233 № 233/2270/24
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

06.05.2024

Суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Бєлостоцька О. В., розглянувши заяву Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з теплопостачання, яка утворилась за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається із заборгованості за теплову енергію за період з за період з 01.10.2021 р. до 29.02.2024 р. у сумі 15983,73 грн; абонентської заборгованості за період з 01.10.2021 р. до 29.02.2024 у сумі 389,05 грн, 3% річних від простроченої суми заборгованості за період часу з 01.12.2021 р. до 23.02.2022 р. у сумі 7,48 грн, інфляційних втрат за період часу з 01.12.2021 р. до 23.02.2022 р. у сумі 53,15 грн.

Розглянувши заяву про видачу судового наказу, судом встановлено наступне.

За запитом суду отримана інформація щодо зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з якої вбачається, що боржник ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент подання заяви є малолітньою дитиною.

За змістом ст. ст. 46, 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом (судовим наказом) до суду відповідач (боржник) у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року по справі № 497/2691/15-ц, провадження № 61-15864 св 18.

Крім того, Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» до заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що виникла за адресою: АДРЕСА_1 , долучено Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що боржниця ОСОБА_1 , є співвласницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину №333, виданого 01.04.2021 року на праві спільної часткової власності, частка якої становить 1/2.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до п. 3 частини 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Не зважаючи на те, що з долучених до заяви документів вбачається, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , стягувач звертається до суду із вимогою про солідарне стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, яка виникла за вказаною адресою, що не узгоджується із приписами ч.1 ст.360 ЦК України.

Крім того, беручі до уваги, що ОСОБА_2 на момент подання заяви є малолітньою дитиною, не має цивільної процесуальної правосуб`єктності та не може самостійно здійснювати цивільні процесуальні права, виконувати свої обов`язки в суді, чинним законодавством України не передбачено судового вирішення спору з особою, яка не має цивільної процесуальної правосуб`єктності, у видачі судового наказу необхідно відмовити.

За загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог заявлених стягувачем по суті.

Законом не передбачено обов`язку суду здійснювати перерахунок заявлених вимог, так як у протилежному випадку суд буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Приймаючи до уваги вищевикладене у сукупності та зважаючи на те, що вимоги за якими видаються судові накази, мають бути безспірними, вважаю за необхідне відмовити ОКП «Донецьктеплокомуненерго» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги теплопостачання, яка утворилася за адресою: АДРЕСА_1 .

В силу ч. 2 ст. 164 ЦПК України уразі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. 165 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити Обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з теплопостачання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя