РІШЕННЯ

Іменем України

08.04.2024 Справа №607/21651/23 Провадження №2/607/270/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Марциновської І.В.,

за участю: секретаря судового засідання Хавщ Я.А.,

представника позивача адвоката Колцуняка Ю.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Білик Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що позивач є власником земельної ділянки, площею 0,06 га, кадастровий номер :02:001:0307, розташованої за адресою: с. Смиківці, Тернопільський район, Тернопільська область (Великобірківська територіальна громада).

Дана земельна ділянка межує із земельною ділянкою № НОМЕР_1 , садівниче товариство «Едельвейс», власником якої є ОСОБА_1 .

Відповідач, не дотримуючись правил добросусідства, та в порушення Державних будівельних норм на відстані менше 4 м до межі побудував господарські будівлі та споруди, в яких знаходяться свійські тварини. Від тварин залишається перегній, від якого чути різкий та нестерпний запах.

Також покрівля даних будівель виходить за межі огорожі, що розділяє належні сторонам земельні ділянки, та виходить на земельну ділянку, належну позивачеві. Опади з цієї покрівлі опадають на земельну ділянку позивача.

Крім цього, на межі належних сторонам земельних ділянок побудований туалет, відходи з якого теж потрапляють на земельну ділянку позивача.

Указане у сукупності позбавляє позивача можливості побудувати на своїй земельній ділянці будинок.

З цих підстав комісія Великобірківської селищної ради 30.03.2023 зобов`язала ОСОБА_1 в термін до 31.05.2023 демонтувати усі розміщені на межі господарські будівлі та споруди. 18.08.2023 Великобірківська селищна рада притягнула ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за невиконання зазначеного вище рішення комісії.

Разом з тим станом на даний час самочинно збудовані господарські будівлі відповідачем не знесені.

За таких підстав позивач просить зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_2 земельною ділянкою, площею 0,06 га, кадастровий номер :02:001:0307, розташованою за адресою: с. Смиківці, Тернопільський район, Тернопільська область, шляхом знесення самочинно збудованих господарських будівель.

10.11.2023 позовна заява залишена без руху та позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 16.11.2023 представник позивача усунув недоліки позовної заяви.

13.12.2023 відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання у справі на 22.01.2024 та визначений сторонам строк для подання заяв по суті справи.

19.01.2024 відповідач подав до суду відзив, у якому позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивований тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно відповідач є власником садового будинку з цокольним поверхом, підвалом і мансардою та господарської будівлі. Рішенням виконавчого комітету Великобірківської селищної ради Тернопільської області від 07.09.2022 вирішено перевести належний ОСОБА_1 садовий будинок АДРЕСА_1 в садівницькому товаристві «Едельвейс» у жилий будинок. Відповідач зазначив, що належне йому нерухоме майно побудоване з дотриманням Державних будівельних норм України. При цьому накриття для дров, яке позивач називає господарськими будівлями, не є будівлею у розумінні будівельних норм та для його монтажу не потребуються жодні дозвільні документи. Також у даному накритті відповідач не утримує свійських тварин. Крім цього, вбиральня, про яку вказує позивач, також використовується відповідачем як кладова для зберігання сільськогосподарського інвентарю.

22.01.2024 у підготовчому засіданні оголошена перерва до 19.02.2024 для забезпечення права позивача на подання відповіді на відзив.

23.01.2024 позивач подав відповідь на відзив, у якій просив позов задовольнити повністю. Доводи відповідача, викладені у відзиві, вважає необґрунтованими.

25.01.2024 відповідач подав заперечення, у яких просив у задоволенні позову відмовити.

19.02.2024 без виходу до нарадчої кімнати усними ухвалами, занесеними до протоколу судового засідання, суд задовольнив клопотання відповідача про приєднання додаткових доказів, задовольнив клопотання позивача про виклик свідків та закрив підготовче провадження, призначивши справу до судового розгляду по суті на 19.03.2024.

19.03.2024 у судовому засіданні оголошена перерва до 08.04.2024 з підстав неявки свідка.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Колцуняк Ю.В. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просив позов задовольнити повністю. Додатково пояснив, що знесенню підлягає не господарська будівля, що зображена на кадастровому плані належної відповідачу земельної ділянки, а саме будівля, що розташована впритул до межі земельної ділянки позивача, та вбиральня. Зазначив, що саме у цій будівлі відповідач зберігає курей та кролів. Така будівля є самочинним будівництвом з тих підстав, що на відповідача був накладений штраф за її самовільне будівництво. Вважає, що зображена на фотознімках будівля є саме вбиральнею, оскільки це вбачається з її конструкції. Не заперечував, що станом на даний час на належній позивачу земельній ділянці ще не побудовані ні садовий будинок, ні літня кухня.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Білик Л.С. позов не визнали з підстав, викладених у відзиві та запереченнях, та просили у позові відмовити повністю.

Відповідач додатково пояснив, що мав домовленість із попереднім власником суміжної земельної ділянки щодо монтажу накриття для дров. Зауважив, що усі дрова він майже використав і після цього демонтує накриття. Зазначив, що накриття впритул приєднане до господарської будівлі сараю, саме в якому відповідач тримає курей. Кролів він не утримує взагалі. Також вказав, що біля паркану розташована кладова, а не вбиральня.

Представник відповідача зауважила, що ДБН визначають відстань від господарських будівель до межі земельної ділянки 3 м, а не 4 м як вказує позивач. Зазначила, що Великобірківська селищна рада не обстежувала належну відповідачу земельну ділянку, а рішення про накладення штрафу прийняла з урахуванням лише пояснень позивача.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що є дядьком позивача. Свідок показав, що бачив на межі належних сторонам земельних ділянок побудовані прибудови та туалет. Дах з прибудови виходить на земельну ділянку позивача і усі опади з нього також падають на земельну ділянку позивача. Також відчутний сильний неприємний запах. Зазначив, що бачив на території відповідача курей, а кролів не бачив.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що перебуває з позивачем у дружніх відносинах. Свідок показала, що бачила, що відповідачем до земельної ділянки позивача впритул побудована господарська будівля та вбиральня. Те, що це вбиральня, свідок встановила з зовнішнього вигляду споруди. Зауважила, що курей вона не бачила, а бачила під навісом клітки для кролів, які були повернуті до неї задньою частиною. З цих кліток на землю капав гній. Також був відчутний сильний неприємний запах.

Заслухавши пояснення учасників справи та показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджатися своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд встановив, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.01.2022, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Савкою В.І. та зареєстрованого у реєстрі за № 101, ОСОБА_2 купив земельну ділянку для індивідуального садівництва, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, площею 0,06 га, кадастровий номер :02:001:0307, що розташована за адресою: с. Смиківці, Тернопільський район, Тернопільська область (Великобірківська територіальна громада) (а.с. 8-9). Право власності позивача на указане нерухоме майно 24.01.2022 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується відповідним витягом № 295959118 від 24.01.2022 (а.с. 10).

Власником суміжної земельної ділянки, площею 0,0614 га, кадастровий номер :02:001:0355, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 Указане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 32, 33-34).

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. «г», «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства.

Частина 2 ст. 152 ЗК України визначає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (п. «б» ч. 3 ст. 152 ЗК України.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не дотримуючись правил добросусідства, з порушенням Державних будівельних норм України побудував на межі належних сторонам земельних ділянок господарську будівлю, у якій тримає свійських тварин та дах якої виходить на земельну ділянку позивача, а також вбиральню, відходи з якої також потрапляють на земельну ділянку позивача. Наявність вбиральні та свійських тварин також призводять до нестерпного неприємного запаху, який відчувається і на території належної позивачеві земельної ділянки. Указане позбавляє позивача можливості використовувати земельну ділянку за призначенням та побудувати на ній будинок.

На підтвердження указаних обставин позивач посилається на п. 6.1.41 ДБН України Б.2.2-12:2019.

Разом з тим дані положення нормативно-правового акта не регулюють правовідносини, що виникли між сторонами цього спору. Зокрема, посилання на відстань від дачної та садибної забудови до межі не є релевантним, оскільки позивач оспорює розташування саме господарських будівель.

Щодо відстаней, які зазначені у таблиці 6.7 ДБН, суд зауважує, що відстані від господарських будівель (сараїв) для худоби, інших тварин та птахів площею до 50 м2, септику та фільтруючого колодязю, вуличної вбиральні зазначені по відношенню не до межі, а до житлового будинку та літньої кухні, а також до автосвердловини водопостачання (питного колодязя). Однак, як встановив суд, житловий будинок чи літня кухня на належній позивачу земельній ділянці ще не побудовані, а тому вимірювання таких відстаней є неможливим. Більше того такі підстави позову позивач не зазначав у позовній заяві, оскільки вказував про недотримання відстаней від господарської будівлі саме до межі належних сторонам земельних ділянок.

Щодо вимоги ДБН про те, що вигрібні ями дворових вбиралень повинні бути виконані з конструкцій, що запобігають фільтрації фекальних стоків у ґрунт, суд зауважує, що позивач не надав жодних доказів про розміщення на території належної відповідачу земельної ділянки дворової вбиральні. На спростування фотознімків, наданих позивачем, на яких зображена конструкція, зовні схожа на вбиральню (а.с. 16, 29), відповідач надав фотознімки з відчиненими дверима такої конструкції, з яких вбачається, що така споруда є кладовою для зберігання сільськогосподарського інвентарю (а.с. 66-67).

Більше того згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несучо-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів.

При цьому п. 6 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 406 від 07.06.2017, до таких робіт належить зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків - щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків.

Так, як вбачається з наданих сторонами фотознімків, накриття для дров, що розташоване на земельній ділянці відповідача впритул до земельної ділянки позивача, не містить несучих та огороджувальних або сполучених (несучо-огороджувальних) конструкцій, а складається частково з дерев`яних дощок, частково з листів шиферу (а.с. 17-20). При цьому на фотознімках зображено, що таке накриття приєднане до господарської будівлі сараю (а.с. 68-69). Відтак дане накриття є тимчасовою спорудою, приналежністю до основної речі, право власності на яку вже зареєстроване за відповідачем.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

У постанові від 18.04.2019 у справі № 306/2140/17 Верховний Суд зазначив, що правила ст. 376 ЦК України не можуть бути застосовані при вирішенні справ, предметом спору яких є тимчасові споруди та приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивач не довів належними та достатніми доказами, що тимчасова споруда накриття для дров є самочинно збудованою господарською будівлею, яка збудована відповідачем з порушення ДБН України та підлягає знесенню.

Крім цього, з наданих позивачем доказів не вбачається, що таке накриття використовується відповідачем для утримання свійських тварин чи свійської птиці, та що неприємний запах, про який вказав позивач, виник саме унаслідок наявності такого накриття. На єдиному наданому позивачем фотознімку (а.с. 20) зображена одна курка, яка при цьому перебуває на землі та має відкритий доступ до накриття і можливість вільно до нього зайти. Докази того, що саме у цьому накритті позивач утримує курей, суду не надані. Наявність на території господарства відповідача кролів з матеріалів справи не вбачається взагалі.

При цьому сторона позивача не заявляла клопотання про здійснення виїзного судового засідання з метою огляду належних сторонам земельних ділянок та встановлення чи спростування указаних обставин.

Щодо рішення адміністративної комісії при виконавчому комітеті Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, яким ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП, суд зауважує, що з матеріалів адміністративної справи та відповіді на адвокатський запит вбачається, що рішення приймалось комісією лише на підставі звернення ОСОБА_2 , без заслуховування пояснень ОСОБА_1 та без обстеження меж належних сторонам земельних ділянок (а.с. 88-100). При цьому постанова від 18.08.2023 не містить посилання, які ж саме державні стандарти, норми і правила у сфері благоустрою населених пунктів, правила благоустрою територій населених пунктів, порушив ОСОБА_1 .

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією від 17.10.2023 (а.с. 1). Відтак приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судовий збір необхідно покласти на позивача.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Так, у відзиві відповідач зазначив, що у зв`язку з розглядом даної справи відповідач планує понести судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з тим відповідач не подав до суду докази на підтвердження розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Так само відповідач не подав заяву про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

При цьому суд звертає увагу, що відповідач та його представник не були позбавлені можливості заявити про намір подати докази на підтвердження розміру витрат, які відповідач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, до закінчення судових дебатів, однак такі дії стороною відповідача вчинені не були.

З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що заяву відповідача про розподіл понесених відповідачем судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 133, 141 ч. 1, 8, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити повністю.

Судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок покласти на позивача ОСОБА_2 .

Заяву ОСОБА_1 про розподіл понесених відповідачем судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000 (десять тисяч) гривень залишити без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Колцуняк Юрій Васильович, місцезнаходження: вул. За Рудкою, буд. 33, офіс 24, м. Тернопіль.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Представник відповідача: адвокат Білик Людмила Станіславівна, місцезнаходження: вул. За Рудкою, буд. 33, офіс 105, м. Тернопіль.

СуддяІ. В. Марциновська

Повне судове рішення складене 12.04.2024.