Івано-Франківської області (а.с. 11).

Відповідно до копії повторного свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Рішенням Угорницької сільської ради від 19.11.1987 р. № 55 Про розгляд матеріалів для оформлення права власності на житлові будинки в с. Микитинці» на підставі погосподарських книг і уточнення на місці, вирішено: Одобрити матеріали зібрані на житлові будинки, які належать громадянам і розташовані в селі Микитинці на території Угорницької сільської ради, а також пред`явити Івано-Франківському міськвиконкому для прийняття рішення про оформлення права власності на будинки з видачею свідоцтва та їх реєстрації згідно, згідно додатку (а.с.96).

Рішенням № 382 від 09.12.1987 р. Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів «Про оформлення права власності на житлові будинки громадян в с. Микитинці» вирішено: 1. Оформити право власності на 583 домоволодіння громадян с. Микитинці згідно додатку на 10 аркушах. 2. Облбюро техінвентиризації разом з міським житлово-експлуатаційним об`єднанням видати свідоцтво про права власності згідно цього рішення (а.с.97).

Згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 11.12.1987 року, 2/3 жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 ) належить ОСОБА_6 . (а.с.8).

Як вбачається з довідки Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації №00613 від 03.04.2023 року, право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстровано: 2/3 частини домоволодіння за ОСОБА_6 ; 1/2 частини домоволодіння за ОСОБА_3 . Підстава для реєстрації права власності свідоцтво про право власності від 11.12.1987 року, видані Івано-Франківським МЖЕО на підставі рішення Івано-Франківського МВК №382 від 09.12.1987 р. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 14.12.1987 р., реєстровий запис №20 книга №1 (а.с.9).

Рішенням Івано-Франкіського міського суду від 12.12.2022 року встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є сином ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 (а.с.16-18).

Як вбачається з довідки №37 від 09.01.2024 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської ради територіальної громади, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , який знятий з реєстрації 27.07.2021 року у з`язку з смертю (а.с.92).

Відповідно до листа Микитинецького старостинського округу від 15.01.2024 року №13/119-15/3, згідно даних погосподарської книги №1 (1971-1973р.) за особовим рахунком № НОМЕР_2 проживали наступні громадяни: ОСОБА_6 (голова двору, 1937 р.н.) та ОСОБА_2 (дружина, 1939 р.н.) (а.с. 93)

Приватним нотаріусом Федчук Оксаною Богданівною, Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, серія та номер: 418 виданий 11.08.2022 року, зареєструвала право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (а.с.98-100).

З метою реалізації своїх спадкових прав, позивач звернувся до Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа від 06.04.2023 року, Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало ОСОБА_4 . В даному листі зазначено, що наявність реєстрації житлового будинку або його частки за спадкодавцем ОСОБА_4 не вказана (а.с.10).

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Спірні спадкові правовідносини, після смерті ОСОБА_4 (батька позивача) регулюються нормами ЦК УРСР, оскільки виникли до 1 січня 2004 року.

Згідно з ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 526 ЦК УРСР передбачено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ст. 561 ЦК УРСР - свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Аналогічні положення містяться і у статті 47 Закону УРСР від 25 грудня 1974 року Про державний нотаріат (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини).

При цьому ЦК УРСР 1963 року не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на час смерті батька ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) проживав у будинку АДРЕСА_1 , рахувався головою двору, відповідно на час смерті батька вступив в управління та володіння спадковим майном, відтак у відповідності до п.1 ч. 1 ст. ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину.

В той же, час позивач ОСОБА_1 , не проживав за адресою: АДРЕСА_1 , заяви в шестимісячний термін до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не подавав, відтак рахується таким, що не прийняв спадщину.

Таким чином Рішення Угорницької сільської ради від 19.11.1987 р. № 55 та Рішення № 382 від 09.12.1987 р. Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів «Про оформлення права власності на житлові будинки громадян в с. Микитинці» приймалося на підставі даних погосподарської книги, згідно якої ОСОБА_6 (голова двору, 1937 р.н.) на час смерті батька ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) проживав у будинку АДРЕСА_1 .

Разом з тим, суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з заявленими ним вимогами з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР (1963 р.) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Статтею 75 ЦК УРСР (1963р.) було встановлено обов`язковість застосування позовної давності. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Наслідки закінчення строку позовної давності встановлюються ст.80 ЦК УРСР (1963р.): закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Відповідач та представник третьої особи подали заяви про застосування строку позовної давності та просили відмовити у задоволенні позову з цих підстав.

Позивачем жодних доказів існування з 1987 року об`єктивних, непереборних труднощів для звернення ним із позовом за захистом своїх спадкових прав суду не надано.

Згідно зі ст. 76 ЦК УРСР (чинної станом на час ухвалення рішення та видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу позовної давності визначені і в ст. 261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Такої правової позиції дійшов Верховний суд України під час розгляду справи № 6-2469цс16.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

У даній справі, рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №382 від 09.12.1987 року та видане на його підставі свідоцтво власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 та ОСОБА_3 видані у 1987 році.

Як зазначає представник позивача, позивач знав про смерть батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та здійснював його поховання.

А відтак суд приходить до висновку про презумпцію можливості та обов`язку ОСОБА_1 знати про стан своїх майнових прав.

Та обставина, що рідний брат позивача ОСОБА_6 знав про наявність у батька майна, не повідомив його про наявність такого, а позивач їхнім змістом не цікавився не дає підстав для висновку, що позивач з 1987 року по 2023 рік не міг довідатися про порушення свого права.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся з позовом до суду про захист порушеного права через 53 роки, 17 листопада 2023 року, тобто за спливом позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, тому у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з підстав спливу позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення та визнання свідоцтва про право власності недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 01.05.2024 року.

Суддя Пастернак І.А.