233 № 229/100/24
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
секретаря Теліціної О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
04 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому зазначила, що 01 вересня 2019 року вона позичила відповідачці грошові кошти у сумі 400000 гривень 00 копійок, які остання згідно наданої розписки разом із відсотками у сумі 100000 гривень 00 копійок зобов`язалась повернути до 01 вересня 2021 року. Своїх зобов`язань ОСОБА_2 не виконала, у зазначений у розписці строк грошові кошти не повернула, посилаючись на їх відсутність, зважаючи на що свої інтереси вона може захистити тільки в судовому порядку.
Позивачка ОСОБА_1 просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у сумі 500000 гривень 00 копійок.
31 січня 2024 року цивільна справа № 229/100/24 надійшла до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області за підсудністю відповідно до ухвали Дружківського міського суду Донецької області від 11 січня 2024 року.
Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2024 року відкрите провадження у справі.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2024 року підготовче провадження закрите, цивільну справу № 229/100/24 призначено до судового розгляду по суті.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, в якій повідомила про підтримання позовних вимог та відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з*явилась, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-282 ЦПК України.
З`ясувавши позицію позивачки ОСОБА_1 , дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що згідно розписки від 01 вересня 2019 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи позивачкою та досліджено в судовому засіданні (а.с.30), відповідачка ОСОБА_2 зобов*язалася до 01 вересня 2021 року повернути ОСОБА_1 позичені грошові кошти у сумі 400000 гривень 00 копійок та проценти у сумі 100000 гривень 00 копійок (всього 500000 гривень 00 копійок).
Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Частиною 1 статті 207 ЦК України обумовлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей.
У відповідності до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Виходячи зі змісту дослідженої судом розписки (а.с.30), суд приходить до висновку, що згідно досягнутої між сторонами згоди розписка свідчить про укладення між сторонами по справі договору позики відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України та підтверджує виникнення у відповідачки ОСОБА_2 зобов*язання з повернення боргу перед позивачкою по справі.
В силу вимог ст. 1049 ЦК УКраїни позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зобов*язання, як зазначено в статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов*язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК).
У відповідності зі ст. 13 ЦПК України за принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів позивачки, відповідачкою ОСОБА_2 не надано та про такі не заявлено.
Приймаючи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги доведеними та приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на її користь суми боргу за розпискою від 01 вересня 2019 року у розмірі 400000 гривень 00 копійок та процентів у розмірі 100000 гривень 00 копійок, а всього - 500000 гривень 00 копійок.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , яка є інвалідом другої групи і відповідно до п.9) ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з відповідачки згідно ст.141 ЦПК України слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 5000 гривень 00 копійок.
Керуючись, ст. ст. 4, 19, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення боргу задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою від 01 вересня 2019 року у розмірі 400000 гривень 00 копійок, проценти у розмірі 100000 гривень 00 копійок, а всього 500000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 травня 2024 року.

Суддя