Дата документу 23.04.2024 Справа № 335/3801/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 335/3801/21 Головуючий у І інстанції: Соболєва І.П.
Провадження № 22-ц/807/813/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року у справі за позовом приватного підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року ПП ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди.

В обґрунтування позову зазначала, що 01.07.2016 сторони уклали договір оренди нежилого приміщення №01/07/2016, за умовами якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 у платне строкове користування нежитлове приміщення, загальною площею 381 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому вказаний договір було пролонговано на тих же умовах з 01.07.2019. Факт передачі вказаного приміщення у користування відповідача підтверджується актом прийому-передачі.

Відповідно до п. 3.1 договору оренди розмір щомісячної орендної плати складає 4770 грн. Пунктом 3.4 договору передбачена відповідальність за несвоєчасну сплату орендних платежів у вигляді пені 0,05 відсотків за кожний день прострочення оплати оренди нежитлового приміщення. Відповідач неналежним чином виконує свої обов`язки за договором та не сплачує орендну плату.

Посилаючись на означені обставини, ПП ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь заборгованість з орендної плати за Договором оренди в розмірі 143100 грн та пеню за прострочену суму з орендної плати в розмірі 3362,85 грн, а також судовий збір.

РішеннямОрджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП ОСОБА_2 заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди в розмірі 143100 грн та 3362,85 грн пені за прострочення виплати орендної платі.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що сторони дійсно уклали договір оренди № 01/07/2016 від 01.07.2016, предметом якого було нежитлове приміщення загальною площею 381 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Під час дії цього договору всі розрахунки з орендної плати здійснювались у готівковій формі.

У зв`язку з припиненням зазначеного договору оренди, відповідач повернув позивачу приміщення, що було його предметом, за актом приймання-передачі (повернення) від 31.05.2018. Отже, нарахування позивачем орендної плати з 01.06.2018 є безпідставним.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Загрія Р.О. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні рішення суду першої інстанції та відмові в задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 106а), клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з частиною другою статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності позивача, яка не з`явилась.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну слід задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором оренди нежитлового приміщення.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частиною восьмою статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення змісту пункту 6 частини другої статті 356, частин першої, другої та третьої статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що ОСОБА_1 не міг подати заперечення проти позову та докази на їх підтвердження у зв`язку з тим, що не був повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, колегія суддів враховує докази, які він додав до апеляційної скарги.

Апеляційний суд встановив та підтверджено матеріалами справи, що 01.07.2016 ПП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір оренди нежилого приміщення № 01/07/2016, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4-5).

Відповідно до п. 3.1 договору оренди розмір щомісячної орендної плати складає 4770 грн.

Пунктом 3.4 договору передбачена відповідальність за несвоєчасну сплату орендних платежів у вигляді пені 0,05 відсотків за кожний день прострочки оплати оренди нежитлового приміщення.

Відповідно до Акту приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.07.2016 ПП ОСОБА_2 передала об`єкт оренди ОСОБА_1 .

Згідно з Актом приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.05.2018, складеним ПП ОСОБА_2 (орендодавцем) та ОСОБА_1 (орендатором), орендатор повертає, а орендодавець приймає з оплатного строкового користування нежитлове приміщення загальною площею 381 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1); стан приміщення на момент повернення задовільний (п. 2); зауваження відсутні, сторони одна до одної претензій не мають (п. 3); приміщення прийнято (п. 4). Казаний Акт підписаний сторонами (а.с. 91).

П. 6.2 Договору оренди нежилого приміщення № 01/07/2016 передбачено, що орендоване приміщення вважається повернутим з користування від дати підписання обома сторонами акту приймання-передавання приміщення з оренди.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Приписами статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 785 ЦК України передбачені обов`язки наймача в разі припинення договору найму.

Так, згідно з частиною першою цієї статті, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Тобто з припиненням договірних відносин у наймача (орендаря) припиняється обов`язок сплачувати орендні платежі, натомість виникає новий обов`язок негайно повернути наймодавцеві річ у відповідному стані.

У зв`язку з підписанням сторонами Акту приймання-передачі (повернення) нежилого приміщення 31.05.2018, відповідач повернув об`єкт оренди орендодавцю, що свідчить про припинення у орендаря обов`язку сплачувати орендні платежі. Належних та допустимих доказів на спростування цих обставин позивач не надала.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Копії претензій від 16.11.2020 та актів звірки взаємних розрахунків, наданих позивачем до позовної заяви, не можуть бути належними доказами на підтвердження позовних вимог, адже вони не містять підпису ні ОСОБА_1 , ні самої ОСОБА_2 . Таким чином наявність заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за період з листопада 2017 до червня 2019 року не є доведеною та підтвердженою.

Позовна заява містить твердження про те, що Договір оренди нежилого приміщення № 01/07/2016 пролонгований на тих же умовах з 01.07.2019, проте належних доказів такої пролонгації позивач не надала, а враховуючи встановлений факт підписання сторонами акту приймання-передачі (повернення) вказаного приміщення орендодавцю 31.05.2018, в якому, зокрема, зазначено про відсутність претензій з боку орендодавця, заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за період з липня 2019 до серпня 2020 також не є підтвердженою, а вимоги позивача про її стягнення необґрунтовані.

За таких обставин, оскільки апеляційний суд встановив повернення з користування ОСОБА_1 нежитлового приміщення, що було предметом договору оренди між сторонами, за актом приймання-передачі, що містить пункт про відсутність претензій ОСОБА_2 до відповідача, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів позовної заяви про пролонгацію вказаного договору, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, її слід задовольнити, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України слід скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що новою постановою апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_1 , віг має право на відшкодування витрат зі сплати судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги за квитанцією № 007288.01.029.24021від 27 лютого 2024 року (а.с. 80) в розмірі 2196,94 грн, які слід стягнути з позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року скасувати. Прийняти у цій справі нову постанову, якою:

«Позов приватного підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди залишити без задоволення.»

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2196 (дві тисячі сто дев`яносто шість) гривень 94 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 травня 2024 року.

Головуючий:

Судді: