УХВАЛА

03 травня 2024 року

м. Київ

справа № 755/13973/21

провадження № 61-6042ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - адвокатське бюро «Справа Луцишина», про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, 16 січня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2022 року, апеляційну скаргу залишено без руху та надано п`ятиденний строк з моменту вручення ухвали для усунення недоліків - надання доказів на підтвердження сплати судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2022 року повернуто апелянту.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявник недоліки апеляційної скарги не усунув та з клопотанням про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги з підстав неможливості вчинення процесуальної дії не звертався.

04 грудня 2023 року ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2022 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення виявлених недоліків, а саме: надання доказів на підтвердження сплати судового збору в повному обсязі та зазначення інших причини пропуску строку, оскільки вказані апелянтом причини пропуску строку визнані судом неповажними.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2022 року визнано неподаною та повернуто.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявник недоліки апеляційної скарги не усунув та з клопотанням про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги з підстав неможливості вчинення процесуальної дії не звертався.

22 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасуватиухвалуКиївського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року. Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права. Заявник вказує, що апеляційний суд не врахував, що при першій можливості здійснити оплату судового збору він звернувся до апеляційного суду та надав детальні та обґрунтовані пояснення свого фінансового стану, а також частково сплатив судовий збір. Водночас ним було подано клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке не було розглянуто судом апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року(22 лютого 2024 року забезпечено надання загального доступу), посилаючись на те, що отримав копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду 22 березня 2024 року в приміщенні суду першої інстанції.

Оскільки є підстави вважати поважною причину пропуску процесуального строку, строк на касаційне оскарження на підставі частини другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України підлягає поновленню.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

У відповідності до частин третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення визначених строків, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України

суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження

у справі, якщо: скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву

про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі № 171/1584/18 (провадження № 14-432цс19).

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У відповідності до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати встановлення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Вимога про сплату судового збору є стримуючою мірою для потенційних заявників від пред`явлення необґрунтованих позовів, скарг.

Встановивши, що вимоги ухвали Київського апеляційного суду від 12 грудня 2023 рокупро залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 не виконав, зазначені у ній недоліки апеляційної скарги не усунув, а саме не надав доказів на підтвердження сплати судового збору в повному обсязі (1 362 грн) та не вказав причин пропуску строку на апеляційне оскарження,апеляційний суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 185, частиною другою статті 357 ЦПК України, для визнання апеляційної скарги неподаною та її повернення.

Водночас, взято то уваги, що ухвалою Київського апеляційного суду від 04 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2022 року повернуто апелянту у зв`язку з несплатою судового збору.

У цьому контексті колегія суддів звертає увагу на те, статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заявники зобов`язані демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо її, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не завдається шкоди самій суті права і переслідується легітимна мета за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію ОСОБА_1 своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне виконання вимог апеляційного суду заявником не надано.

Аргументи касаційної скарги про те, що клопотання про відстрочення судового збору не було розглянуто є безпідставними, оскільки в ухвалі Київського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року зазначено, що вказане клопотання не може бути задоволене судом, оскільки є необґрунтованим.

Інші доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, яка не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи. Правильність застосування судом апеляційної інстанції вказаних вище норм процесуального права не викликає розумних сумнівів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення апеляційної скарги у зв`язку з невиконанням заявником вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений апеляційним судом строк.

За загальним правилом, повернення апеляційної скарги не позбавляє заявника права подати нову апеляційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 356 ЦПК України.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема статті 357 ЦПК України, не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга

ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 рокує необґрунтованою.

Керуючись частиною другою статті 390, частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - адвокатське бюро «Справа Луцишина», про стягнення коштів - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович