Справа № 161/645/24 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/492/24 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Носкова Олександра Миколайовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Свій позов, враховуючи відповідь на відзив, мотивує тим, що користується платіжною картою АТ «Ощадбанк».

09.02.2023 року за допомогою свого мобільного телефону з в мережі Інтернет увійшов до соціальної мережі «Фейсбук», де знайшов оголошення про отримання фінансової допомоги від держави під назвою «Підтримка» та перейшов за його посиланням. Ознайомившись із змістом та порядком оформлення фінансової допомоги від держави, зазначених на вказаному веб-сайті, почав вводити номер власної банківської карти, cvv-код та термін дії карти, після введення яких ОСОБА_2 отримала його конфіденційні банківські дані та перейшовши за посиланням був впевнений в добропорядності дій з приводу отримання фінансової допомоги під назвою «ЄПідримка». В подальшому, ОСОБА_2 , використовуючи його банківські дані, що є достатніми для здійснення інтернет-банкінгових операцій шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, здійснила переказ його грошових коштів 09.02.2023 року з 17:48 год. по 19:30 год. на загальну суму 67500 грн.

Вказує, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, задоволено його цивільний позов та стягнено з ОСОБА_2 67500 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн моральної шкоди.

Зазначає, що підставою для звернення до суду з даним позовом до відповідача є те, що у зв`язку із відмовою АТ «Ощадбанк» у блокуванні карткового рахунку, були незаконно зняті кошти з його рахунку, та оскільки, він перебував за кордоном, звертався до банку у месенджері «Viber» для заблокування рахунку, оскільки, додзвонитися на гарячу лінію не міг, що призвело до незаконних дій аферистів.

Вважає, що такими діями йому була завдана матеріальна шкода, а саме, для вирішення питання, пов`язаного із захистом свого права, був змушений прибути в України, та ним були затрачені кошти на проїзд Катовіце-Луцьк, Луцьк-Катовіце в розмірі 3596 грн вартості квитків для нього, особи з інвалідністю І «А» групи, та його дружини як супроводжуючої.

Крім того, вважає, що внаслідок неналежного реагування відповідача на незаконне зняття коштів з його банківського рахунку, був позбавлений матеріальних засобів на забезпечення життя, зазнав моральної шкоди, яка виразилась у душевних та психічних стражданнях, зміні звичайного способу життя, оскільки, будучи особою з інвалідністю І «А» групи, внаслідок війни змушений був приїжджати з Республіки Польща до України для захисту своїх прав, у зв`язку з чим втратив сон та постійно переживав, яку оцінює у 50000 грн.

На підставі наведеного, просить стягнути з відповідача 3596 грн завданого матеріального збитку та 50000 грн моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2024 рокувідмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Носков О. М. подав апеляційну скаргу в якійвказує, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. Просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 , вказує, щообґрунтування апеляційної скарги висновків суду неспростовують та свідчить про те, що рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд врахував ту обставину, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 року, встановлено причинно-наслідковий зв`язок із заподіянням шкоди ОСОБА_1 щодо незаконного списання коштів із платіжної картки АТ «Ощадбанк» саме діями ОСОБА_2 та задоволено частково цивільний позов ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 67500 грн. та моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Судом та матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється клієнтом АТ «Ощадбанк» згідно договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу платіжної картки (далі Публічний договір), на підставі якого останньому відкрито поточний рахунок та видано платіжну картку у національній валюті України (а.с. 106-137).

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 року встановлені наступні обставини: 09.02.2023 року, приблизно о 17 годині 48 хвилин, потерпілий ОСОБА_1 за допомогою свого мобільного телефону з допомогою мережі Інтернет увійшов до соціальної мережі «Фейсбук», де знайшов оголошення про отримання фінансової допомоги від держави під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та перейшов на нього за посиланням, яке у невстановлений досудовим розслідуванням час попередньо розмістила ОСОБА_2 . Після чого, потерпілий ОСОБА_1 ознайомився із змістом та порядком оформлення фінансової допомоги від держави зазначених на вказаному веб - сайті, увів номер власної банківської картки, сvv - код та термін дії картки, після введення яких, ОСОБА_2 отримала конфіденційні банківські данні потерпілого ОСОБА_1 , який самостійно перейшов за посиланням, та будучи впевненим в добропорядності дій з приводу отримання фінансової допомоги від держави «Підтримка», які ввів зазначені ним данні. Після чого, ОСОБА_2 , використовуючи банківські дані ОСОБА_1 , що є достатніми для здійснення інтернет-банкінгових операцій шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, здійснила переказ грошових коштів останнього 09.02.2023 о 17 годині 48 хвилин в сумі 500 гривень, о 17 годині 50 хвилин в сумі 10000 гривень, о 17 годині 52 хвилини в сумі 15000 гривень та о 17 годині 55 хвилин в сумі 22500 гривень на свою особисту банківську картку, яка була відкрита в АТ «А-Банк», на загальну суму 48000 грн. В подальшому,того ж дня тобто, 09лютого 2023року ОСОБА_2 , продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом введення в оману особи,отримавши раніше вільний доступ до конфіденційних банківських даних та банківського рахунку потерпілого ОСОБА_1 за допомогою вищевказаного фітингового посилання, прослідувала до банківського терміналу, та за допомогою сервісу «Appleрау», а саме скопіювавши картку потерпілого ОСОБА_1 , скориставшись послугою «Зняття готівки в банкоматі за допомогою картки», декількома транзакціями зняла готівкові грошові кошти із банківської картки потерпілого ОСОБА_1 в загальній сумі 19500 гривень, а саме о 19:18 годині - 500 гривень та 8000 гривень, о 19:19 годині 3000 гривень, о 19:30 годині -8000 гривень, які в подальшому використала на власні потреби (а.с. 5-6).

Вищезазначеним вироком суду неповнолітню ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. Відповідно до ст.ст. 104, 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України. Цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 67500 грн., та моральної шкоди в сумі 5000 грн. В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

Звертаючись до суду з даним позовом з вимогами про стягнення з АТ «Ощадбанк» матеріальної та моральної шкоди, позивач посилається на те, що саме у зв`язку із відмовою АТ «Ощадбанк» у блокуванні карткового рахунку були незаконно зняті кошти з його рахунку та у зв`язку з цим він змушений був приїхатиіз-за кордону для вирішення даного питання.

На підтвердження зазначених обставин, позивач надав до суду скріншоти листування з контакт-центром АТ «Ощадбанк» у додатку «Viber», з яких вбачається, що 09.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Ощадбанк» чат «OschadbankBot» з проханням заблокувати його банківську картку, оскільки відбувається списання коштів без його згоди. У відповідь йому було роз`яснена необхідність негайно зателефонувати на гарячу лінію банку, оскільки, блокування платіжної картки можливе лише при дзвінку клієнта до контакт-центру банку, так як всі операції з блокування платіжних карток виконуються оператором в телефонному режимі з проведенням всебічного аналізу ситуації по всіх платіжних картках клієнтів (а.с. 13-15).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоду завдано не з його вини.

Пунктом 10.1.5 Публічного договору передбачено, що у разі втрати або крадіжки карток або у випадку їх компрометації, клієнт зобов`язується вжити таких заходів: 1) негайно повідомити про це Банк, зателефонувавши до Контакт-центру, та надати інформацію згідно з інструкцією оператора Контакт-центру або заблокувати Картку в системі ДБО у відповідності до Інструкції користувача; 2) звернутися до Банку з клопотанням про перевипуск Карток у зв`язку з їх втратою/крадіжкою/компрометацією шляхом безпосереднього подання до Банку письмової заяви або шляхом звернення до Контакт-центру Банку або шляхом подання відповідної заявки через систему ДБО у відповідності до Інструкції користувача (у разі технічної реалізації) (а.с. 106-137).

Відповідно до п. 10.2.4 Публічного договору, клієнт має право у випадку виникнення питань щодо блокування Картки зв`язатися з Банком за телефонами Контакт-центру (а.с. 106-137).

Згідно з п. 2.2 додатку 3 Публічного договору, якщо Платіжну картку втрачено, викрадено або з іншої причини вона стала непридатною до використання, а також якщо ПІН-код, CVV 2/CVC 2 та інші реквізити Картки стали відомі сторонній особі, Ви повинні в усній формі терміново заявити про це в Контакт - центр АТ «Ощадбанк» (*) та протягом 3 днів надати про це письмову заяву в оригіналі або по факсу до установи Банку. Ви відповідаєте за всі суми по операціях з Платіжною карткою, якщо Ви передали Платіжну картку сторонній особі або не повідомили Банк про те, що її загублено (а.с. 106-137) .

При цьому з долучених позивачем скріншотів про листування та здійсненні останнім дзвінків вбачається, що йому декілька разів оператор зазначав на який номер потрібно телефонувати, перебуваючи на кордоном, однак, дані виклики були без тривалості виклику та відображені як скасовані позивачем (а.с. 13-15).

Отже, судом першої інстанції встановлено, що в порушення умов договору позивач після розголошення ним даних платіжної картки без поважних причин не здійснив відповідних дій для блокування картки, що призвело до незаконного списання коштів з власного рахунку позивача.

Посилання позивача, як на понесення матеріальних збитків в розмірі 3596 грн. вартості квитків з Республіки Польща до України та з України до Республіки Польща для вирішення питання про вчинення щодо нього шахрайських дій (а.с. 18-21) суд до уваги не бере, оскільки, такі докази підтверджують лише виїзд з м. Луцька до Республіки Польща (м. Катовіце) 15.02.2023 року та 04.12.2023 року та у даному випадку не мають жодного відношення до списання коштів/блокуванням карткового рахунку позивача.

Таким чином, із поданих доказів та встановлених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу та наявності будь-якого причинного зв`язку дій відповідача та заподіяної позивачу шкоди не встановлено.

Судом з`ясовано, що позивач, проявивши необачність, висвітлив конфедеційні дані власної банківської карти, внаслідок чого неповнолітньою ОСОБА_2 було отримано доступ до банківської карти та інформації, якими скористалася для списання коштів з рахунку позивача.

У зв`язку з цим саме позивач повинен нести відповідальність за здійснення платіжних операцій, адже спірні платіжні операції були вчинені для здійснення інтернет-банкінгових операцій шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, які внаслідок необачності позивача вибули з його володіння.

Таким чином, судом встановлено, що переказ коштів з картки позивача були вчинені до отримання банком повідомлення від нього щодо здійснення незаконних операцій із його банківськими картками.

Тобто викладені докази в їх сукупності об`єктивно стверджують про те, що позивач саме своєю бездіяльністю не дотримався умов та вимог договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб надання банківських послуг та не вжив відповідних заходів для вчасного попередження стосовно невикористання банківського рахунку.

Відповідальність банку за зняття коштів з картки настає після її блокування, а до того моменту банк, зважаючи на укладені умови договору та встановлені правила, не має права обмежувати дії позивача, контролювати процедуру зняття готівки з картки, збереження її у позивача. До моменту повідомлення позивача про викрадення картки, у банка відсутні підстави для обмеження користувача послугами у знятті готівки та/або інших платіжних операцій.

Оскільки спірні транзакції були проведені до повідомлення відповідача про блокування рахунку, тому АТ «Ощадбанк» провів фінансові операції належним чином з урахуванням вимог чинного законодавства, а тому не повинен нести відповідальність за дії/бездіяльність позивача та третіх осіб, і за власний кошт банку відшкодовувати збитки в розмірі 3596 грн вартості квитків з Республіки Польща до України та з України до Республіки Польща для вирішення питання позивача про вчинення щодо нього шахрайських дій.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно частини першої статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» держатель спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі Положення) емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VІ Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Згідно з пунктом 6 розділу VI цього Положення користувач після виявлення факту платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VІ Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

З урахуванням указаних норм матеріального права та встановлених судом обставин справи, відповідно до яких позивач сам проявивши необачність, втративши своє майно, що дало можливість стороннім особам отримати відомості, які надали можливість електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, наслідком чого стало переведення коштів з карткового рахунку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що АТ «Ощадбанк» не несе відповідальності перед позивачем за вчинення відповідних платіжних операцій.

У статтях 23, 1167 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 пов`язує завдання йому моральної шкоди із неналежним реагуванням відповідача на незаконне зняття коштів з його банківського рахунку, був позбавлений матеріальних засобів на забезпечення життя, зазнав моральної шкоди, яка виразилась у душевних та психічних стражданнях, зміні звичайного способу життя, оскільки, будучи особою з інвалідністю І «А» групи, внаслідок війни змушений був приїжджати з Республіки Польща до України для захисту своїх прав, у зв`язку з чим втратив сон та постійно переживав.

Проаналізувавши повідомлені позивачем відомості, суд вважає недоведеним, що діянням відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яка могла виразилася у зміні звичайного способу життя, моральних стражданнях та психологічного дискомфорту у зв`язку з цим, необхідності докладання зусиль для поновлення своїх порушених прав, зміні звичайного способу життя. Вказані обставини будь-якими належними та допустимими доказами, не підтверджені.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом не встановлено протиправність дій відповідача. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували заподіяння позивачу моральної шкоди діями відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Носкова Олександра Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді