КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/2159/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 листопада 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Скрипник О.Г. в м. Київ 26 травня 2023 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСАП», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Товариство з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс» про визнання протиправним рішення приватного нотаріуса, поновлення права позивача на вказану квартиру шляхом скасування відповідного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відновлення запису про реєстрацію права власності на квартиру за позивачем,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, просив визнати протиправним рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М. № 56246062 від 21 січня 2021 року, поновити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 шляхом скасування відповідного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відновлення запису про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 , покласти на відповідача судові витрати.

В березні 2023 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, просив вжити заходи забезпечення позову та заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше), вчиняти будь-які дії щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Посилався на те, що в межах даної справи ним неодноразово подавались заяви про забезпечення позову та неодноразово наводились аргументи про необхідність накладення заборони та/або арешту на майно, яке має безпосереднє відношення до предмету спору, одним із аргументів відмови суду було те, що немає підстав вважати, що майно буде відчужене на користь третьої особи. Хоча позовна заява стосується визнання протиправним рішення приватного нотаріуса, саме оскаржуване рішення приватного нотаріуса напряму нерозривно пов`язане з квартирою за адресою АДРЕСА_2 , яка належала на праві власності позивачу та була незаконно відчужена (перереєстрована) оскаржуваним рішенням. З часу відкриття справи № 758/2159/21 у зазначеній квартирі змінилося декілька власників, а саме з 05 березня 2021 року за договором купівлі-продажу квартири, серія та номер 655, власником зазначена ОСОБА_3 , підтвердженням чого є інформаційна довідка за адресою від 21 травня 2021 року, з 02 грудня 2022 року за договором купівлі-продажу квартири, серія та номер 299, власником зазначений ОСОБА_1 . Враховуючи, що даний спір прямо та опосередковано вплине на права та законні інтереси ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , позивачем подано заяву про залучення даних осіб до розгляду справи.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26 травня 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 , до набрання рішенням законної сили.

Особа, яка не брала участі в справі на час постановлення оскаржуваної ухвали, ОСОБА_1 , залучений до участі в справі ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 серпня 2023 року, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просив скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 травня 2023 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що 02 грудня 2022 року придбав у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюком А.В. та зареєстровано в реєстрі за № 299. За вказану квартиру ним було сплачено продавцю ринкову вартість квартири, а саме 560 000 грн. Вказана квартира до укладення договору купівлі-продажу належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 05 березня 2021 року за реєстровим № 655. Після придбання вказаної квартири він постійно в ній мешкає та користується нею.

В червні 2024 року він дізнався, що в провадженні Подільського районного суду знаходиться справа № 758/2159/21 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ФК «АСАП» про визнання протиправним рішення приватного нотаріуса, поновлення права позивача на вказану квартиру шляхом скасування відповідного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відновлення запису про реєстрацію права власності на квартиру за позивачем. В судових засіданнях ОСОБА_1 участі не приймав, в будь-які правовідносини з позивачем не вступав, його взагалі не знає, з моменту придбання квартири ОСОБА_2 в ній не мешкав, претензій до ОСОБА_1 не заявляв, комунальні та інші обов`язкові платежі ОСОБА_1 сплачує самостійно, мешкаючи в квартирі, підтримує її в належному санітарно-технічному стані, відчужувати її нікому не збирався і не збирається.

В обґрунтування ухвали про забезпечення позову суд зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Наклавши арешт 26 травня 2023 року на квартиру, яка є власністю ОСОБА_1 з 23 серпня 2023 року, Подільський районний суд м. Києва залучив його, ОСОБА_1 , до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, при цьому ні позовної заяви, ні доданих до неї документів на адресу ОСОБА_1 направлено не було, як і копію ухвали про накладення арешту на квартиру.

Зазначав, що з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 зареєстрований та мешкає разом із сім`єю в будинку АДРЕСА_3 , тобто квартира, власником якої став ОСОБА_1 за відплатним договором, посвідченим 22 грудня 2022 року та за яку сплатив кошти в розмірі 560 000 грн., не була та не є місцем проживання позивача, а відтак накладення арешту в 2023 році на квартиру є грубим порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів, гарантованих ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, згідно яких, право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Посилався на роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вказував, що накладення арешту на квартиру порушує його право щодо мирного володіння майном, ухвала постановлена без урахування вимог ст. 149, 150 ЦПК України, адже позов забезпечують накладенням арешту на майно відповідача, яким ОСОБА_1 не є та не був з моменту відкриття провадження в справі, крім того, суд не вжив заходів щодо зустрічного забезпечення.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

В судове засідання 20 листопада 2024 року з`явився представник ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток-повідомлень до електронних кабінетів, а також на наявні в матеріалах справи поштові адреси, причин неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання не направляли.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з положень ст. 149, 150 ЦПК України та вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками, виходячи із наступного.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що при здійсненні державної реєстрації права власності на належну йому спірну квартиру за адресою АДРЕСА_2 державним реєстратором було допущено чисельні порушення вимог чинного законодавства, оскільки іпотечний договір не є правовою підставою для набуття (переходу) права власності на іпотечне майно без укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя; оспорювану державну реєстрацію права власності було проведено без надання усіх документів відповідно до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року, крім того, приватним нотаріусом не враховано положення Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредит є споживчим, а тому примусове відчуження квартири без згоди на те позивача є незаконним.

До позовної заяви ОСОБА_2 додано копію кредитного договору № 247/П/41/2007-840 від 28 грудня 2007 року та додаткової угоди до нього, копію договору іпотеки № 247/П/41/2007 від 28 грудня 2007 року, копію договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 18 травня 2020 року, укладеного ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Девелоп Фінанс», витяг із публічного паспорту активу, копію договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги грошових зобов`язань від 04 вересня 2020 року, укладеного ТОВ «Девелоп Фінанс» та ТОВ «ФК «АСАП», копію вимоги ТОВ «ФК «АСАП» від 20 жовтня 2010 року про усунення порушення умов кредитного договору, результати пошуку інформації по адресам для листування, по юридичним особам та по приватним нотаріусам, копія договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2007 року, копію інформаційної довідки, копію протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 11 лютого 2021 року № 5163, копію пояснень від 04 лютого 2021 року, звукозапис та відеозаписи, копії фотографій у формі роздруківок, копію акту про фактичне місце проживання від 01 січня 2021 року, копію договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 10 січня 2021 року, копію виконавчого напису, копію паспортних даних та РНОКПП ОСОБА_2 .

В заяві про забезпечення позову, поданій у березні 2023 року, позивач ОСОБА_2 зазначав, що в межах даної справи ним неодноразово подавались заяви про забезпечення позову та неодноразово наводились аргументи про необхідність накладення заборони та/або арешту на майно, яке має безпосереднє відношення до предмету спору, одним із аргументів відмови суду було те, що немає підстав вважати, що майно буде відчужене на користь третьої особи. Хоча позовна заява стосується визнання протиправним рішення приватного нотаріуса, саме оскаржуване рішення приватного нотаріуса напряму нерозривно пов`язане з квартирою за адресою АДРЕСА_2 , яка належала на праві власності позивачу та була незаконно відчужена (перереєстрована) оскаржуваним рішенням. З часу відкриття справи № 758/2159/21 у зазначеній квартирі змінилося декілька власників, а саме з 05 березня 2021 року за договором купівлі-продажу квартири, серія та номер 655, власником зазначена ОСОБА_3 , підтвердженням чого є інформаційна довідка за адресою від 21 травня 2021 року, з 02 грудня 2022 року за договором купівлі-продажу квартири, серія та номер 299, власником зазначений ОСОБА_1 . Враховуючи, що даний спір прямо та опосередковано вплине на права та законні інтереси ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , позивачем подано заяву про залучення даних осіб до розгляду справи, оскільки у випадку визнання недійсним рішення нотаріуса всі подальші відчуження автоматично будуть недійсними.

До заяви про забезпечення позову додано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - квартири за адресою АДРЕСА_2 , з якої вбачається, що 02 грудня 2022 року приватним нотаріусом Шепелюком А.В. зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 299, виданий 02 грудня 2022 року, видавник приватний нотаріус Шепелюк А.В.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 додано копію договору купівлі-продажу квартири, згідно якого 02 грудня 2022 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 квартиру за адресою АДРЕСА_2 , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 05 березня 2021 року за реєстровим № 655, право власності на яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за № 40869595, ціна нерухомого майна, що купується покупцем за цим договором, становить 560000 грн., які сплачено покупцем на користь продавця відповідно до чинного законодавства України до підписання цього договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що заяву про забезпечення позову розглянуто судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 , який не був на момент постановлення ухвали учасником справи, у останнього не було можливості подати зазначені докази до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, надані заявником докази приймаються апеляційним судом.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Разом із тим, у справі, що переглядається, суд першої інстанції не здійснив оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, та не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_2 , за відповідачем ТОВ «ФК «АСАП», в зв`язку з чим позивач просив визнати протиправним рішення приватного нотаріуса КМНО Щелкова Д.М. від 21 січня 2021 року, поновити право власності ОСОБА_2 на квартиру за вказаною адресою шляхом скасування відповідного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відновлення запису про реєстрацію права власності на квартиру за позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ТОВ «ФК «АСАП» дійсно був власником квартири за адресою АДРЕСА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Щелкова Д.М. від 21 січня 2021 року, прийнятого на підставі дублікату договору іпотеки, серія та номер 1786, виданий 12 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., інший, серія та номер 409, виданий 18 травня 2020 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейніков М.В., інший, серія та номер 1058, виданий 04 вересня 2020 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. (а. с. 54).

Разом із тим, відповідно до договору купівлі-продажу від 05 березня 2021 року вказану квартиру придбала ОСОБА_3 , яка в подальшому 02 грудня 2022 року відчужила її ОСОБА_1 , який є власником спірної квартири як на даний час, так і станом на березень 2024 року, коли позивач подав заяву про забезпечення позову.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що подальші реєстраційні дії, вчинені після 21 січня 2021 року, позивачем в межах даного позову не оскаржуються.

Із загальнодоступних відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 серпня 2023 року задоволено заяву сторони позивача, з якою він звернувся в судовому засіданні, та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Відомості про залучення даних осіб відповідачами в справі в матеріалах справи та у Єдиному державному реєстрі судових рішень на даний час відсутні, вимог до них не заявлено.

Таким чином, в даному випадку позивачем не наведено ґрунтовних доводів про те, яким чином невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій утруднить виконання рішення суду про задоволення вимог про визнання протиправним рішення приватного нотаріуса від 21 січня 2021 року та скасування відповідного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ухваленого за наслідками розгляду заявлених ним вимог, або яким чином невжиття заходів забезпечення унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, наведений захід забезпечення позову не відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову, не спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і жодним чином не впливає на ефективний захист, або поновлення права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Крім того, задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, судом першої інстанції залишено поза увагою, що оскільки право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , із 02 грудня 2022 року зареєстровано за ОСОБА_1 , який не є відповідачем у даній справі, вимог до даної особи не заявлено, підстави набуття ним права власності позивачем не оспорюються, із урахуванням вимог щодо співмірності заходів забезпечення арешт накладатися не може.

Аналогічні правові висновки підтримуються Верховним Судом, зокрема в постановах від 12 червня 2019 року в справі № 307/1057/16-ц (провадження № 61-36891св18), від 08 квітня 2020 року в справі № 335/6144/19 (провадження № 61-3093св20).

У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) вказано, що «при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони його відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що не належить відповідачу. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі».

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 372/333/20 (провадження № 61-19492св20) та від 21 квітня 2022 року у справі № 755/5300/21 (провадження № 61-18391св21).

На вказані обставини суд першої інстанції не звернув, обґрунтованість вимог заяви про забезпечення позову не з`ясував і безпідставно наклав арешт на майно, яке належить іншій особі.

Суд першої інстанції не здійснив оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не оцінив рівноцінності заходів забезпечення позову зі змістом заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права і ті обставини, що спірна квартира вибула з володіння відповідача шляхом відчуження її на користь третіх осіб, а тому суд вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач просив вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше), вчиняти будь-які дії щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , а отже, забезпечуючи позов у вигляді накладення арешту на вказану квартиру, суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства, вийшов за межі вимог та задовольнив вимоги заяви про забезпечення позову, які фактично позивачем не заявлялись.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки викладені у ній висновки не відповідають обставинам справи, та оскільки вона постановлена з порушенням норм процесуального права, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 травня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити позивачу ОСОБА_2 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.