справа № 433/221/20
головуючий у суді І інстанції Мальцев Д.О.
провадження № 22-ц/824/2751/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання: Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лупина Олександра Миколайовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом, у якому просило суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 18 жовтня 2013 року № 033/10/2013/358 у розмірі 212 941 грн 02 коп. та судові витрати на сплату судового збору у розмірі 3 194 грн 12 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 18 жовтня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 033/10/2013/358.

Відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачеві грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором.

Станом на 15 січня 2020 року за відповідачем утворилася кредитна заборгованість у загальному розмірі 212 941 грн 02 коп. Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 033/10/2013/358 від 18 жовтня 2013 року у розмірі 212 941 грн 02 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір у розмірі 3 194 грн 12 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 033/10/2013/358 від 18 жовтня 2013 року, умови якого позивачем виконано шляхом надання відповідачу коштів, а відповідач взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було. Розрахунок заборгованості та умови договору відповідачем жодним чином не спростовані.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Лупина О.М. подав апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що ціна позову на момент його подання перевищувала сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також судом не враховано, що відповідач є внутрішньо переміщеною особою, яка позбулася житла (місцезнаходження - місто Луганськ), яке, до того ж, виступає заставою за кредитним договором, за яким позивачем здійснюється стягнення.

Ані Троїцький районний суд Луганської області (до якого звернувся з позовом позивач), ані Шевченківський районний суд міста Києва (до якого справу було скеровано за підсудністю) не вжили належних заходів для встановлення місця перебування відповідача, усвідомлюючи, що останнє відоме місце проживання знаходиться на території, не підконтрольній органам державної влади України (місто Луганськ), тому особа могла отримати статус внутрішньо переміщеної особи з подальшим внесенням особових даних про неї до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, в тому числі і про фактичне місце проживання (перебування).

Частина 10 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Кредитний договір № 033/10/2013/358 між ПАТ АТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено 18 жовтня 2013 року (тобто правовідносини виникли до 10 червня 2017 року). Кредит отримано на придбання квартири, тобто в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», він є споживчим. Отже, досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту є обов`язковим.

Згідно з частиною 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відповідальність за невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою, визначеною частиною першою цієї статті, зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики покладається на російську федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права. Отже, стягнення заборгованості по процентах у розмірі 28 847 грн 88 коп. не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Також від представника ОСОБА_1 - адвоката Лупина О.М. надійшла заява про застосування наслідків пропуску позивачем позовної давності.

Від ПАТ АТ «Укргазбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому воно просило залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дійшла до висновку про таке.

У лютому 2020 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Звертаючись до Троїцького районного суду Луганської області суду, ПАТ АБ «Укргазбанк» вказало, що останнє відоме банку зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 знаходиться на непідконтрольній території, в районі проведення антитерористичної операції, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 12 лютого 2020 року відкрито провадження у поряду спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 12 лютого 2020 року встановлено, що внаслідок того, що місто Луганськ є територією, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України, суд позбавлений можливості, на виконання вимог частини 6 статті 187 ЦПК України, здійснити запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи, що в свою чергу позбавляє позивача доступу до правосуддя.

Враховуючи те, що до територіальної громади міста Луганська Луганської області на даний час звернутися не можливо, з метою визначення підсудності справи та дотримання гарантованих статті 129 Конституції України принципів змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність витребувати у Відділі ведення державного реєстру виборців апарату Троїцької РДА - інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, в Управлінні соціального захисту населення Троїцької РДА - інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача як внутрішньо переміщеної особи та у Білокуракинському об`єднаному управління Пенсійного фонду України Луганської області - інформацію про працевлаштування відповідача.

Судом першої інстанції встановлено, що з відповіді, наданої на адресу суду відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Луганській області від 25 лютого 2020 року, вбачається, що за відомостями обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу УДМС в Луганській області, ОСОБА_1 зареєстрованою/знятою з реєстраційного обліку не значиться, отже визначити останнє відоме місце проживання не можливо.

Відповідно до інформації, наданої Білокуракинським об`єднаним управлінням пенсійного фонду України Луганської області на запит суду, згідно з Індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Держаного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ПФУ, останні звітні відомості про працевлаштування ОСОБА_1 за січень 2020 року надані по Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця.

Згідно відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження юридичної особи Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, розташоване за адресою: м.Київ-601, бульв. Т. Шевченка, б. 13, що територіально відноситься до Шевченківського району міста Києва.

Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 05 травня 2020 року цивільну справу за позовною заявою ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано на розгляд Шевченківському районному суду міста Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року цивільну справу прийнято до свого провадження та вирішено проводити розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без виклику сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ухвала суду була надіслана за адресою реєстрації та повернулася у зв`язку з тим, що місто Луганськ є непідконтрольною територією, а також здійснено оголошення про виклик відповідача на сайті судової влади (а.с. 116-119).

Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, в матеріалах справи знаходиться лист Національного медичного університету імені О.О. Богомольця № 120/9-315 від 15 квітня 2020 року, де вказано, що відповідач ОСОБА_1 працює в Національному медичному університеті імені О.О.Богомольця на посаді доцента кафедри патофізіології з 03 вересня 2018 (наказ 101-л від 31 серпня 2018 року) по теперішній час (а.с. 67).

Відповідно до частини 6 статті 130 ЦПК України якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи.

Вказана вимога щодо належного повідомлення учасника процесу помилково не була виконана судом першої інстанції.

Колегія апеляційного суду враховує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п. 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «»Дія 97» проти України»; заява № 19164/04).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина 1 статті 8 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 частини 3 статті 376 ЦПК України законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції з підстави неналежного повідомлення в суді першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на вищевказане, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лупина О.М. задовольнити частково. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 033/10/2013/358 від 18 жовтня 2013 року (а.с. 209-219).

Умовами кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування:

сума кредиту - 185 000 грн (п. 1.1);

кредит надається на придбання житлової нерухомості - двокімнатної квартири, загальною площею 45,2 кв.м, житловою площею 5,6 кв. м, яка знаходиться у АДРЕСА_2 (п.1.2);

строк повернення кредитних коштів до 17 жовтня 2033 року (п. 1.3.1).

процентна ставка за користування кредитом 18,8 % річних (п. 1.4.1).

за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 23,8 % річних (п. 1.4.2.).

До кредитного договору сторонами у справі укладено графік зменшення заборгованості по кредиту (додаток до кредитного договору, а.с. 212-213 т. 1) та графік платежів та визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с. 214-216 т. 1), де встановлено суму платежу за розрахунковий період, в тому числі суму щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів за користування кредитом та дати погашення.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (частина 2 стаття 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Банк виконав свої договірні зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується випискою з позичкового рахунку відповідача (а.с. 6-11).

Відповідач не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений кредитним договором строк, тому станом на 15 січня 2020 року відповідачем не сплачено:

заборгованість за кредитом - 184 093 грн 14 коп., яка складається із поточної заборгованості у розмірі 174 923 грн 60 коп. та простроченої заборгованості у розмірі 9 169 грн 54 коп.

заборгованість за процентами - 28 847 грн 88 коп., яка складається із процентів, що нараховані на суму поточної заборгованості за період з 01 липня 2014 року по 30 квітня 2015 року - 28 818 грн 36 коп. та процентів, що нараховані на суму простроченої заборгованості за період з 11 листопада 2014 року по 30 квітня 2015 року - 29 грн 52 коп.;

Загальна заборгованість відповідача за кредитним договором, станом на 15 січня 2020 року, складає 212 941 грн 02 коп.

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі більшому ніж це зазначено позивачем у розрахунках заборгованості.

Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, - відповідачем також не наданий не наданий.

Враховуючи положення п.п. 3,6 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 41 Закону України «Про Національний банк Україні», ч.ч. 1, 2 статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.п. 2.1.1, п.5.1., п.5.4., п.5.6., Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566 (зі змінами та доповненнями), виписка з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійсненні протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Отже, банківські виписки є належним доказом підтвердженням операцій за кредитом (правова позиція викладена в Постанові ВГСУ від 06 квітня 2017 року у справі №905/2009/15).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, позивачем не дотриманий обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, що встановлений частиною 10 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, то колегія апеляційного суду враховує таке.

Кредитний договір № 033/10/2013/358 між ПАТ АТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено 18 жовтня 2013 року, тобто правовідносини виникли до 10 червня 2017 року.

Кредит надано на придбання житлової нерухомості - двокімнатної квартири, загальною площею 45,2 кв.м, житловою площею 5,6 кв. м, яка знаходиться у АДРЕСА_2 (п.1.2 кредитного договору), тобто в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», кредит є споживчим.

Для забезпечення кредиту між сторонами у справі укладено договір іпотеки без оформлення заставної від 18 жовтня 2013 року (а.с. 217-219 т.1).

У лютому 2020 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом та у позовній заяві повідомив суд про те, що заходи досудового врегулювання спору не здійснювалися у зв`язку з неможливістю доставлення поштової кореспонденції на тимчасово окуповану територію (а.с. 3 т. 1).

Відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року, яка діяла на час звернення до суду з цим позовом, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Отже, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду встановила, що у відповідача існує заборгованість за кредитним договором від 18 жовтня 2013 року № 033/10/2013/358 у розмірі 184 093 грн 14 коп., яка складається із поточної заборгованості у розмірі 174 923 грн 60 коп. та простроченої заборгованості у розмірі 9 169 грн 54 коп.

З огляду на встановлене, колегія апеляційного суду вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, то колегія апеляційного суду встановила таке.

Позивач, звернувшись до суду у лютому 2020 року, просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами - 28 847 грн 88 коп., яка складається із процентів, що нараховані на суму поточної заборгованості за період з 01 липня 2014 року по 30 квітня 2015 року - 28 818 грн 36 коп. та процентів, що нараховані на суму простроченої заборгованості за період з 11 листопада 2014 року по 30 квітня 2015 року - 29 грн 52 коп.

Згідно із частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Лупина О.М. подав заяву про застосування наслідків пропуску позивачем позовної давності.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 03 лютого 2020 року, тобто з пропуском встановленого статтею 257 ЦК України строку позовної давності, який не просить поновити, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 28 847 грн 88 коп., за період з 01 липня 2014 року по 30 квітня 2015 року.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини 1 та пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У пункті 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позов задоволено частково (враховуючи розмір задоволених позовних вимог 86,45 %), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2 761 грн 40 коп. (86,45 % х 3 194 грн 12 коп. : 100% = 2 761 грн 40 коп.).

З позивача на користь відповідача підлягає до стягнення судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено - у розмірі 1 265 грн 37 коп. (13,55 % х 4 791 грн 18 коп. : 100% = 649 грн 20 коп.).

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення різниця судових витрат у розмірі 2 112 грн 19 коп. (2 761 грн 40 коп. - 649 грн 20 коп = 2 112 грн 19 коп.).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лупина Олександра Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк»заборгованість за кредитним договором від 18 жовтня 2013 року № 033/10/2013/358 у розмірі 184 093 грн 14 коп., яка складається із поточної заборгованості у розмірі 174 923 грн 60 коп. та простроченої заборгованості у розмірі 9 169 грн 54 коп.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк» про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на суму поточної та простроченої заборгованості - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк» судовий збір у розмірі 2 112 грн 19 коп.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк», , місцезнаходження: вул. Єреванська, 1, м. Київ, 03087;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 03 травня 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська