ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9742/24 Справа № 212/6110/24 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакової В.П.

суддів Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 серпня 2024 року,-

УСТАНОВИВ:

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі АТ «Українська залізниця») про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення.

Позовну заяву мотивовано тим, що позивачка ОСОБА_1 з 19.06.1991 працює на підприємстві відповідача - АТ «Українська залізниця» у Криворізькій дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на різних посадах, з 01.02.2024 продовжено дію трудового договору на посаді техніка 1 категорії станції Кривий Ріг - Головний Криворізького регіонального відділу організації роботи станцій виробничого штату виробничого підрозділу «Служба роботи станцій» Регіональної філії «Придніпровська залізниця».

У 2017-2021 роках позивачка перебувала у щорічних відпустках та користувалася правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка оплачувалась відповідачем не у повному обсязі, а саме: за період з 13.03.2017 по 26.03.2017 у сумі 2000,00 грн замість 3200,00 грн, з 26.03.2018 по 09.04.2018 у сумі 2202,50 грн замість 3723,00 грн, з 24.04.2019 по 10.05.2019 у сумі 2401,25 грн замість 4173,00 грн, з 03.02.2020 по 16.02.2020 у сумі 2627,50 грн замість 4723,00 грн, з 26.04.2021 по 12.05.2021 у сумі 2837,50 грн замість 6000,00 грн. Так, відповідачем було порушено пункт 3.1.14 Колективного договору на 2015 рік, укладеного між Криворізькою дирекцією залізничних перевезень та головою Криворізької територіальної профспілкової організації, а саме, відповідач не надав матеріальну допомогу на оздоровлення в повному розмірі, яка має складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Відтак, сума недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення склала 9 750,25 грн.

На підставі викладеного, просила суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь 9 750,25 грн недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року позовну заяву задоволено

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення у сумі 9 750 гривень 25 копійок.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 2 500 гривень 00 копійок.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 1 211 гривень 20 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «Українська залізниця» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема пунктів 3, 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VІІІ від 06.12.2016 № 1774-VІІІ, а також правових норм прямої дії статей 22, 58 Конституції України.

Окрім того, суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду по справах № 501/4698/21, № 501/4789/21, № 501/4788/21.

Позивач звернувся до суду з вимогою виплати сум матеріальної допомоги на оздоровлення, яка на її думку не була їй виплачена, під час надання щорічної відпустки, відповідно до п. 3.1.14 Колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом відокремленого структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» на 2015 рік, та схваленого на конференції трудового колективу 18.03.2015, дія якого неодноразово продовжувалась, і який є чинним на цей час.

Підставою для звернення з позовними вимогами позивач обгрунтовував тим, що відповідно до спільної Постанови керівництва та первинної профспілкової організації структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» № П-5-8г/а від 31.03.2017 постановлено застосовувати з 01.04.2017 у діючому Колективному договорі замість величини мінімальна заробітна плата, розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб», встановленого законом.

Зазначене, на думку позивача, значно погіршує його умови як працівника підприємства, що в свою чергу зумовлює необхідність судового захисту його інтересів.

Вказане твердження позивача в повному обсязі прийнято судом першої інстанції та покладено в основу оскаржуваного судового рішення.

Відповідач вважає зазначені висновки суду в цій частині помилковими та такими, що не відповідають вимогам закону.

Також, помилковими є висновки суду першої інстанції про застосування до спірних відносин ст. 9 КЗпП України.

Суд першої інстанції жодним чином не наводить в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, в чому саме для позивача наступило погіршення та які саме суттєві умови трудового договору порушуються в даному випадку, а саме, чи має місце зміна системи оплати праці на підприємстві в бік погіршення, або чи має місце зміна розміру матеріальної допомоги у вигляді 40 %, тобто, ті основні умови трудового договору, який укладений нею під час прийняття позивача на роботу.

При цьому, судом не прийнято до уваги, що позивач погоджується з тим, що вона отримувала матеріальну допомогу, згідно Колективного договору, у розмірі 40% від розміру її окладу за трудовим договором.

Натомість, на думку суду першої інстанції, відповідачем не вірно застосовано розрахункову величину, у розмірі прожиткового мінімуму для прцездатної особи, замість мінімальної заробітної плати.

Вказує, що судом першої інстанції не були застосовані строки позовної давності.

«Українська залізниця» подало до апеляційного суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 216/7179/23, оскільки за предметом, підставами позову, а також змістом позовних вимог, дані справи є подібними.

Дослідивши доводи клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову АТ «Українська залізниця» у зупиненні провадження у даній справі, з огляду на таке.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Відповідно до ст. 252 ЦПК України зупинення провадження у справі є правом суду, а не обов`язком.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі в цьому випадку зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

У пункті 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за №2 роз`яснено, що визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14 грудня 2017 року, підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Варто враховувати, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

У даному випадку, відриття Верховним Судом провадження у справі № 216/7179/23 не може бути перешкодою для апеляційного розгляду цієї цивільної справи, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду,

За наведених обставин суд вважає, що заявником не доведено, а колегією суддів не встановлено наявність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 216/7179/23.

З огляду на зазначене суд відмовляє АТ «Українська залізниця» у зупиненні провадження у справі.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне продовження термін розгляду даної справи в межах строку, визначеного ч. 2 ст. 371 ЦПК України, так як за змістом ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а нормами ч. 2 вказаної статті визначено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 251, 252, 367, 368, 369, 381-384 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику Акціонерного товариства «Українська залізниця» в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Продовжити термін розгляду справи судом апеляційної інстанції в межах строку, визначеного ч. 2 ст. 371 ЦПК України.

Копію ухвали направити для відома учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: