РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/14583/22

Провадження № 22-ц/4815/261/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 ,

розглянув порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційні скарги ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2023 року, ухвалене в складі судді Ковальова І.М., дата складання повного тексту рішення не вказана, у справі № 569/14583/22,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», ОСОБА_2 про стягнення збитків завданих в дорожньо-транспортній пригоді.

Позов мотивовано тим, що 12 березня 2021 року о 15 год. 00 хв. в м. Рівне по вул. В. Чорновола, 93Е, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «БАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого остання по інерції руху скоїла зіткнення з транспортним засобом марки «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_3 (на червоному фоні), під керуванням водія ОСОБА_3 , які зупинилися попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.

Приватне акціонерне товариство «НАСК «ОРАНТА», в якому був застрахований автомобіль відповідача, на підставі страхових актів виплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 44548 грн. Між позивачем та страховиком ПАТ «НАСК «Оранта» не досягнуто згоди щодо розміру страхового відшкодування, сума незадоволених вимог становить 49607,08 грн.

Окрім того, ОСОБА_2 повинен відшкодувати різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та страховою виплатою.

Просила суд про задоволення позову.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення шкоди та судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 22222,24 грн. (двадцять дві тисячі двісті двадцять дві гривні 24 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою 67172,11 грн. (шістдесят сім тисяч сто сімдесят дві гривні 11 коп.).

Стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі, а саме 9000,00 грн. (дев`ять тисяч гривень 00 коп.) витрат на проведення судової експертизи та 992,40 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог до нього.

Зазначає, що суд першої інстанції застосував норму права без урахування висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц). Вважає, що оскільки розмір заподіяної шкоди не перевищує ліміту відповідальності страховика, то відсутні підстави для покладення цієї відповідальності на нього. Крім того, суд не врахував, що він не є власником джерела підвищеної небезпеки, а є найманим працівником та керував автомобілем під час виконання трудових обов`язків.

У поданій на рішення апеляційній скарзі, ПАТ НАСК «ОРАНТА» просить скасувати рішення в частині розподілу судових витрат та ухвалити нове, яким здійснити розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог до кожного відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, що стверджується висновками Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ПАТ НАСК «ОРАНТА» - задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення в повній мірі не відповідає.

Оскільки питання щодо правомірності стягнення страхового відшкодування з ПАТ «НАСК «Оранта», заявником не порушується, колегія суддів переглядає оскаржуване рішення суду лише в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальної шкоди у вигляді різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Установлено, що 12 березня 2021 року о 15 год. 00 хв. в м. Рівне по вул. В. Чорновола, 93Е, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «БАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого остання по інерції руху скоїла зіткнення з транспортним засобом марки «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_3 (на червоному фоні), під керуванням водія ОСОБА_3 , які зупинилися попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.

Постановою Рівненського міського суду від 26 березня 2021 року по справі №569/5680/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 (триста сорок гривень). Постанова суду набрала законної сили 06 квітня 2021 року.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «БАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , забезпечена в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/9616551 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у сумі 130 000 грн, франшизи 2500 грн.

Відповідно до страхового акту № ОЦВ-21-17-48246/1 НАСК «ОРАНТА» страховиком 24 травня 2021 року було здійснено виплату позивачці страхового відшкодування у розмірі 41657,99 грн.

У липні 2021 року відповідачем ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було прийнято рішення щодо доплати позивачці страхового відшкодування у розмірі 2890,01 грн.

05 жовтня 2023 року судовим експертом Картавовим Ю.О. складено висновок №2249.23 СЕ судової автотоварознавчої експертизи автомобіля «Toyota Rav4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Toyota Rav4» (включаючи ПДВ) пошкодженого в ДТП 12.03.2021 року, станом на момент ДТП, становить 80935,49 грн, а вартість відновлювального ремонту без коефіцієнту фізичного зносу (включаючи ПДВ) становить 133942,35 грн.

Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та без ПДВ автомобіля марки «TOYOTARav 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП 12.03.2021, станом на момент ДТП, становить 69270,24 грн.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17 та від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц.

Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень частини другої статті 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22).

У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що «відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Убачається, що розмір страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта», у даній справі, у сумі 69270,24 грн. визначено з урахуванням передбаченого розміру франшизи 2500 грн., коефіцієнту фізичного зносу та інших вимог - ПДВ.

За обставин цієї справи у страховика не виникло обов`язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності.

Таким чином різниця між виплаченою позивачу страховиком та стягнутою сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, зумовлена законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком врахуванням франшизи, ПДВ та зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Тому саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Тому суд першої інстанції установивши, що розмір шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, зробив правильний висновок, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 67172,11 грн.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги проте, що він не є власником джерела підвищеної небезпеки, а є найманим працівником та керував автомобілем під час виконання трудових обов`язків не заслуговують на увагу, оскільки будь які докази з цього приводу в матеріалах справи відсутні. Навпаки, убачається що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_2 є власником автомобіля «БАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 і з ним як з страхувальником був укладений Поліс АР/9616551.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 висновків суду не спростовують.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ПАТ «НАСК «Оранта» щодо порушення норм процесуального права в частині розподілу судових витрат, з таких підстав.

Відповідно до п.п. 1-3, ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З аналізу вказаних вище норм ЦПК України убачається, що солідарне стягнення витрат на професійну правничу допомогу чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачене. Солідарне зобов`язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм ЦК України, який визначає це поняття через «солідарну вимогу» та «солідарний обов`язок» (статті 541-544 ЦК України).

Якщо позов майнового характеру задоволений солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами у визначених частках. Солідарне стягнення суми судових витрат, як уже зазначалося, законом не передбачене. Натомість суд здійснює такий розподіл відповідно до вимог Закону, зокрема статей 137, 141 ЦПК України.

Наведене узгоджується з правовим позиціям, викладеними у постановах Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16, у додатковій постанові Верховного Суду від 11 червня 2018 року у справі № 923/567/17 (з урахуванням ухвали суду касаційної інстанції про виправлення описки від 06 липня 2018 року ), від 22 жовтня 2020 року у справі № 904/4105/18.

Проте зазначеного не було враховано судом першої інстанції у здійсненні розподілу судових витрат у цій справі.

Убачається, що ціна позову у справі, з урахуванням збільшених вимог, становить 89394,35 грн. Позивач понесла витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 9992,40 грн.

Рішенням суду позовні вимоги до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» задоволено на суму 22222,24 грн, що становить 24,86 %; до ОСОБА_2 задоволено на суму 67172,11 грн, що становить 75,14% ціни позову.

Виходячи з пропорційності розміру задоволених вимог до кожного з відповідачів, на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, понесені нею в розмірі 9992,40 грн, а саме, з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» підлягає стягненню 2484,11 грн (9992,40 грн х 24,86%), з ОСОБА_2 7508,29 грн (9992,40 грн х75,14%).

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» задовольнити .

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2023 року в частині солідарного стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 судові витрати 2484,11 грн ( дві тисячі чотириста вісімдесят чотири гривні 11 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати пов`язанні з розглядом справи у розмірі 7508,29 грн ( сім тисяч п`ятсот вісім гривень 29 коп.)

В решті рішення залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 02 травня 2024 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.,

Хилевич С.В.,

.