УХВАЛА

02 травня 2024 року

м. Київ

справа № 296/12712/23

провадження № 61-4811ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності при складенні висновку та

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати незаконними рішення, дії чи бездіяльність Виконавчого комітету Житомирської міської ради, а саме визнати незаконною відмову здійснити контроль при складенні висновку від 21 грудня 2015 року № 3729/13;

- стягнути з Виконавчого комітету Житомирської міської ради 130 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушеннями законодавства.

22 грудня 2023 року ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира, яка залишена без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року, відмовлено у відкритті провадження. Роз`яснено позивачу, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився апеляційний суд, мотивована тим, що спір у вказаній справі є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду, оскільки стосується спору фізичної особи з органом місцевого самоврядування, предметом якого є перевірка законності дій та рішень чи бездіяльності такого органу, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

13 березня 2024 року ухвалою Верховного Суду ухвалою Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира

від 22 грудня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду

від 07 лютого 2024 року.

27 березня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Верховного Суду від 13 березня 2024 року.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, з огляду на таке.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд, що передбачено у статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

За частиною першою статті 36, пунктом 5 частини другої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції. У складі Верховного Суду діє, зокрема, Касаційний цивільний суд.

Порядок подання касаційної скарги врегульовано в ЦПК України.

Право на касаційне оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначено у статті 389 ЦПК України.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до змісту статей 393, 394 ЦПК України повноваженнями прийняти касаційну скаргу та відкрити касаційне провадження наділений Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду. Відкриття касаційного провадження передбачає перевірку правильності оформлення касаційної скарги та дотримання порядку її подання, у тому числі сплату судового збору та дотримання строків на касаційне оскарження.

З інформації Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що

08 лютого 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 22 грудня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року.

13 березня 2024 року ухвалою Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 22 грудня 2023 року тапостанову Житомирського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року.

Касаційний суд виснував, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Відповідно до частини третьої статті 419 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. ЦПК України не містить норм про можливість оскарження ухвал Верховного Суду, тому ухвали Верховного Суду, якими закінчено розгляд справи є остаточними і оскарженню не підлягають.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У силу вказаної імперативної норми процесуального права звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду заборонено, а тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції відповідно до норм чинного ЦПК України не наділений повноваженнями щодо перегляду касаційних скарг на судові рішення суду касаційної інстанції.

ЦПК України не передбачає інституту касаційного перегляду судових рішень Верховного Суду в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з позицією ЄСПЛ, висловленою у рішенні від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70, право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції.

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (рішення ЄСПЛ від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», заява

№ 28249/95).

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності при складенні висновку.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

Є. В. Петров

В. В. Пророк