Справа №639/832/22
Провадження №2/639/109/24
25 квітня 2024 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі
головуючого судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря Кобзар І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, -
15.02.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 і просить суд усунути перешкоди з боку відповідача у користуванні позивачем квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення позивача у вищевказане житлове приміщення.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з 10.04.2002 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 . Назва «вулиця Гвардійців-Залізничників» уточнена згідно з реєстром назв урбанонімів м. Харкова, затвердженим рішенням 9-ї сесії Харківської міської ради 24-го скликання від 25.12.2012 року зі змінами та доповненнями. Відповідач ОСОБА_2 - колишній чоловік позивача, шлюб з яким розірвано 11.02.2009 року. Як вбачається з Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідки про склад сім`ї) від 09.12.2021 року, в квартирі, окрім позивача, ніхто не зареєстрований. Власником квартири є позивач, що вбачається з Довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів від 29.12.2021 року. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі позивач з відповідачем придбали квартиру АДРЕСА_1 і квартиру АДРЕСА_3 . Квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована на ім`я позивача відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченому 05.06.2001 року приватним нотаріусом ХМНО Голубом І.В. за реєстровим № 2279, а квартира АДРЕСА_3 - на ім`я чоловіка. Квартира АДРЕСА_1 є ізольованою і складається з двох житлових кімнат. Фактично цим житловим приміщенням користується тільки відповідач, який з листопада 2021 року перешкоджає позивачу навіть увійти до квартири. Спочатку сторони за цією адресою жили разом, але згодом, після розірвання шлюбу, було вирішено, що позивач стане проживати у квартирі АДРЕСА_3 , а відповідач - у квартирі АДРЕСА_1 . Згідно цієї домовленості у серпні 2010 року позивач залишила квартиру АДРЕСА_1 і переїхала за адресою АДРЕСА_4 . В листопаді 2021 року, відповідач вигнав позивача з квартири АДРЕСА_3 , а в квартирі АДРЕСА_1 змінив замки на вхідних дверях, надати позивачу ключі відмовляється, вчиняє усілякі перешкоди для її користування квартирою. Внаслідок тривалої протиправної поведінки відповідача на протязі чотирьох місяців поспіль доступ до житла для позивача закритий. Позивач неодноразово намагалася отримати будь-які пояснення від колишнього чоловіка з приводу його поведінки, наполягала на забезпеченні їй вільного доступу до квартири, вимагала припинити чинити їй перешкоди у користуванні власністю, але відповідач відмовляється виконувати законні вимоги і уникає спілкування на цю тему. Так, позивач неодноразово приїжджала за адресою своєї реєстрації, дзвонила у двері, спілкувалася із сусідами, але відповідач ховається за дверима і, нібито, її не помічає. Двічі, 10.12.2021 року та 12.01.1922 року, з проханням вжити заходів до винуватця її порушеного права, відновити його і забезпечити нарешті вільний доступ до житлового приміщення вона змушена була звертатися з письмовою заявою до ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, але, як зазначено у довідках ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області від 29.12.2021 року та 17.01.2022 року, під час проведення перевірки в бесіді з ОСОБА_2 , останній факт своєї протиправної поведінки заперечував та відмовився від будь-яких пояснень згідно положень ст. 63 Конституції України. Отже, поліція припинила подальший розгляд матеріалу і порадила позивачу для захисту прав і законних інтересів звернутися до суду.
У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.06.2022 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення. Призначено підготовче засідання.
26.07.2022 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Заяву позивача ОСОБА_1 про виклик свідків задоволено. Викликано в судове засідання свідків.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.09.2020 року провадження у цивільній справі №639/832/22 (провадження №2/639/1191/22) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №639/1984/22 (провадження №2/639/1366/22) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Рішення суду по справі №639/1984/22 (провадження №2/639/1366/22) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя набрало законної сили 10.04.2023 року.

Відтак, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.07.2023 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення. Призначено судове засідання.

У судове засідання 25.04.2024 року учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином.

Позивач ОСОБА_1 приймала участь у судових засіданнях, надала вступне слово, в позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини, в подальшому надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 у судове засідання протягом всього часу розгляду справи жодного разу не з`явився, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини повторної неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.04.2024 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.

Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 з 10.04.2002 року, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Департаменту реєстрації ХМР від 09.12.2021 року (а.с. 8).

Відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР від 29.12.2021 року право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Голубом І.В. за р.№2279. Назва «вулиця Гвардійців-Залізничників» уточнена згідно з реєстром назв урбанонімів м. Харкова, затвердженим рішенням 9-ї сесії Харківської міської ради 24-го скликання від 25.12.2012 року зі змінами та доповненнями (а.с. 9).

11.02.2009 року ОСОБА_2 розірвав шлюб з ОСОБА_1 , про що складено відповідний актовий запис №35 і підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого повторно 11.09.2015 року. Прізвища чоловіка та дружини залишені без змін (а.с. 7).

10.12.2021 року та 12.01.1922 року позивач ОСОБА_1 зверталась до ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області з письмовими заявами, в яких просила вжити заходи до колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який перешкоджає вільному доступу у квартиру, яка є її власністю і розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з довідками про результати розгляду матеріалів ЖЄО№19872 від 10.12.2021 року та ЖЄО №589 від 12.01.2022 року, під час проведення перевірки в бесіді з ОСОБА_2 останній факт своєї протиправної поведінки заперечував та відмовився від будь-яких пояснень згідно положень ст. 63 Конституції України. Отже, поліція припинила подальший розгляд матеріалу. Позивачу роз`яснено право звернутись до суду за захистом прав і законних інтересів (а.с.10-11).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.03.2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки № НОМЕР_2 , загальною площею 0,0750 га, цільового призначення-для ведення садівництва, кадастровий номер :18:001:0026, розташовану в садівничому товаристві «Горка» Люботинської міської ради Харківської області.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що він є сусідом відповідача ОСОБА_2 , оскільки проживає у квартирі АДРЕСА_5 . Позивача ОСОБА_1 свідок також знає як колишню сусідку. Свідок вказав, що часто бачить ОСОБА_4 за місцем проживання, але ОСОБА_5 не проживає в квартирі вже близько 10 років. Як зі слів ОСОБА_5 так і особисто у дворі свідок чув, що ОСОБА_4 заперечує проти проживання позивача у спірному житлі, між ними були сварки. ОСОБА_5 не має ключів, це відомо свідкові, оскільки ОСОБА_5 приходила до його дружини і вони спілкувались.

Разом з тим, у своїй письмовій заяві від 31.01.2024 року позивач ОСОБА_1 відмовилась від допиту у судовому засіданні свідка ОСОБА_6 через неможливість явки останньої до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладені в постановах Верховного Суду.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Захист права власності фізичних та юридичних осіб гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України.

Статті 15 та 16 ЦК України вказують, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статті 316, 317, 319, 321 ЦК України передбачають, що право власності є непорушним, власник речі має право користуватися, володіти та розпоряджатися своїми речовими правами на славний розсуд в незалежності від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог із застосуванням способу захисту прав, обраного позивачем. Так суд вважає доведеним належними письмовими доказами і показами свідка, що відповідач ОСОБА_2 порушив право позивача ОСОБА_1 на проживання в квартирі АДРЕСА_1 , половина якої належить на праві власності позивачу і в якій зареєстровано належним чином право проживання позивача.

Виходячи з викладеного, а також враховуючи не надання відповідачем відзиву на позов з відповідними запереченнями і доказами на їх підтвердження, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають задоволенню шляхом усунення перешкод з боку ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та вселення ОСОБА_1 у житлове приміщення, розташоване в квартирі АДРЕСА_1 , оскільки обґрунтовані належними доказами та відповідають положенням чинного законодавства.

Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідно до квитанції №8 від 09.02.2022 року у сумі 992,40 грн. (а.с. 1).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 82, 89, 133, 141, 263- 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 316-321, 356, 358, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 9, 150 ЖК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення задовольнити.

Усунути перешкоди з боку ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та вселити ОСОБА_1 у житлове приміщення, розташоване в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 .

Повне рішення складено 06.05.2024 року.

Суддя Н.В. Баркова