465/5413/24
2/465/2763/24
У Х В А Л А

підготовчого судового засідання

21.11.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судових засідань Беднара А.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

при розгляді у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення частики кожного із співвласників у спільній сумісній власності, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення частики кожного із співвласників у спільній сумісній власності.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 12.09.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

17.10.2024 року представником позивача ОСОБА_1 та представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду спільну заяву про мирне врегулювання спору шляхом укладенням мирової угоди між сторонами. Зі змісту мирової угоди вбачається, що: «Сторони визнають, що є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , та те, що 1/3 частина квартири належить ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності, а 2/3 частини квартири перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Сторони дійшли згоди, що поділ 2/3 часток спільної сумісної власності здійснити таким чином: Частка ОСОБА_4 складає 4/9. Частка ОСОБА_3 складає 2/9. З урахуванням інтересів та домовленостей сторін, як співвласників 2/3 спільної сумісної власності квартири, сторони домовились: визнати право спільної часткової власності за ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ) на 4/9 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 28.6 кв.м., визнати право спільної часткової власності за ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) на 2/9 частки квартири АДРЕСА_1 . Сторони засвідчують, що після затвердження Мирової угоди вони не будуть мати між собою будь-яких неврегульованих майнових питань та претензій щодо володіння та користування вказаною квартирою. Сторони стверджують, що уклали шо Мирову угоду, ознайомлені з вимогами ст. 175, п.4 ст.205 ЦПК України та домовились повідомити про це суд, подавши спільну заяву про затвердження та визнання Мирової угоди із закриттям провадження у справі, додавши до заяви дану Мирову угоду».

В підготовчому судовому засіданні представник позивача та представник відповідача заяву про мирне врегулювання спору шляхом укладенням мирової угоди між сторонами підтримали.

Суд, ознайомившись зі змістом мирової угоди, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для затвердження мирової угоди, виходячи з наступного.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає, у тому числі, можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч.7 ст.49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мета, зміст, порядок укладення сторонами мирової угоди та її затвердження судом визначені у статті 207 ЦПК України.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Виходячи зі змісту статті 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти. Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності спорів з приводу її змісту під час виконання. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається сторонами, затверджується судом відповідно до вимог цивільного процесуального права, з урахуванням норм матеріального цивільного права.

Як встановлено судом, предметом позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 є визначення частики кожного із співвласників у спільній сумісній власності.

За умовами мирової угоди сторони домовились щодо визнання за позивачем та відповідачем спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , зокрема про те, що 1/3 частина квартири належить ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності, а 2/3 частини квартири перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також дійшли згоди, що поділ 2/3 часток спільної сумісної власності слід здійснити таким чином: частка ОСОБА_4 становитиме 4/9, частка ОСОБА_3 - 2/9.

Тобто сторони фактично просять узаконити їхнє право власності на нерухоме майно в судовому порядку попри встановлений законом порядок оформлення прав власності на майно.

Так, сторонами не враховано, що мирова угода не є правочином, який вчинюється за загальними правилами цивільного законодавства. Мирова угода є різновидом зобов`язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Відтак, умови мирової угоди, запропоновані сторонами, суперечать закону, так як фактично, за умовою мирової угоди, суд має визнати за позивачем та відповідачем право власності на нерухоме майно за відсутності спору, що в свою чергу не відповідає вимогам Цивільного кодексу України.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Крім того, слід зазначити, що в даному випадку право часткової власності на нерухоме майно може бути оформлене сторонами на підставі цивільно-правової угоди, оформленої нотаріально, з наступною реєстрацією в органах державної реєстрації речових прав і таке питання не потребує додаткового врегулювання судовим рішенням.

Суд вважає, що сторони шляхом укладення мирової угоди намагаються узаконити право власності на нерухоме майно за сторонами, однак, такий порядок укладення угод щодо набуття у власність майна суперечить чинному законодавству.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, висловлених в ухвалі від 01.08.2018 року у справі №760/15287/15-ц та у постанові від 30.05.2018 року у справі №759/4103/16-ц, суд відмовляє у затвердженні мирової угоди, якщо її умови стосуються прав та обов`язків сторін, які не входять до предмету позову, а також, якщо умови мирової угоди суперечать закону.

Таким чином, зважаючи на положення ч. 5 ст. 207 ЦПК України, враховуючи, що подана на затвердження мирова угода суперечить закону, суд дійшов до висновку, що у визнанні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити та продовжити судовий розгляд справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.207, 258-260, 261 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди від 16.10.2024 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Величко О.В.