ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 684/391/23

Провадження № 22-ц/4820/1680/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника позивача,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 03 липня 2024 року, суддя Гринчук С.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Летичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту батьківства,

встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Летичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту батьківства.

В обґрунтування позову вказала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. Під час спільного проживання у них народилося двоє дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки батьки дітей проживали разом, але не перебували у зареєстрованому шлюбі, запис про батька дітей в актових записах проведено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, зі слів матері.

Від народження дочок ОСОБА_4 визнавав себе їх батьком, виконував батьківські обов`язки, піклувався про них, брав активну участь у їх вихованні, фінансово утримував.

Під час виконання обов`язків військової служби, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 загинув внаслідок танкового обстрілу.

Враховуючи, що батько дітей помер, єдиною можливістю внесення змін до актового запису про народження дітей є відповідне рішення суду.

Встановлення факту батьківства необхідне для виникнення у дітей позивача особистих немайнових прав, зокрема, право знати своїх батьків та право на ім`я.

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 03.07.2024 року позов задоволено.

Встановлено юридичний факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця села Іванківці Старосинявського району Хмельницької області, громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Паньківці Старосинявського району Хмельницької області та відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки села Паньківці Старосинявського району Хмельницької області. Внесено зміни до актового запису №127 про народження, складеного 23.12.2016 року Старосинявським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, зазначивши відомості про батька: « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець села Іванківці Старосинявського району Хмельницької області, громадянин України»; змінити прізвище дитини « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ». Внесено зміни до актового запису №65 про народження, складеного 13.09.2017 року Старосинявським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, зазначивши відомості про батька: « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець села Іванківці Старосинявського району Хмельницької області, громадянин України»; змінити прізвище дитини « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ». Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов суд виходив із обґрунтованості позовних вимог, зауваживши, що вказаний спір має вирішуватися в порядку позовного провадження, тому з посиланням на висновок експерта суд вважав доведеним факт батьківства ОСОБА_4 відносно малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказала, що заяви про встановлення факту батьківства відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України мають розглядатися у порядку окремого провадження.

Між позивачем та відповідачами немає цивільно-правового спору, як і матеріально-правових відносин з приводу вимог про визнання батьківства, що виключає можливість задоволення позову про визнання батьківства.

На думку апелянта, дослідженні експертом біологічні матеріали « ОСОБА_4 » не свідчать про належність цих матеріалів саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Документи у справі не підтверджують факту спільного проживання позивача із загиблим, ведення побуту, утримання та виховання дітей, а також не свідчать про визнання ОСОБА_4 , сином відповідача, який загинув, за свого життя факту батьківства щодо дітей позивача.

Крім того, оскільки між позивачем та відповідачем відсутній спір з приводу визнання батьківства, тому жодних правових підстав для задоволення позову немає, а порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_4 є біологічним батьком їх двох спільних дочок.

Оскільки батько дітей помер, тому єдиним шляхом внести зміни до актового запису про народження дітей є отримання рішення суду.

Вона раніше зверталася до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту батьківства, однак через заперечення та невизнання факту батьківства матір`ю загиблого ОСОБА_4 відносно дітей позивача, суд залишив заяву без розгляду через наявний спір про право.

Просила також стягнути з відповідачів на свою користь 5000 грн. витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.

В судове засідання апелянт та її представник не з`явилися, про судове засідання були повідомлені у відповідності до вимог ЦПК України.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення та вирішити питання стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що згідно із свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 23.12.2016 року та серії НОМЕР_2 від 13.09.2017 року, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_6 , їх батьками вказано ОСОБА_9 та ОСОБА_2 . Відомості про батька дітей вказані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (т. 1, а.с. 11-14).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, причина смерті-грубе порушення анатомічної цілісності тіла, інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла, вибухова травма, ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 30.03.2023 року (т. 1, а.с. 15-16).

Як вбачається зі змісту акту, складеного 01.03.2023 року комісією в складі депутатів селищної ради ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , в період з 06.03.2016 року по 05.12.2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали спільно зі своїми дітьми, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 20).

Згідно із роздруківкою скриншота із офіційного сайту Старосинявської селищної ради, в мережі Інтернет розміщено інформацію щодо смерті ОСОБА_4 із вказівкою на те, що у нього залишилося двоє малолітніх дочок, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (т. 1, а.с. 21-22).

У справі містяться долучені фотокартки із зображеннями ОСОБА_4 разом з ОСОБА_2 та їх дітьми на відпочинку та святкових подіях (т. 1, а.с. 23-30), свідоцтво про вінчання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 17), свідоцтва про хрещення над ОСОБА_17 та над ОСОБА_18 (т. 1, а.с. 18-19).

У психологічних характеристиках ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 30.05.2023 року, наданих шкільним психологом ОСОБА_19 , діти переживають високий рівень тривожності, який пов`язано із загибеллю на війні батька (т. 1, а.с. 32-33).

Відповідно до ухвали Старосинявського районного суду від 23.05.2023 року заяву ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства залишено без розгляду. Заявнику роз`яснено право подати позов на загальних підставах, в порядку позовного провадження (т. 1, а.с. 34-35).

Поясненнями свідків ОСОБА_20 (матері позивача), ОСОБА_11 (сусідки) та ОСОБА_21 (подруга матері позивача), наданими в судовому засіданні, підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали разом як чоловік та дружина, спочатку в селі Іванківці, потім - в селищі Стара Синява, в них народилися дочки ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , яких ОСОБА_4 за життя визнавав за дочок, забирав з пологового будинку, доглядав за ними, проводив з ними час, займався вихованням та утримував, діти називали його батьком, він їх - « ОСОБА_22 » та « ОСОБА_23 ». Свідки також вказали на те, що відповідачі визнавали ОСОБА_16 та ОСОБА_15 за онуків, спілкувалися з ними.

Згідно з висновком експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» №719-МГ від 02.04.2024 року, вірогідність того, що ОСОБА_4 дійсно є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за результатом молекулярно - генетичного дослідження, складає не менше 99,9999%; вірогідність того, що ОСОБА_4 дійсно є біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , за результатом молекулярно - генетичного дослідження, складає не менше 99,9999% (т. 1, а.с. 162-169).

За ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного станув порядку, встановленому ст. 122 СК України (коли батьки перебувають у шлюбі між собою) та ст. 125 СК України (батьки якої не перебувають у шлюбі між собою) цього Кодексу.

Правилами ст. 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини; якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною 1 статті 126 СК України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Згідно із ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Положеннями ст. 135 СК України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.

За приписами ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч. 3 ст. 128 цього Кодексу.

Пп. 7 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України.

Положеннями ст. 7 Конвенції про права дитини, від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою ВР №789-XII від 27.02. 1991 року встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Ст. 8 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства (висновок Верховного Суду у справі №552/4291/22 від 13.09.2023).

ЄСПЛ, рішення якого є джерелом права згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (рішення від 07.05.2009 року у справі Калачова проти російської федерації). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

Встановивши, що факт батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтверджується висновком судово-медичної експертизи №719-МГ від 02.04.2024 року, а також іншими доказами в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є біологічним батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Доводи апелянта про те, що досліджені експертом біологічні матеріали ОСОБА_4 останньому не належать, не заслуговують на увагу. Відповідачі не скористалися своїм правом заявити суду клопотання про проведення повторної експертизи. Сумнівів у правильності висновку посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи не встановлено, відповідачі не довели, що цей висновок є недостатньо обґрунтованим чи суперечить іншим матеріалам справи.

Посилання апелянта на те, що розгляд цієї справи процесуальним законом передбачено в порядку окремого провадження колегія суддів апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки за наявності спору про право, ухвалою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 29.05.2023 року заяву ОСОБА_2 про встановлення відповідного факту в порядку окремого провадження було залишено без розгляду.

Посилання апелянта, що позивачем у даній справі визначено неналежних відповідачів також є необґрунтованим, позаяк відповідачі послідовно заперечують походження дітей ОСОБА_2 від ОСОБА_4 , відтак, за наявності спору про право, встановленого в окремому провадженні судом, саме ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у даній справі є належними відповідачами.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на об`єктивно встановлених фактичних обставинах справи, яким надано належну правову оцінку, правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 07.03.2023 року та додатку №2 до даного договору від 07.03.2023 року, підписаних ОСОБА_2 та адвокатом Волошиною І.В., сторонами погоджено, що розмір гонорару за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції, яка складається із підготовки відзиву на апеляційну скаргу та участі адвоката у судовому засіданні становить 5000 грн. та підлягає сплаті після завершення розгляду цивільної справи судом апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом апеляційної інстанції установлено, що розмір витрат позивача на правничу допомогу підтверджено належними та допустимими доказами, в той же час як ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , будучи ознайомленими із поданою ОСОБА_2 заявою про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, не подали заперечення щодо такого розміру та відповідного клопотання про його зменшення.

За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суду відсутні правові підстави для зменшення належно підтвердженого розміру таких витрат з власної ініціативи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 року у справі №676/5537/19).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачами не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, з останніх на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, по 2500 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 03 липня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції по 2500 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2024 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова