УХВАЛА

18 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 405/5859/21

провадження № 61-12565ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 серпня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 26.06.2021 о 12 год. 15 хв. в місті Кропивницькому по вулиці Михайлівській, 75 на перехресті нерівнозначних доріг, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВМW 520, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та не надав перевагу в русі транспортному засобу Ноnda СR-V, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, під його керуванням, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Ноnda СR-V та в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з відповідними матеріальними збитками, тим самим відповідач порушив п.п. 16.11 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 124 КУпАП. Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.07.2021 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Вказав, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204456529 у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО», відповідно до якого максимальна страхова сума виплати за завдану шкоду складає 130 000,00 грн., а франшиза 2 500,00 грн. Відповідно до висновку експерта № 282 від 11.08.2021 вартість матеріального збитку, нанесеного в результаті ДТП належному йому автомобілю Ноnda СR-V, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , складає 148 830,74 грн., а вартість відновлювального ремонту 286 748,25 грн. ПрАТ «СК «ВУСО» 29 липня 2021 року виплатила йому страхове відшкодування в розмірі 80 328,05 грн., розраховане, як різниця матеріального збитку з вирахуванням суми франшизи 2500,00 грн. Разом з тим, вартість матеріального збитку, яку за законом має сплатити страховик, як страхове відшкодування, значно вища, тобто страховик не в повній мірі здійснив виплату страхового відшкодування, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 49 671,95 грн. Згідно з експертним висновком вартість відновлювального ремонту складає 286 748,25 грн., а сума виплачена йому (позивачу) ПрАТ «СК «ВУСО» матеріального збитку складає 80 328,05 грн., тобто різниця між страховою виплатою (матеріальним збитком) та фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) складає 206 420,20 грн., яка, відповідно до норм чинного законодавства, підлягає стягненню безпосередньо з винуватця ДТП. Також, відповідно до договору № 382 від 05.07.2021 року та акту виконаних робіт № 382 від 11.08.2021 року ним (позивачем) понесено витрат в розмірі 3 000 грн. на проведення оцінки щодо вартості матеріального збитку. Крім того, станом на 16.08.2021 року сума франшизи в розмірі 2 500 грн., ОСОБА_2 йомуне сплачувалась. Також позивач зазначив, що станом на 13.08.2021 у зв`язку з відсутністю повного відшкодування автомобіль ще перебуває в процесі ремонту. Зазначив, що відповідачем ОСОБА_2 завдано йому моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 50 000,00 грн., що полягало у моральних стражданнях, у нервовому стресі від події, значних механічних пошкодженнях автомобіля, на який вони всією родиною збирали кошти та всіх інших негативних наслідків, які виникли в результаті ДТП, зокрема неможливість користування автомобілем, побутові незручності, порушення звичного способу життя.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути з ПрАТ СК «ВУСО» вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП в розмірі 49 671,95 грн. та з ОСОБА_2 стягнути в рахунок відшкодування завданої внаслідок ДТП майнової шкоди в розмірі 206 420,20 грн., витрати на проведення оцінки пошкодженого майна в розмірі 3000,00 грн. та 2500,00 грн. франшизи, моральну шкоду в розмірі 50 000, 00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 11 липня 2024 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 500,00 грн франшизи, 5 000,00 грн у відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди, та витрати з визначення вартості матеріального збитку в розмірі 3 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 963,00 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення у відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди в розмірі 206 420,20 грн відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ВУСО» про стягнення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 49 671,95 грн відмовлено.

У вересні 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 серпня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 липня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому, незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та судову практику у цій категорії справ.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Однак, в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, заявником не обґрунтовано.

Крім того, аналіз судових рішень у справі та наведені заявником у скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що вказана справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для заявника (підпункт «в») пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

З огляду на наведені доводи, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023). Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування.

Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 серпня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник