ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м.Суми

Справа №592/13780/23

Номер провадження 22-ц/816/324/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 жовтня 2023 року у складі судді Алфьорова А.М., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення заробітної плати та вихідної допомоги,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Супруна П.В. звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 04 квітня 2020 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем.

03 серпня 2023 року він звернувся до керівництва підприємства із заявою у якій просив звільнити його з 15 серпня 2023 року за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати.

10 серпня 2023 року відповідачем видано наказ № 2501/ВК, відповідно до якого його, слюсаря з механоскладальних робіт четвертого розряду управління монтажу, налагодження та сервісного обслуговування обладнання звільнено 15 серпня 2023 року за власним бажанням ст. 38 КЗпП України.

Вказував, що він не погоджується з таким формулюванням його звільнення, оскільки відповідач останній рік виплачував заробітну плату не регулярно, виплати проводились у частковому еквіваленті від зарплати та за попередні місяці, а деякі періоди взагалі не платилася, внаслідок чого утворилася заборгованість по заробітній платі у сумі 6942 грн. 47 коп. Крім того, він у своїй заяві від 03 серпня 2023 року просив звільнити його саме 15 серпня 2023 року, тобто скористався правом, яке передбачено ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Таким чином, звільняючи його саме з 15 серпня 2023 року відповідачем не заперечувалось порушення законодавства про працю у частині своєчасної виплати заробітної плати. Отже, відповідач фактично визнав та погодився із зазначеною працівником підставою для звільнення, тому саме 15 серпня 2023 року відповідач повинен був звільнити його на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, однак відповідачем самостійно було змінено підставу розірвання трудового договору.

Посилаючись на вказані обставини, просив змінити формулювання причин звільнення та визнати його, слюсаря з механоскладальних робіт четвертого розряду управління монтажу, налагодження та сервісного обслуговування обладнання 15 серпня 2023 року за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати з АТ «СМНВО - Інжиніринг», стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 6942 грн 47 коп. та вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 21698 грн 82 коп.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Змінено формулювання причин звільнення та визнано ОСОБА_1 , слюсаря з механоскладальних робіт четвертого розряду управління монтажу, налагодження та сервісного обслуговування обладнання, звільненим 15.08.2023 р. за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати з АТ «СМНВО - Інжиніринг».

Стягнуто з АТ «СМНВО - Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 6942 грн 47 коп.

Стягнуто з АТ «СМНВО - Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у сумі 21698 грн 82 коп., з послідуючим утриманням з цієї суми належних до сплати податків та зборів.

Стягнуто з АТ «СМНВО - Інжиніринг» на користь держави судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, АТ «СМНВО - Інжиніринг»подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині зміни формулювання причин звільнення ОСОБА_1 та стягнення вихідної допомоги в сумі 21 698 грн 82 коп. та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 09 жовтня 2023 року товариством отримано копію ухвали суду про відкриття провадження та учасникам справи роз`яснено про право подачі протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали відзиву на позовну заяву. Розгляд справи призначено на 12 жовтня 2023 року. Отже, для підготовки відзиву на позовну заяву фактично було лише 2 дні.

Крім того, у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги у м. Суми працівники товариства для збереження свого життя змушені тривалий час перебувати у бомбосховищах. Таким чином, у зв`язку із об`єктивними та поважними причинами товариство не мало можливості надати певні докази на спростування розміру надлишково зазначених коштів.

Вказує, що наказом товариства № 46 від 31 травня 2023 року встановлено дводенний робочий тиждень тривалістю 16 годин з робочим днями понеділок та вівторок. Для повного та всебічного розгляду справи товариством надано довідку від 04 жовтня 2023 року № 16-07/729 про розмір середньоденної заробітної плати позивача, розмір якої становить 465 грн 12 коп. Звертає увагу суду на те, що позивач звільнився 15 серпня 2023 року (останні два місяці, що передують звільненню червень та липень) кількість робочих днів позивача складає 17 робочих днів (червень 8 робочих днів, липень 9 робочих днів). Таким чином середньомісячне число робочих днів складає 8,5 робочих днів (17/2=8,5). Оскільки вихідна допомога за ч. 3 ст. 38 КЗпП України виплачується працівнику у розмірі тримісячного середнього заробітку, то позивачу може бути нарахована вихідна допомога у розмірі 11 860 грн 56 коп.

Вважає, що вказана позивачем підстава звільнення порушення строків виплати заробітної плати, встановлених ст. 115 КЗпП України, спростовується нормами ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, згідно з якою роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Доводить, що затримка виплати позивачу при звільненні всіх належних грошових сум виникла не з вини товариства, а у зв`язку з обставинами непереборної сили, що підтверджується листом Торгово-промислової палати від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1, постановою прокурора Окружної прокуратури м. Суми від 14 квітня 2022 року, якою визнано товариство потерпілим у кримінальному провадженні за фактом вчинення обстрілів мирного населення та цивільної інфраструктури 05 березня 2022 року, що призвело до зруйнування будівель та споруд АТ «СМНВО Інжиніринг» по проспекту Курському, 30 в м. Суми, та сертифікатами Торгово-промислової палати від 30 листопада 2022 року, 24 січня 2023 року та від 13 лютого 2023 року.

Зазначає, що вихідна допомога при звільненні у зв`язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства є засобом відповідальності роботодавця, яка не повинна застосовуватися у даному випадку, оскільки це порушення сталося внаслідок форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) військової агресії російської федерації проти України.

В установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу, позивачем подано не було.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 04 квітня 2020 року ОСОБА_1 перебував з АТ «СМНВО - Інжиніринг» у трудових відносинах (а.с. 8).

03 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «СМНВО - Інжиніринг»із заявою про звільнення його з 15 серпня 2023 року за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати (а.с. 9).

Наказом АТ «СМНВО - Інжиніринг» від 10 серпня 2023 року № 2501/ВК ОСОБА_1 , слюсаря з механоскладальних робіт четвертого розряду управління монтажу, налагодження та сервісного обслуговування обладнання звільнено 15 серпня 2023 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України (а.с. 10).

Задовольняючи позовні вимоги в частині зміни формулювання причин звільнення та стягнення з відповідача вихідної допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 подав заяву про звільнення з підстав неодноразового порушення роботодавцем його прав, зокрема, порушення строків періодичності виплати заробітної плати, невиплати частини заробітної плати, а саме з підстав, передбачених у ч. 3 ст. 38 КЗпП України, проте відповідачем самостійно змінено правову підставу розірвання трудового договору на ст. 38 КЗпП України, тому підлягає зміні формулювання причини звільнення позивачв, а саме у зв`язку з систематичним порушенням строків виплати заробітної плати, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога у сумі 21 698 грн 82 коп.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п. 4 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Із аналізу наведених норм, вбачається, що ст. 38 КЗпП України містить дві окремі підстави для звільнення, які мають різні причини та наслідки, а саме: звільнення за ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку із неможливістю продовжувати роботу) та за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), а відтак запис про причини звільнення у трудовій книжці повинен бути конкретним, із зазначенням частини статті, відповідно до якої відбулося звільнення.

Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року по справі № 199/8766/18 зазначив, що за змістом статті 38 КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і, які працівник визначає самостійно.

У разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення роботодавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП), не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України, він може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України є порушення роботодавцем трудового законодавства або умов трудового договору. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність підстав для зміни формулювання причин звільнення ОСОБА_1 , оскільки відповідач не мав права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору, так як у своїй заяві про звільнення позивач просив звільнити його з роботи за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати.

Щодо розміру вихідної допомоги при звільненні, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивача звільнено за власним бажаннями у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, то звільнений працівник у такому випадку має право на грошову виплату вихідну допомогу.

Колегія суддів зауважує, що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при звільненні позивача з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України на його користь з відповідача підлягає стягненню вихідна допомога в сумі 21 698 грн 82 коп..

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом вимог ст. 178 ЦПК України, вказує про обмеження товариства у праві подачі відзиву на позов та відповідних доказів у визначений законом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем до апеляційної скарги надано наказ АТ «СМНВО - Інжиніринг» від 31 травня 2023 року № 46 «Про встановлення режиму неповного робочого тижня» та довідку від 24 жовтня 2023 року № 16-07/729 про середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 вересня 2023 року про відкриття провадження у справі вручена представнику товариства 09 жовтня 2023 року (а.с. 16), проте, 12 жовтня 2023 року, до закінчення наданого товариству строку на подачу відзиву, суд ухвалив рішення у справі.

Однак, наданий відповідачем до суду першої інстанції наказ від 31 травня 2023 року № 46 про встановлення неповного робочого тижня, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про зміну істотних умов праці.

Також колегія суддів не приймає до уваги наведений в апеляційній скарзі розрахунок розміру вихідної допомоги, оскільки матеріали справи не містять та відповідачем не надано інформацію про розмір середньої заробітної плати позивача, з якої розрахована середньоденна заробітна плата.

Відтак, апеляційний суд погоджується з розміром стягнутої судом першої інстанції на користь позивача з відповідача вихідної допомоги, оскільки останнім не надано доказів на спростування її розміру.

Колегія суддів вважає непереконливими твердження відповідача про те, що невиплата позивачу всіх належних сум при звільненні, відбулася за відсутності вини товариства та у зв`язку з форс-мажорними обставинами.

Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)».

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 жовтня 2022 року, справа № 905/857/10, провадження № 12-56гс21, зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні ст. 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили, а також, дійшла висновку, що: «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина перша статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Із викладеного вбачається, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Разом з цим, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (ст. 82 ЦПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів.

Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) - це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежні від її волевиявлення і контролю, а також непереборні при вживанні всіх розумних заходів щодо їх запобігання. Визначення обставин непереборної сили наведено у статті 79 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (укладена у Відні 11 квітня 1980 року). Для визначення яких-небудь обставин форс-мажорними необхідно обов`язкова наявність ряду чинників: непереборність сили, що викликала ці обставини; неможливість контролювати ситуацію, впливати на неї; виникнення перешкоди не могло бути передбачено під час укладення зобов`язання.

Із урахуванням положень ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та пункту 6.10 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року № 44(5), документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видає Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, вимоги до якого встановлені пунктом 6.11 Регламенту.

Наданими відповідачем сертифікатами №5900-22-1596 від 30 листопада 2022 року, №5900-23-0322 від 24 січня 2023 року та №5900-23-0741 від 13 лютого 2023 року встановлено для АТ «СМНВО Інжиніринг» існування форс мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 24 лютого 2022 року до 13 лютого 2023 року.

Руйнування будівель та споруд АТ «СМНВО - Інжиніринг», в наслідок обстрілів рф мирного населення та цивільної інфраструктури, що відбулося 05 березня 2022 року не є достатнім доказом неможливості виконання відповідачем зобов`язання з виплати позивачу всіх належних сум при його звільненні в серпні 2023 року, зважаючи на те, що товариство продовжує здійснювати свою господарську діяльність.

Таким чином, посилання та доводи заявника апеляційної скарги, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 жовтня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов