КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 361/6648/21 Головуючий у 1 інстанції: Сердинський В.С.

Провадження № 22-ц/824/1028/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

1 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2023 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася з позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» (далі - ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.») про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Просила солідарно стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» суму матеріального збитку у розмірі 39 124,51 грн, заподіяних внаслідок ДТП, відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн та судові витрати у розмірі 9 231,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 березня 2021 року о 00 год. 45 хв. водій ОСОБА_1 у місті Бровари на вул. Чубинського, 3, керуючи автомобілем «Lexus LX 450», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , при маневруванні не врахував дорожніх обставин, не дотримався дозволеного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_2 , після чого транспортний засіб покотився та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Honda», державний номерний знак НОМЕР_3 , належний позивачу, який стояв на автомобільній стоянці.

Внаслідок вказаної вище ДТП належному позивачу транспортному засобу «Honda» було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2021 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 454,00 грн.

Відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06 листопада 2020 року № АР/1229747, на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Lexus LX 450», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ».

З огляду на вказане, 16 березня 2021 року позивач звернулася до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» з повідомленням про настання страхового випадку.

26 березня 2021 року працівником відповідача ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу позивача та складено акт огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість).

У подальшому ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» склало розрахунок вартості відновлювального ремонту, який склав 17 489,00 грн.

Позивач зазначає, що зі змісту складеного працівником СТО ОСОБА_5 висновку вбачається, що матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП, становлять 39 124,51 грн.

Крім того, винними діями відповідачів позивачу була завдана моральна шкода, оскільки вона отримала моральні страждання у зв`язку з пошкодженням автомобіля, а неможливість користуватися транспортним засобом протягом тривалого часу призвела до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача та її родини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та ОСОБА_1 суму матеріального збитку, завданого ДТП, у розмірі 39 090,00 грн, суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн, виплати зі сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн та виплати на правничу (правову) допомогу у розмірі 5 945,00 грн.

В іншій частині позову до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2023 року, 07 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині задоволених судом вимог до нього та закрити провадження у справі в частині цих вимог.

Вважає, що суд першої інстанції ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення і не врахував висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, при застосуванні таких норм права у подібних (аналогічних) випадках.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він не є належним відповідачем, оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «LexusLX 450» була застрахована у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та загальна страхова сума (страховий ліміт) за шкоду, заподіяну майну, складає 130 000,00 грн, що може в повній мірі забезпечити вимоги позивача.

Посилається на постанову Велику Палату Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, відповідно до яких основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з яким у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Вважає, що непередбачено солідарного обов`язку страховика та винної особи щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого та стягнення судових витрат.

Вказує, що матеріали справи не містять документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок у цій справі № 361/6648/21, окрім попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, який долучений до позовної заяви та не містить посилання на вказану справу, в якому зазначено про збір доказів, підготовку до подання заяви по адміністративній справі № 361/3927/21 та вказано розрахунок, який не відноситься до даної справи, оскільки містить інформацію про вчинення дій для іншої судової справи № 361/3927/21.

Вважає вимоги позивача в частині моральної шкоди необґрунтовані та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки обов`язок щодо виплати моральної шкоди страховиком виникає за умови ушкодження здоров`я, в той час, як ушкодження здоров`ю позивача від ДТП відсутні.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

13 жовтня 2023 року позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залити рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 15 березня 2021 року о 00 год. 45 хв. водій ОСОБА_1 у місті Бровари на вул. Чубинського, 3, керуючи автомобілем «Lexus LX 450», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , при маневруванні не врахував дорожніх обставин, не дотримався дозволеного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_2 , після чого транспортний засіб покотився та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Honda», державний номерний знак НОМЕР_3 , який стояв на автомобільній стоянці.

Внаслідок цієї ДТП належному позивачу транспортному засобу «Honda», державний номерний знак НОМЕР_3 , було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 454,00 грн.

05 листопада 2020 року між ОСОБА_3 та ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АР/1229747), відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Lexus LX 450», державний номерний знак НОМЕР_1 . Згідно із зазначеним договором загальна страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 130 000,00 грн.

У результаті ДТП позивачу, як власнику автомобіля «Honda», державний номерний знак НОМЕР_3 , було завдано матеріальну шкоду у розмірі 39 090,00 грн, що підтверджується рахунком-фактурою від 07 червня 2021 року № 319.

Задовольняючи частково позов в частині вимог до ОСОБА_1 про солідарне стягнення з ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» матеріальної та моральної шкоди, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів матеріальних збитків у розмірі 39 090,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані, знайшли своє доведення у ході судового розгляду.

У частині вимог про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 було пошкоджено майно позивача (транспортний засіб), а тому спричинення останній моральної шкоди є безсумнівним.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд взяв до уваги характер та незначний обсяг душевних і психічних переживань позивача, зумовлених пошкодженням її майна, можливість його швидкого відновлення шляхом ремонту, що не потребує надмірних зусиль з боку позивача, та виходячи із засад справедливості, виваженості і достатності задовольнив позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково у розмірі 3 000,00 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог до відповідача ОСОБА_1 враховуючи наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон№ 1961-IV.

Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Суд першої інстанції вирішуючи питання про стягнення шкоди, спричиненої за наслідками ДТП з винної особи, відповідальність якого застрахована власником автомобіля, не врахував, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Суд встановив, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП становить 39 090,00 грн, а страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 130 000,00 грн.

Розмір шкоди є меншим страхової суми (ліміту відповідальності).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника (винної особи), який завдав шкоди, а тому саме із ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» слід стягнути вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП у розмірі 39 090,00 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 39 090,00 грн підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач пред`явила вимогу щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів (винної особи та його страховика).

Проте, ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», уклавши з ОСОБА_3 договір страхування його цивільно-правової відповідальності щодоавтомобіля «Lexus LX 450», державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого був ОСОБА_1 , взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником (винною особою) третій особі.

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Законодавство України, чинне як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи, не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника (винної особи) щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого.

Отже, помилковим є висновок суду першої інстанції про стягнення солідарно з відповідачів страхового відшкодування та моральної шкоди.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18).

Крім того, помилковим є також висновок суду першої інстанції про солідарне стягнення судових витрат, яке також не передбачене нормами чинного законодавства.

З приводу вимог про відшкодування моральної шкоди апеляційний суд зазначає наступне.

Так, згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 26-1 Закону № 1961-IV передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Оскільки в даному випадку внаслідок ДТП було пошкоджено майно позивача, то вона вправі ставити питання про відшкодування їй моральної шкоди.

При цьому моральна шкода підлягає відшкодуванню саме винною особою, тобто ОСОБА_1 , а вимога про стягнення моральної шкоди із страхової компанії є безпідставною, оскільки страховик відшкодовує моральну шкоду лише у випадку ушкодження здоров`я під час ДТП.

Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки внаслідок ДТП автомобілю позивача було завдано значної шкоди, яка повністю не відшкодована і наразі, то це спричинило їй моральні страждання. Враховуючи тривалість такої ситуації та неможливість за цей період повноцінно користуватися автомобілем, колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_1 слід було стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн, що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

Однак, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Підстав для виходу за межі вимог апеляційної скарги апеляційним судом не встановлено.

Оскільки судове рішення в частині стягнення моральної шкоди ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» не оскаржується, а тому з огляду на положення ст. 367 ЦПК України не є предметом перевірки апеляційного суду та не підлягає скасуванню в цій частині.

Доводи апеляційної скарги щодо не підтвердження документально витрат на правову допомогу та їх розрахунку у цій справі не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими у справі обставинами, а саме попереднім розрахунком суми судових витрат у розмірі 9 231,00 грн та копією ордера про надання правової допомоги серії КС № 090282 від 27 травня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, під час перегляду справи в оскаржуваній частині апеляційним судом було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права щодо задоволення позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_1 , а відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 39 090,00 грн підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди. У частині стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст.382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

З огляду на ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Оскільки, за наслідками судового розгляду позов задоволено частково (5 %), то судовий збір та витрати на правову допомогу у суді першої інстанції підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 суми матеріального збитку, завданого ДТП, у розмірі 39 090,00 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 45,40 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 297,25 грн витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко