ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6269/24 Справа № 216/2040/23 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 216/2040/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2024 року, яке ухвалено суддею Бутенко М.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості про дату складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 16 вересня 2011 року.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком відкрито картковий рахунок із кредитним лімітом, який протягом часу змінювався

Банк надав відповідачу кредит, але в процесі користування кредитними рахунками відповідач не виконує умови договору, зокрема, несвоєчасно надає банку грошові кошти для погашення заборгованості по кредиту.

У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач, станом на 13 березня 2023 року, має заборгованість у розмірі 31 097,35 грн, яка складається з: 25 427,67 грн заборгованість за кредитом; 5 669,68 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором № б/н від 13 березня 2023 року у розмірі 31 097,35 грн, а також судові витрати по справі у сумі 2 684 грн.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2024 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 вересня 2011 року в сумі 25 427,67 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 194,65 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи. В іншій частині просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності досягнення сторонами кредитного договору згоди про розмір відсотків за користування кредитом. Зокрема, суд не врахував, що в Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписаній відповідачем у справі, узгоджена процента ставка. Відповідач приєднався до умов договору та частково його виконував, в тому числі й в частині погашення відсотків. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення заборгованості за відсотками та тілом кредиту, з посиланням на те, що списання відсотків з рахунку відповідача є незаконним.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 вересня 2011 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, якою надав згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у Заяві (а.с.17).

Із наданих АТ КБ «ПриватБанк» довідок вбачається, що на підставі вищевказаного Кредитного договору Банком було надано ОСОБА_1 кредитні картки, а також відкрито картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт, розмір якого періодично змінювався (а.с.15-16).

Відповідно до Виписки по рахунку ОСОБА_1 за договором № б/н за період 16 вересня 2011 року по 13 березня 2023 року, останній користувався послугами АТ КБ «ПриватБанк», а саме, здійснювалися операції за карткою, зокрема, зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку. (а.с.51-62).

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі не повернуті, а тому відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України кредитор має право вимагати виконання кредитного договору в будь-який час.

Оскільки, Анкета-заява не містить даних про умови кредитування, а, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, не містять підпису відповідача, суд дійшов висновку, що відсотки за користування кредитним коштами нараховано АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно, у зв?язу з чим відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками та за тілом кредиту, яка вникла внаслідок списання кредитором нарахованих відсотків з рахунку позичальника.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо з таких підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно зі частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивачем до суду першої інстанції було надано Заяву відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем у справі 16 вересня 2011 року, та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» в якій процента ставка була узгоджена між сторонами та визначена на рівні 3 % на місяць (а.с.18).

Зазначене не було враховано судом першої інстанції, на що обґрунтовано посилається позивач в апеляційній скарзі.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, а Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 вересня 2011 року шляхом підписання Анкети-заяви, є безпідставним та не грунтується на матеріалах справи.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк», за кредитним договором № б/н від 16 вересня 2011 року відповідачу було надано кредитні картки, зокрема остання картка № НОМЕР_1 (дата відкриття 22.10.2018, термін дії 07/22), вид картки Універсальна GOID.

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16 вересня 2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 випливає, що проценти за користування грошовими коштами банк нараховував в межах узгодженої між сторонами процентної ставки в розмірі 3% на місяць за карткою Універсальна в межах строку дії виданої відповідачу кредитної картки.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості за простроченими відсотками, розмір якої, станом на 13 березня 2023 року, становить 5 669,68 грн.

При цьому, у п. 1.4. Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, сторонни погодили, що повернення кредиту здійснюється шляхом: договірного списання з рахунку клієнта, у тому числі, за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим Договором, або шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов?язкового платежу.

В матеріалах справи міститься виписка за рахунком ОСОБА_1 , яка надавалася позивачем до суду першої інстанції та з якої вбачаються операції за карткою, зокрема, зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку, списання коштів на погашення нарахованих процентів (а.с.51-62).

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що надані АТ КБ «ПриватБанк» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують розмір заборгованості позичальника ОСОБА_1 за тілом кредиту (25 427,67 грн).

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги, в розмірі 4 515,35 грн, тобто пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за Кредитним договором б/н від 16 вересня 2011 року - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за Кредитним договором б/н від 16 вересня 2011 року задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за Кредитним договором б/н від 16 вересня 2011 року, станом на 13 березня 2023 року року, у розмірі 5 669 (п`ять тисяч шістьсот шістдесят дев`ять) гривень 68 копійок.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2024 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», змінити, збільшивши цей розмірі з 2 194,65 гривень до 2 684 (двох тисяч шістсот вісімдесяти чотирьох) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у справі, понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 09 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: