Справа № 595/331/24
Провадження № 2/595/163/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2024

Бучацький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Тхорик І.І.

за участю секретаря судового засідання Боднара М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу Бучацького районного суду №595/1489/23 від 04 серпня 2023 року за заявою ОСОБА_2 , до розміру 1/10 частини заробітку (доходу), починаючи з 04 серпня 2023 року. В обґрунтування позову посилається на те, що 04.08.2023 Бучацьким районним судом видано судовий наказ №595/1489/23 за заявою ОСОБА_2 про стягнення з нього на користь стягувача коштів на утримання дітей в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Однак, вважає, що вищевказаний наказ є необґрунтованим та підлягає зміні, оскільки під час вирішення такого не досліджувалися жодні докази, не були враховані вимоги ст. 182 СК України. Зокрема, ОСОБА_2 не навела фактів щодо тимчасового зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання її та дітей, а також те, що діти знаходяться на її утриманні. Станом на сьогодні, починаючи з 30.05.2022, ОСОБА_2 разом з дітьми проживають за кордоном, де офіційно отримують спеціальну допомогу на себе та дітей. Так, зокрема, згідно долученої довідки, ОСОБА_2 за період з 01 листопада 2023 року по 31 травня 2024 року отримала допомогу в розмірі 607,67 євро, а діти, відповідно: син ОСОБА_3 576,67 євро, син ОСОБА_4 504,67 євро, дочка ОСОБА_5 474,67 євро. Таку допомогу вони отримують щомісяця. Розмір загальної щомісячної допомоги, що виділяється для ОСОБА_2 становить 3320,46 євро, що в десять разів перевищує його дохід. Переконує, що він не спроможний оплачувати аліменти у встановленому розмірі, оскільки він не працює, в нього незадовільний стан здоров`я, що тягне за собою додаткові витрати на лікування, стороннього доходу у нього немає. Також звертає увагу, що нового набутого за цей період нерухомого та рухомого майна в нього теж немає. Окрім того, на його утриманні знаходиться мати, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка часто хворіє, потребує стороннього догляду та матеріальної підтримки. За наведених обставин просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

04 березня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Оринник Н.С. на адресу суду направила відзив на позовну заяву, вмотивований тим, що ОСОБА_2 не вимагала на утримання дітей більше ніж це передбачено законом. У довідці про отримання допомоги вказано, що допомога ОСОБА_2 становить 607,67 євро, допомога ОСОБА_1 така ж 607,67 євро, діти отримують, зокрема: Владислав 326,67 євро, Артем 254,67 євро, Марія 224,67 євро. Зазначені виплати не перевищують розмір соціальної допомоги, яку отримує позивач. Соціальні допомоги в таких розмірах не покривають усі витрати дітей і не дають змоги забезпечувати їх усім необхідним. Тобто, дохід позивача такого самого розміру як і у відповідача, у зв`язку з чим, вважає, що неправильним є додавати дохід відповідача та дітей в одну суму. Окрім того, позивач не надав жодних доказів, що підтверджують наявність в нього перелічених хвороб. Стосовно захворювання матері вважає, що сама по собі наявність захворювань у матері не дає позивачу право на зменшення розміру аліментів. Позивачем не надано доказів понесених витрат на лікування матері та не долучено до позову листки призначень для лікування. Також відповідачу відомо, що позивач у Німеччині придбав автомобіль, у зв`язку з чим неможливо стверджувати про незадовільний матеріальний стан позивача. Позивач працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, відтак, вважає, що він може сплачувати аліменти у розмірі його заробітку (доходів), у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову.

14 березня 2024 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшли заперечення на відзив ОСОБА_2 , в яких позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що дохід ОСОБА_2 в десятки разів перевищує його дохід і забезпечує повністю їх потреби, у зв`язку з чим він неспроможний оплачувати аліменти. В свою чергу ОСОБА_2 не надала суду письмових доказів щодо місячних витрат на дітей та доходів. Категорично заперечує твердження відповідача про те, що він за кордоном придбав собі транспортний засіб. За наведених обставин просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 19 березня 2024 року в клопотанні представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Оринник Н.Н. про повернення позовної заяви та клопотанні позивача ОСОБА_1 про витребування доказів, відмовлено. Задоволено клопотання представника відповідача, адвоката Оринник Н.С. про витребування доказів, витребувано з Державної прикордонної служби України, (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601) інформацію про перетин державного кордону України ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителем с. Підлісся Чортківського (раніше Бучацького) району Тернопільської області за період з 01 березня 2022 року по 27 лютого 2024 року.

10 квітня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Від позивача на адресу суду надійшла письмова заява, в якій він просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник, адвокат Оринник Н.С. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник відповідача, адвокат Оринник Н.С., на адресу суду направила клопотання, в якому просить розглядати справу без її та відповідача участі, проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечує.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до інформації, отриманої судом з Єдиного державного реєстру судових рішень, згідно судового наказу Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2023 року (справа №595/1489/23, провадження №2-н/595/44/2023) вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 серпня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно повідомлення про зміну соціальної допомоги для забезпечення життя, сформованої районним центром зайнятості Хайнсберг №724 від 19 жовтня 2023 року, за період з 01 листопада 2023 року по 31 травня 2024 року, пільги, згідно ч.2 Соціального кодексу, будуть затверджені в такому розмірі: з листопада 2023 року по лютий 2024 року: для ОСОБА_2 607,67 євро; для ОСОБА_1 607,67 євро; для ОСОБА_7 326,67 євро; для ОСОБА_8 254,67 євро; для ОСОБА_9 224,67 євро; за березень: для ОСОБА_2 81,02 євро; для ОСОБА_1 216,79 євро; для ОСОБА_7 43,56 євро; для ОСОБА_8 33,96 євро; для ОСОБА_9 29,96 євро; з квітня 2024 року по травень 2024 року: для ОСОБА_1 156,67 євро. Раніше винесене у цьому контексті рішення від 03 травня 2023 року та від 22 серпня 2023 року в цьому відношенні скасовуються.

За даними довідки про склад сім`ї та проживання №56, виданої Бучацькою міською радою Тернопільської області 01 лютого 2024 року, до складу сім`ї ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою по АДРЕСА_1 входить її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як вбачається з довідки, виданої КНП «Центр ПМСД» Бучацької міської ради 02.02.2024, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительці с. Підлісся, встановлено діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ступеня з Паркінсонізму емоційно-лабільним розладом, когнітивними порушеннями на ґрунті ЦД та ГХ.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Як передбачено ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006 передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Згідно ч. 1ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

У відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Виходячи зі змісту ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів.

Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Крім того, пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Із зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні даного спору суд приймає до уваги ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Позивач вважає, що розмір стягуваних з нього на підставі судового наказу від 04.08.2023 аліментів на утримання дітей у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, підлягає зменшенню до 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 04 серпня 2023 року, у зв`язку із суттєвим погіршенням його матеріального стану та значним покращенням матеріального стану відповідачки та дітей.

Окрім того, зазначає, що він не спроможний оплачувати аліменти у встановленому розмірі, оскільки він не працює, в нього незадовільний стан здоров`я (виразкова хвороба ДРК, хронічний гастродуоденіт, хронічний холецистит, хронічний панкреатит), що тягне за собою додаткові витрати на лікування, стороннього доходу в нього немає. Також звертає увагу, що нового набутого за цей період нерухомого та рухомого майна в нього теж немає. Окрім того, на його утриманні знаходиться мати, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка часто хворіє, потребує стороннього догляду та матеріальної підтримки.

Згідно судової практики ЄСПЛ суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами батьків та дитини, і приділяти першочергову увагу якнайкращим інтересам дитини.

Враховуючи, що неповнолітні діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходяться на утриманні матері ОСОБА_2 , і даний факт позивачем не спростовано, суд приходить до висновку, що вони потребують матеріальної допомоги з боку ОСОБА_1 .

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Судом також приймається до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження зміни (погіршення) його майнового стану після стягнення з нього аліментів на підставі судового наказу від 04 серпня 2023 року.

Також, позивачем до матеріалів справи не долучено жодного доказу, який би підтверджував, що він проживає разом із дітьми ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , бере участь у їх вихованні та несе у зв`язку із цим будь-які матеріальні витрати.

Позивач стверджує, що не має змоги оплачувати аліменти у встановленому розмірі, оскільки в нього незадовільний стан здоров`я (виразкова хвороба ДРК, хронічний гастродуоденіт, хронічний холецистит, хронічний панкреатит), що тягне за собою додаткові витрати на лікування, однак такі твердження позивача жодним доказом не доведені, а тому судом відхиляються.

Посилання позивача ОСОБА_1 на ту обставину, що на його утриманні перебуває матір ОСОБА_6 на увагу не заслуговують, оскільки в судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що остання потребує сторонньої допомоги й, відповідно, такий догляд за нею здійснює позивач ОСОБА_1 , як і те, що мати позивача несе значні фінансові витрати на лікування.

Окрім того, згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19-21736/18/24-Вх від 27.03.2024, за даними витягу з наявної у базі даних інформації щодо перетинання державного кордону України в період з 01.03.2022 по 27.02.2024, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , здійснив виїзд 30.05.2022 через пункт пропуску Краківець. Відомості про повернення в Україну відсутні.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що доволі тривале перебування ОСОБА_1 за кордоном потребує значних витрат, а тому свідчить про наявність у нього доходів та, відповідно, належне матеріальне становище, а відтак спростовує його заперечення щодо відсутності можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судовим наказом від 04 серпня 2024 року.

Позивач покликається на те, що відповідачка, перебуваючи з 30 травня 2022 року і по сьогоднішній день за кордоном, у повній мірі забезпечена та отримує офіційну соціальну допомогу на себе та дітей, яка значно перевищує його дохід, проте, отримання соціальної допомоги відповідачем та дітьми жодним чином не впливає на обов`язок батька щодо участі в утриманні своїх дітей.

Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, як і не доведено, що сплата аліментів у визначеному судовим рішенням розмірі ставить його у складне матеріальне становище, а його дохід після сплати аліментів є недостатнім для власного утримання.

Більше того, матеріали справи не містять доказів про дійсний рівень доходів позивача ні станом на час прийняття рішення зі стягнення аліментів на користь відповідачки на утримання дітей, ні на теперішній час.

Суд також відхиляє посилання позивача ОСОБА_1 на той факт, що він не працевлаштований, оскільки дана обставина сама по собі не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, так як останній, будучи працездатною особою, не позбавлений можливості працювати та отримувати належний дохід, який дасть можливість виконувати обов`язок щодо утримання дітей. Також у справі відсутні докази того, що позивачем вживались ефективні заходи для його працевлаштування.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави, визначені статтею 192 СК України, для зменшення встановленого розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, відсутні.

Крім того, розмір стягуваних аліментів за судовим наказом не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (стаття 155 СК України).

Виховання дитини одним з батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, у цьому випадку на матір.

Відтак суд вважає, що розмір аліментів визначний судовим наказом Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2023 року у справі №595/1489/23, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без належного підтвердження погіршення матеріального становища позивача, не буде спрямоване на належне забезпечення неповнолітніх дітей та суперечитиме їхнім інтересам.

Водночас, зміна матеріального становища платника аліментів як підстава для зменшення стягуваних аліментів повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі, унеможливлює таку сплату тощо. Ці обставини підлягають належному доказуванню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Враховуючи вищевикладене, встановивши всі фактичні обстави справи та дослідивши й оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану та стану здоров`я, а тому позов до задоволення не підлягає.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Також, представником відповідача заявлено вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Положеннями ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Наявність договірних відносин між адвокатом Оринник Н.С. та відповідачем ОСОБА_2 підтверджується договором про надання правничої (правової) допомоги, від 27 липня 2023 року, згідно якого клієнт виплачує адвокату винагороду (гонорар) розмір якої встановлений додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною договору.

Додатковою угодою до договору про надання правової допомоги 27 липня 2024 року передбачено, що сторони домовилися про те, що оплата послуг адвоката здійснюється фіксованою сумою і визначається в межах 3000 грн за супровід судової справи. Клієнт зобов`язується сплатити гонорар згідно попереднього розрахунку витрат на правову допомогу протягом трьох днів з моменту надання йому такого акту адвокатом. Остаточний розрахунок за отримані послуги клієнт зобов`язується здійснити протягом п`яти днів з дня отримання від адвоката акту виконаних робіт.

Згідно акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги, складеного 10 квітня 2024 року, оплата послуг адвоката визначається в межах 3000 грн за супровід судової справи, а саме: надання консультації, ознайомлення з матеріалами справи, збір доказів, підготовка клопотання про витребування доказів в Державної прикордонної служби України, складення відзиву на позовну заяву та направлення його сторонам.

Як вбачається з долученого до матеріалів цивільної справи скриншоту з додатку «Приват24» ОСОБА_2 здійснила платіж у сумі 3000 грн на рахунок отримувача 0712.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Так, представник відповідача, адвокат Оринник Н.С. просить суд стягнути з позивача ОСОБА_1 в користь відповідача ОСОБА_2 витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Разом з тим, суд вважає, що витрати на правничу допомогу, наведені представником відповідача у наданих суду документах, є неспівмірними, оскільки не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, складності справи, обсягу наданої правової допомоги.

З урахування наведеного, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що обґрунтованим є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн, який підлягає стягненню з позивача в користь відповідача.

Керуючись ст.ст.12,13,80,81,89,263-268,354,355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повне рішення складено 02 травня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: І. І. Тхорик