Справа №567/1121/24
Провадження №2/567/409/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

з участю позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 30 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., яку було завдано відповідачем внаслідок пошкодження належного їй автомобіля.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.01.2024 відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний їй на праві власності автомобіль марки ВАЗ 21144, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , зазнав ушкоджень.

За змістом розписки від 14.01.2024, наданої відповідачем, він зобов`язався компенсувати вартість ремонту пошкодженого ним автомобіля у розмірі 30 000 грн. до 14.05.2024. Однак, жодної компенсації відповідачем так і не було виплачено. Розмір таких збитків підтверджується взятим відповідачем на себе зобов`язанням у вигляді розписки, яке добровільно ним не виконується, що й спонукало позивачку звернутися до суду з вищевказаним з позовом.

Одночасно зазначає, що внаслідок дій відповідача вона зазнала моральних страждань, які полягають у пережитому нею нервовому стресі, душевних стражданнях та порушенні звичайних життєвих зв`язків. Розмір спричиненої моральної шкоди відповідачем ОСОБА_2 позивачка оцінює в сумі 5 000 грн. Також просить відшкодувати понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 03.07.2024 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалами суду від 23.08.2024 року та від 19.09.2024 року, постановленими протокольно без виходу суду до нарадчої кімнати, задоволено клопотання позивачки про допит свідків. Інших процесуальних дій не вчинялося.

Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, письмових заперечень проти позову до суду не подав.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та доводів, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Пояснила, що вона є власником автомобіля ВАЗ 21144, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказує, що 02.01.2024 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний їй на праві власності автомобіль марки ВАЗ 21144, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , було пошкоджено. Винуватцем у дорожньо-транспортній пригоді вважає відповідача ОСОБА_2 , що ним не заперечувалось, та у зв`язку з чим він особисто надав їй розписку від 14.01.2024, в якій він зобов`язався компенсувати вартість ремонту пошкодженого ним автомобіля у розмірі 30 000 грн. до 14.05.2024. Поліцію на місце ДТП не викликали, оскільки домовились з ОСОБА_2 про добровільне відшкодування шкоди. Однак, жодної компенсації відповідачем так і не було виплачено. Зазначила, що в березні 2024 року самостійно відремонтувала пошкоджений автомобіль.

Переконана, що вона, як власник майна, яке зазнало пошкодження внаслідок дій відповідача, має право на відшкодування завданих збитків в повному розмірі та просить стягнути з відповідача 30000 грн. завданої матеріальної шкоди. Одночасно зазначає, що вона зазнала моральних страждань, які полягають у пережитому нею нервовому стресі, внаслідок якого вона змушена була вживати ліки щоб заспокоїтись, водночас поснила, що в лікарню з даного приводу вона не зверталась. Розмір спричиненої моральної шкоди відповідачем ОСОБА_2 позивачка оцінює в 5 000 грн., яку також просить стягнути з відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, заперечив проти заявлених до нього позовних вимог. Водночас підтвердив, що дорожньо-транспортна пригода, на яку посилається позивачка, дійсно мала місце, водночас вказуючи на те, що 02.01.2024 року він автомобілем, який належить позивачці, не керував та за кермом був племінник позивачки ОСОБА_3 . З цих підстав заперечує вимоги позивачки про стягнення коштів за складеною ним у письмовій формі борговою розпискою. Пояснив, що 02.01.2024 племінник позивачки ОСОБА_4 взяв автомобіль без дозволу останньої та разом з односельчанами поїхав до нього в с.Сіянці, та саме ОСОБА_4 скоїв ДТП. Водночас вказав, що 14.01.2024 року на прохання позивачки з приводу проведення ремонту та пошкодження її автомобіля, він добровільно власноручно, без будь-якого тиску, примусу чи погроз, написав розписку про відшкодування їй коштів на суму 30 000 грн.

Неповнолітній свідок ОСОБА_3 , у присутності законного представника, в судовому засіданні пояснив, що є племінником позивачки ОСОБА_1 02.01.2024 року він, на прохання відповідача ОСОБА_2 , взяв автомобіль ВАЗ 21144, належний ОСОБА_1 , щоб покататись. З цією метою він разом з односельчанами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 поїхав в с.Сіянці, щоб забрати ОСОБА_2 . На ділянці дороги з с.Сіянці до с.Почапки за кермом автомобіля перебував ОСОБА_2 , при цьому в нього не було посвідчення водія. Керуючи автомобілем в с.Милятин, приблизно о 22 год., ОСОБА_2 в`їхав в стовп, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль.

Неповнолітній свідок ОСОБА_5 , у присутності законного представника, в судовому засіданні пояснив, що 02.01.2024 року приблизно о 21 год. він разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 їхали з с.Почапки в с.Милятин додому та за кермом автомобіля був ОСОБА_2 Керуючи автомобілем, ОСОБА_2 здавав назад та в`їхав в стовп. Поліцію на місце дорожньо-транспортної пригоди ніхто не викликав.

Малолітній свідок ОСОБА_6 , у присутності законного представника, в судовому засіданні пояснив, що 02.01.2024 року він разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 поїхали з с.Милятин в с.Сіянці та автомобілем керував ОСОБА_3 В с.Сіянці за кермо автомобіля сів ОСОБА_2 та вони всі разом поїхали назад в с.Милятин. Однак, коли ОСОБА_2 в с.Милятин рухався заднім ходом, він в`їхав в стовп, внаслідок чого автомобіль було пошкоджено. Поліцію на місце дорожньо-транспортної пригоди не викликали. Після ДТП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відійшли в сторону та про щось домовлялись, при цьому він чув як ОСОБА_2 просив ОСОБА_3 , щоб той взяв провину за скоєння ДТП на себе.

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається із змісту боргової розписки від 14.04.2024 року, остання складена відповідачем на підтвердження його обов`язку із відшкодування шкоди, заподіяної ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шляхом пошкодження транспортного засобу, належного позивачці.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 14.01.2024 року власноручно написав розписку про добровільне відшкодування шкоди, якою підтвердив заподіяння шкоди для ОСОБА_1 у розмірі 30 000 грн. і зобов`язався виплатити суму шкоди до 14.05.2024 року.

Відповідно до розписки ОСОБА_2 визнає, що завдав позивачці матеріальної шкоди, яка виразилась у пошкодженні автомобіля марки ВАЗ 21144, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та зобов`язується відшкодувати цю шкоду до 14.05.2024 року. Згідно розписки розмір матеріальної шкоди складає 30 000 грн.

В судовому засіданні сторони підтвердили, що розмір шкоди, який визначений розпискою є узгодженим сторонами у добровільному порядку, і є таким, що не підлягає додатковому доведенню позивачкою.

В судовому засіданні відповідач, оглянувши оригінал розписки від 14.01.2024 року, підтвердив, що він написав таку розписку у добровільному порядку, без будь-якого тиску, примусу чи погроз, її умови були для нього зрозумілими, відповідали його волевиявленню.

Водночас судом встановлено, що після закінчення строку сплати відшкодування 14.05.2024 року, відповідач не виконав своє зобов`язання за розпискою, завдані позивачці збитки не відшкодував.

Предметом позову є стягнення матеріальної шкоди, згідно з виданою відповідачем розпискою від 14.01.2024 року в розмірі, обумовленому борговим документом. Оскільки взяте на себе зобов`язання відповідачем у вказаний в розписці строк не виконано, позивачка вправі захищати своє порушене право.

За змістом ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Встановлено, що розпискою про добровільне відшкодування шкоди, складеною відповідачем, врегульовано порядок відшкодування шкоди.

Згідно ст.3 ч.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Слід також наголосити, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд в постанові від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц зазначив, що процесуальний обов`язком суду є належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок.

Зважаючи на викладене, з урахуванням показів свідків, які підтвердили заподіяння шкоди належному позивачці автомобілю саме відповідачем під час керування ним таким автомобілем, а відтак заперечення відповідача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та підлягають спростуванню.

Судом встановлено, що розмір завданої відповідачем шкоди узгоджено сторони та відповідач склав розписку про добровільне відшкодування, дійсність якої відповідачем не заперечується.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача, з вини якого позивачу завдана шкода в розмірі, про який сторони домовились.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля у розмірі 30 000 грн.

При вирішенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтями 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності.

Як зазначено у п. 9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У відповідності до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ч.ч.1-3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Разом з тим, вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню судом, оскільки факт завдання позивачці моральної шкоди в результаті винних дій або бездіяльності відповідача не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, та позивачкою не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст.ст.76-81 ЦПК України на обґрунтування своїх доводів, викладених у позовній заяві.

Позивачка посилається на те, що їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та порушенні звичайних життєвих зв`язків.

Водночас, вищенаведені доводи позивачки не підтверджені жодними доказами. Позивачка не обґрунтувала причинно-наслідковий зв`язок між її майновими витратами і душевними стражданнями, які пов`язані з цими витратами.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є безпідставними та задоволенню не підлягають.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтакз відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі1211,20 грн., який було сплачено за подання вимоги майнового характеру.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 18, 81-82, 141, 263, 265, 268, 272-273, 279, 280-282,354-355 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду, завдану пошкодженням автомобіля у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.09.2024 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.