КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відкриття провадження

26 квітня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 758/1319/24

провадження номер: 22-ц/824/10668/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року у складі судді Будзан Л.Д., у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства страхова компанія «ARX» про захист прав споживача страхових послуг та стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 23 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року повернуто, у зв`язку з тим, що його апеляційна скарга не містить підпису апелянта.

22 березня 2024 року ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу, на ухвалу суду першої інстанції від 14 лютого 2024 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 07 лютого 2024 року повернуто особі, яка її подала.

11 квітня 2024 року ОСОБА_1 втретє подав апеляційну скаргу на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року, в якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другійстатті 358 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.357 ЦПК України особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку апеляційного оскарження або вказати інші підстави для поновлення цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2024 року Подільським районним судом міста Києва було постановлено ухвалу за відсутності учасників справи (а.с.12).

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що 23 лютого 2024 року він подав апеляційну скаргу на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року, яку ухвалою Київського апеляційного суд від 20 березня 2024 року було повернуто, у зв`язку з відсутністю його підпису на апеляційній скарзі. На його переконання апеляційна скарга була подана ним без підпису не навмисно, а тому він вдруге 22 березня 2024 року через Електронний суд подав апеляційну скаргу на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому вказав, що ухвалу Київського апеляційного суд від 20 березня 2024 року ним було отримано 21 березня 2024 року. Проте 09 квітня 2024 року ухвалою Київського апеляційного суду його апеляційну скаргу на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 07 лютого 2024 року було повернуто.

Вказує, у прохальній частині апеляційних скарг ним було допущено орфографічну помилку, а саме, замість дати оскаржуваної ухвали «14 лютого 2024 року» зазначено «07 лютого 2024 року». Така помилка ОСОБА_1 особисто своєчасно виявлена не була. Тому 11 квітня 2024 року він втретє подав апеляційну скаргу на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Подільського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року про повернення заяви.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У своїй практиці ЄСПЛ сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції» (Bellet v. France), «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkey), «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» та інші).

Зокрема, аналіз практики ЄСПЛ дозволяє виокремити такі фундаментальні обґрунтування на користь прийняття рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду: 1) рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа «Белле проти Франції» (Bellet v. France)); 2) не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»); 3) суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (справа «Станьо проти Бельгії» (Stagno v. Belgium)).

Одним з елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення у справі відповідно до запроваджених державою процедур. При цьому забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає, як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду належним чином обґрунтувати свою відповідь на доречні доводи особи, яка оскаржує судові рішення, у разі відмови в такому перегляді.

Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у своєму рішенні у справі «Скорик проти України» Суд зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право в апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, відповідно до національного правопорядку, а також роль апеляційного суду в них. У справі «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia) ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи стосовно доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 Конвенції, наприклад, у тій частині, у якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Таким чином ЄСПЛ роз`яснив, що положення статті 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справа «Устименко проти України»); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справа «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania)).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 1227/8971/2012 (провадження № 14-198звц21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

З урахуванням наведеного вище, та враховуючи активну процесуальну поведінку ОСОБА_1 щодо реалізації свого права на оскарження ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що заявник пропустив строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції з поважних причин. Тому даний строк підлягає поновленню.

Апеляційну скаргу подано до належного суду, особою, що має право на апеляційне оскарження.

За формою і змістом апеляційна скарга відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.356, 359, 360, 361 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Подільського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року.

В порядку підготовки справи до апеляційного розгляду надіслати учасникам справи копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги.

Надати учасникам справи строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали, протягом якого може бути поданий відзив у письмовій формі на апеляційну скаргу.

Згідно ч.4 ст.360 ЦПК України до відзиву необхідно додати докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: