УХВАЛА

03 травня 2024 року

м. Київ

справа № 761/4372/24

провадження № 61-109вп24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

11 квітня 2024 року всудовому засіданні судом було поставлено на обговорення питання щодо направлення справи до Верховного Суду з метою визначення підсудності на підставі статті 29 ЦПК України, оскільки позивач та відповідач проживають за межами території України, а також відповідач є громадянином російської федерації.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Дементьєв Т. М. в судовому засіданні заперечував щодо передачі справи до Верховного Суду з метою визначення підсудності, при цьому зазначив що позивач має зареєстроване місце проживання в Україні, а за кордоном проживає тимчасово, у зв`язку з воєнним станом в Україні.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Левківський Б. К. в судовому засіданні просив направити справу до Верховного Суду для визначення підсудності.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року вказану цивільну справу направлено до Верховного Суду для визначення підсудності у порядку статті 29 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що сторони проживають за межами території України та відповідач не є громадянином України.

Листом Шевченківського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року № 24080/24-Вих/2/761/5483/2024/ЦК матеріали справи направлено до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 травня 2024 року справу призначено судді-доповідачеві Коротенку Є. В.

Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Отже, Верховний Суд визначає підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами та про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, якщо обидві сторони проживають за межами України.

Тобто, підсудність справ визначається ухвалою Верховного Суду у тому разі, якщо обидві сторони проживають за межами України.

Тимчасове перебування громадян України за межами України не є підставою для визначення підсудності судових справ за їх участю Верховним Судом.

Вказаний висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 05 квітня 2024 року у справі № 638/16989/23 (провадження № 61-84вп24).

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

З надісланих матеріалів убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають зареєстроване місце проживання в Україні, що підтверджується матеріалами справи.

Належні докази, які б свідчили про те, що сторони проживають за межами України (тимчасова реєстрація, набуття соціального статусу тощо) у справі відсутні.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Договір оренди житла, копія якого долучена до позовної заяви, не може вважатися допустимим доказом постійного проживання позивача за межами України, оскільки він викладений литовською мовою та не має офіційного перекладу.

Представником відповідача не надано суду жодного доказу про дійсне (фактичне) місце проживання/перебування відповідача із зазначенням адреси.

Допустимим й достатнім доказом підтвердження місця проживання сторін у справі на території іншої країни може вважатися актуальна довідка, видана уповноваженими органами у встановленій формі, яка має пройти легалізацію (проставлення апостиля), якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

За відсутності доказів того, що сторони проживають за межами України, відсутні підстави для визначення підсудності цієї справи Верховним Судом.

Керуючись статтею 29 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У визначенні підсудності цивільної справи № 761/4372/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.

Матеріали цивільної справи № 761/4372/24 повернути до Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко