ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 вересня 2024 року

м. Харків

справа № 629/843/24

провадження № 22-ц/818/2766/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи - Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третіх осіб: Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування, Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2024 року, постановлене під головуванням судді Ткаченко О.А., -

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третіх осіб: Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування, Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2024 року позовні вимоги задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позбавлено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянку України, батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено опіку над неповнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою м.Лозова Харківської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючої: АДРЕСА_2 , і її майном, призначивши над нею опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженку ст. Агадир Жана-Аркиньського району Карагандинської області, громадянку України, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду 12.02.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду 12.02.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Роз`яснено, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого не доведено належними та допустимим доказами винної поведінки та свідомого ухилення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення їх батьківських прав відносно ОСОБА_4 , позивачкою не надано. Також зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги висновок Органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно доньки ОСОБА_4 . Вказує, що ОСОБА_2 в суді першої інстанції також заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, та вказував, що любить доньку та буде старатись змінити ставлення щодо доньки на краще, даний факт також залишився поза увагою суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ніяким чином не піклуються про свою дитину, не проявляють зацікавленості в подальшій долі доньки, не цікавляться успіхами та інтересами останньої, станом її здоров`я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, тому вважає необхідним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосовно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановити піклування над неповнолітньою, призначивши ОСОБА_1 її піклувальником. Крім цього, виходячи з обов`язку батьків утримувати дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд першої інстанції вважав, що є підстави для стягнення аліментів в заявленому розмірі з дати пред`явлення позову, згідно вимог ч.1 ст.191 СК України.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками останньої є ОСОБА_6 і ОСОБА_2 .

13.04.2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 уклали шлюб.

25.01.2022 року судовим наказом Лозівського міськрайонного суду Харківської області, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.03.2022 року шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , зареєстрований 13.04.2019 року Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №68, було розірвано.

Згідно довідки ФОП ОСОБА_8 від 01.04.2024 року, ОСОБА_3 працює у ФОП ОСОБА_8 оператором касиром. Розмір щомісячної заробітної плати складає 8000 грн.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом із бабусею по батьківській лінії, позивачем по справі, ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_9

З довідки КЗ «Лозівський заклад дошкільної освіти (Ясла-садочок) №7» Лозівської міської ради Харківської області №01-23/06 від 23.01.2024 року, вбачається, що неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - онука ОСОБА_1 , відвідує КЗ «ЛЗДО №7» Лозівської міської ради Харківської області з 23.06.2021 року по теперішній час, виховується в середній групі № НОМЕР_1 , має достатній рівень результативності засвоєння освітніх програм. Бабуся ОСОБА_1 піклується про дитину, супроводжує ОСОБА_10 під час дистанційної освіти, цікавиться здобутками дівчинки, постійно знаходиться на зв`язку з вихователем.

Відповідно до договору дарування від 14.08.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т.В., будинок, за адресою: АДРЕСА_3 , на праві власності належить ОСОБА_11 .

Як вбачається із висновку ПВ №2 КНП «Лозівське ТМО» про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини №20 від 19.01.2024 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здорова та щеплена згідно віку.

З висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області №873 від 23.04.2024 року, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, діючи в інтересах дитини, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та недоцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Батько ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Спеціалістами служби у справах дітей спільно з представниками структур, причетних до роботи з дітьми, було здійснено виїзд за адресою реєстрації батька, однак на момент відвідування вдома нікого не було, двері не відчинили.

Спеціалістам служби у справах дітей міської ради ОСОБА_2 повідомив, що на даний час він працює в Одеській області і заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до дитини. Він спілкується з дитиною по телефону, інколи дарує подарунки, періодично надає фінансову допомогу, але не має можливості забрати дитину до себе у зв`язку з тим, що в нього не створені умови для проживання малолітньої доньки.

Спеціалістами служби у справах дітей міської ради спільно представниками структур, причетних до роботи з дітьми, було обстежено умови проживання за адресою: АДРЕСА_5 . З`ясовано, що за даною адресою проживає ОСОБА_3 з дітьми: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . За вказаною адресою створені належні умови для проживання та розвитку, потреби дітей забезпечені в повному обсязі. Для хлопців облаштовано окрему кімнату, в наявності ліжко, стіл для навчання, гаджети, одяг та взуття відповідно до потреб, засоби особистої гігієни, канцелярське приладдя.

ОСОБА_3 до служби у справах дітей надала пояснення, в яких зазначила, що змушена була вийти на роботу коли дитині було півтора роки, бо чоловік не мав постійного заробітку, а на її утриманні були ще двоє синів від попереднього шлюбу. ЇЇ дитина ОСОБА_14 залишилась проживати з бабусею ОСОБА_1 за домовленістю. Протягом двох років ОСОБА_1 заперечувала проти того, щоб дитина проживала за адресою матері, аргументуючи це тим, що дитині краще бути на свіжому подвір`ї, ніж у квартирі. На даний час ОСОБА_1 чинить перешкоди у спілкуванні малолітньої ОСОБА_10 з матір`ю, не дає спілкуватися по телефону, який був подарований дитині матір`ю та категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_10 .

Відповідно до інформації, наданої 18.03.2024 року Лозівським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дітей та догляду за ними, мати дитини, ОСОБА_3 , проживає окремо від доньки та займається вихованням двох старших синів ОСОБА_13 , ОСОБА_15 3а результатами оцінювання потреб сім`ї визначено задовільний стан забезпечення потреб дітей та позитивну здатність матері до виконання батьківських обов`язків. Участі у вихованні молодшої доньки мати фактично не бере. За інформацією соціальних партнерів, підтверджуються факти ухиляння матері і батька від виконання батьківських обов`язків. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 категорично заперечують проти позбавлення їх батьківських прав щодо малолітньої доньки.

Фахівцями центру спільно з спеціалістами служби у справах дітей міської ради сім`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 , та виховують онуку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідано за місцем проживання та здійснено оцінку потреб. Належні умови для проживання та виховання створено, потреби дитини забезпечено.

Відповідно до інформації, наданої 26.03.2024 року Лозівським міським центром соціальних служб психологом центру з малолітньою ОСОБА_4 проведено відповідну роботу з метою визначення потреби у наданні психологічної підтримки дитині. Під час бесіди з дівчинкою було визначено, що її психоемоційний стан урівноважений. ОСОБА_10 повторювала декілька разів, що маму не бачила вже давно. Водночас дівчинка говорила, що мама завжди п`яна. По емоціях та словах дитини було помітно, що дівчинка переказує слова інших, з якими проживає. Для свого віку вона висловлювалась фразами, притаманними більш дорослим людям. Оскільки на даний час психоемоційний стан дитини є стабільним, психологічної підтримки дитина не потребує, але бабусі ОСОБА_1 , з якою проживає дитина, рекомендовано навмисно не формувати у дитини негативний образ батьків, оскільки це може мати негативний вплив на психологічний стан дівчинки в майбутньому.

Згідно з характеристикою, наданою 20.03.2024 року КЗ «Лозівський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №7» Лозівської міської ради Харківської області, ОСОБА_4 відвідує заклад з 23.06.2021 року. Під час перебування в закладі дівчинка проявила себе як весела, дружелюбна та допитлива дівчинка. Протягом першого семестру 2023/2024 навчального року отримувала дошкільну освіту дистанційно. На заняття виходила постійно в супроводі бабусі. Дитина охайна, активна, комунікабельна. Мати ОСОБА_3 за час перебування дитини в закладі декілька разів спілкувалася з вихователем в телефонному режимі з питань освітнього процесу, проте відповідальність за виховання дівчинки постійно перекладала на бабусю. Батьківські збори не відвідувала, на святах не була, в інших заходах участі не приймала. Батько ОСОБА_2 , зі слів бабусі, проживає за межами міста Лозова. В дошкільному закладі не з`являвся, на зв`язок з вихователем не виходив, життям дівчинки в садочку не цікавився. За час перебування дівчинки в закладі бабуся з дідусем проявили себе як турботливі, відповідальні, люблячі близькі. Щоденно знаходяться в контакті з вихователем з питання виховання дівчинки.

Відповідно до інформації, наданої фізичною особою підприємцем ОСОБА_16 від 13.03.2024 року, ОСОБА_4 перебуває на обліку, виховується в сім`ї бабусі та дідуся ОСОБА_1 та ОСОБА_9 . Дівчинка перебуває під наглядом сімейного лікаря ОСОБА_17 з 24.10.2023 року. На диспансерному обліку у лікаря не перебуває. За 2023 рік змін в стані здоров`я не відбулося. Щеплена згідно віку. За час спостереження за дитиною батьки не звертались жодного разу. Щодо всіх медичних питань стосовно дівчинки, до лікаря зверталися лише бабуся з дідусем. На даний час не потребує обстеження обласними спеціалістами. Санітарно-курортного лікування не потребує.

Лозівським міським центром сім`ї, дітей та молоді з ОСОБА_4 було проведено бесіду. Дівчинка повідомила, що проживає разом з бабусею та дідусем, які турбуються про неї, дарують подарунки. Маму і тата ОСОБА_10 давно не бачила, бо вони весь час п`яні. Дівчинка сумує за братами та має бажання з ними спілкуватись.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є рідною бабусею неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідачі не виконують покладених на них законом батьківських обов`язків, не виявляють до доньки своїх батьківських намірів, не цікавляться її здоров`ям, не приділяють уваги, взагалі не спілкуються з нею та не підтримують у матеріальному плані, у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просила позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначити її ОСОБА_1 опікуном дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що:

«ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що: «заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 посилався на те, що позивач не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки. Його колишня дружина не зверталася ні до суду, ні до нього щодо способів виконання ним обов`язку утримувати дитину. Після розлучення вони усно погодили з позивачем, що він буде проживати разом з батьками, а вона разом з донькою. Крім того, ОСОБА_1 просила його не втручатися у духовний і емоційний стан розвитку доньки, оскільки вона проживає з іншим чоловіком, з яким домовилися створити сім`ю. Зазначав, що позивач отримувала аліменти на дитину від держави і він не вчиняв винних дій щодо неучасті у вихованні дитини. Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, позивачем не надано. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування в особі Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 05 лютого 2016 року, згідно з яким було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України)».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Перевіряючи наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо свідомого нехтування ОСОБА_3 обов`язками відносно своєї доньки, яка проживає з ОСОБА_1 , а також винної поведінки щодо ухилення від їх виховання.

З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_4 , апеляційний суд вважає, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України, для застосування до ОСОБА_3 крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав щодо доньки ОСОБА_4 відсутні.

При цьому колегія суддів враховує, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Отже, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому, оскільки вимушене тимчасове перебування відповідачки не з донькою (внаслідок життєвих обставин) дійсно створюють певні труднощі у налагодженні стосунків між матір`ю та донькою. Але при цьому мати не усувається від виховання та утримання своєї доньки ОСОБА_4 , цікавиться її життям та бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.

З наявних у справі доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_3 заперечує проти позбавлення її батьківських прав, вказуючи, що не втратила інтересу до доньки, що свідчить про її зацікавленість у прийнятті участі у її житті.

Крім того колегія суддів звертає увагу на висновок виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області №873 від 23.04.2024 року, з якого вбачється, що виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, діючи в інтересах дитини, вважає недоцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Та обставина, що ОСОБА_3 тимчасово не проживає разом із донькою, не є підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, яке тягне за собою надзвичайні правові наслідки.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Позивачка ОСОБА_1 при розгляді спору не надала суду належних та допустимих доказів, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини. Факт заперечення ОСОБА_3 проти позову про позбавлення її батьківських прав також може свідчити про її інтерес до дитини. ОСОБА_3 не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка не була предметом розгляду компетентних органів. Натомість позиція ОСОБА_3 при розгляді спору та прийняті нею заходи для пошуку можливостей для спілкування з дитиною, навіть подача апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції про позбавлення її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , переконливо свідчить про небайдужість та інтерес матері до дитини, бажання брати активну участь у її житті, а її тимчасова відсутність не є підставою для позбавлення особи батьківських прав.

За наведених обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, оскільки такий висновок не відповідає завданням цивільного судочинства, які полягають у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав, та не враховує необхідність першочергового забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, при її розгляді в суді першої інстанції батько дитини відповідач ОСОБА_2 заперечував проти позбавлення його батьківських прав.

Колегія суддів, оцінюючи пояснення відповідача у судовому засіданні разом з усіма іншими доказами, враховуючи конкретні обставини даної справи, що підстави для позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3 відсутні, що позов поданий ОСОБА_1 , яка є бабусею ОСОБА_4 і яка у позовній заяві взагалі не обґрунтувала підстави та доцільності позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_18 , вважає, що підстави для позбавлення батька батьківських прав підлягають доведенню належними та допустимими доказами.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому у частині 4 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, в інтересах законності як складової верховенства права, колегія суддів приходить до висновку про необхідність виходу за межі доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 .

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками батька ОСОБА_2 , в позовній заяві взагалі не наведено підстав для позбавлення його батьківських прав, зі слів позивача, він надає періодичну матеріальну допомогу, спілкується з відповідачкою та підтримує з нею зв`язок. Також передає подарунки для доньки та спілкується з нею по телефону, оскільки знаходиться у Одеській області на заробітках. Висновок органу опіки та піклування винесений без врахування всіх обставин, у зв`язку з чим він не підтверджує вини ОСОБА_2 в ухиленні від виконання батьківських обов`язків та не містить належного обґрунтування доцільності позбавлення його батьківських прав. Перед наданням відповідного висновку орган опіки та піклування не вислухав пояснення відповідача щодо позбавлення його батьківських прав.

Отже, відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, що вказує на відсутність підстав для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення його батьківських прав.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки ОСОБА_4 .

Виходячи з наведеного, враховуючи наведені мотиви щодо відсутності підстав для позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3 та заперечення ОСОБА_2 під час судового засідання в суді першої інстанції щодо позбавлення його батьківських прав, колегія суддів вважає, що застосування крайнього заходу щодо батька при встановлених обставинах у даній справі, які не є винятковими, не направлено на забезпечення дитині захисту та не обґрунтовано гострою соціальною необхідністю.

Даний висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 05.06.2024 року ц справі № 722/225/23.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав, попередивши відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_4 .

Враховуючи відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та відмову у задоволенні зазначених вимог, не підлягають також задоволенню вимоги про встановлення опіки над малолітньою дитиною ОСОБА_4 та стягнення аліментів на користь опікуна.

Згідно з частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки зібраним доказам у справі, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_3 сплатила судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 3 633,60 грн у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подачу до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.367,368,369,376,379,381,382,383,384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина

Повне судове рішення виготовлено 18.09.2024 року.