РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 684/472/24

Провадження № 2/684/169/2024

25 листопада 2024 року селище Стара Синява

Старосинявський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Галиш І.Б.,

за участі секретаря с/з Гонти Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Старосинявської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Старосинявської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Заліссянської сільської ради Старосинявського району Хмельницької області №18 від 30 серпня 2005 року визначено, що приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1 є власністю СТОВ «Ранок». Згідно рішення Старосинявської селищної ради №14/2024 від 25 січня 2024 року про присвоєння адрес приміщення гуртожитку знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 11 квітня 2007 року затверджено звіт ліквідатора і ліквідаційний баланс ТОВ «Ранок» та ліквідовано ТОВ «Ранок» (код ЄДРПОУ 3729003).

Позивач вказує, що під час процедури ліквідації він вирішив придбати будівлю гуртожитку та 13 вересня 2006 року між ним та ліквідатором СТОВ «Ранок» - Іваховим Р.В. у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу будівлі гуртожитку, який тоді знаходився за адресою АДРЕСА_1 (проте в договорі та акті прийому передачі від 13 вересня 2006 року помилково вказано №4, що підтверджується довідкою Старосинявської селищної ради №35 від 18 березня 2024 року), с. Залісся Старосинявського району Хмельницької області. Після сплати обумовленої суми коштів 2000 грн ліквідатор передав йому будівлю гуртожитку, про що був складений акт здавання-прийняття нерухомого майна від 13 вересня 2006 року. Згідно акту здавання-прийняття нерухомого майна за договором від 13 вересня 2006 року ОСОБА_1 прийняв від ліквідатора арбітражного керуючого Івахова Р.В. будівлю гуртожитку. Таким чином, 13 вересня 2006 року у володінні позивача опинилася будівля вказаного гуртожитку, з того часу і до тепер він відкрито, вільно володіє ним, використовує як складське приміщення. Згідно технічного паспорта від 23 лютого 2024 року на об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_3 , загальна площа приміщення нежитлової будівлі становить 176,5 кв.м., площа забудови 236,7 кв.м.

Позивачем зазначене, що увесь час з 13 вересня 2006 року він вважав себе власником майна на підставі договору від 13 вересня 2006 року, тому з метою оформлення прав власника він звернувся до Старосинявської селищної ради, де отримав рішення про присвоєння адреси будівлі гуртожитку, та потім до ЦНАПу. Рішенням від 08 березня 2024 року за №71966365 державний реєстратор прав на нерухоме майно відмовив позивачу в проведені реєстраційних дій, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме мано та їх обтяження. Рішенням Старосинявського районного суду від 11 червня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Старосинявської селищної ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13.09.2006, та визнання права власності на нерухоме майно - гуртожиток, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Дане рішення вмотивоване тим, що договір купівлі-продажу будівлі гуртожитку за адресою АДРЕСА_3 не є укладеним, тому відсутні й правові підстави для визнання права власності за позивачем на це нерухоме майно.

З врахуванням вказаного, позивач вважає, що є підстави для визнання права власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю загальною площею 176,5 кв.м., площею забудови 236,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 за набувальною давністю.

Ухвалою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 17 жовтня 2024 року судом підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на нерухоме майно нежитлову будівлю за набувальною давністю.

Представник відповідача Старосинявської селищної ради у судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, попередньо подав суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом, рішенням №18 виконавчого комітету Заліссянської сільської ради Старосинявського району Хмельницької області від 30 серпня 2005 року визнано приміщення гуртожиток по АДРЕСА_1 власністю СТОВ «Ранок», приміщення гуртожиток не має соціально-побутового призначення.

Відповідно до договору купівлі - продажу нерухомого майна № б/н від 13 вересня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та ліквідатором СТОВ «Ранок» ОСОБА_2 , було здійснено купівлю-продаж будівлі гуртожитку, який знаходиться за адресою с. Залісся Старосинявського району Хмельницької області.

Відповідно до акту здавання-прийняття нерухомого майна за договором № б.н. від 13 вересня 2006 року, складеного 13 вересня 2006 року, ОСОБА_1 прийняв від ліквідатора арбітражного керуючого Івахова Р.В., на умовах передбачених договором № б/н від 13 вересня 2006 року, будівлю гуртожитку, який знаходиться у АДРЕСА_4 . Договірна ціна складає за договором 2000 грн.

Листом від 04 вересня 2006 року арбітражний керуючий Івахов Р.В. повідомлено ОСОБА_1 , що договір купівлі-продажу гуртожитку нотаріального посвідчення не потребує, оскільки перебуває у ветхому стані. Нотаріальна форма договору не передбачена в процесі ліквідаційної процедури підприємства.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 11 квітня 2007 року (справа №2/4/135-Б) затверджено звіт ліквідатора про проведену ліквідаційну процедуру і ліквідаційний баланс ТОВ «Ранок» с. Залісся Старосинявського району, складений станом на 05 березня 2007 року. Ліквідовано ТОВ «Ранок» с. Залісся Старосинявського району, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 3729003.

Відповідно до архівної довідки №45 від 06 серпня 2024 року Архівного відділу Хмельницької районної державної адміністрації 26 квітня 2007 року державним реєстратором проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи СТОВ «Ранок» с. Залісся на підставі рішення суду про ліквідацію юридичної особи-банкрута.

Рішенням виконавчого комітету Старосинявської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області №14/2024 від 25 січня 2024 року за заявою ОСОБА_1 присвоєно адресу на нежитлове приміщення (гуртожиток), який належить ОСОБА_1 : АДРЕСА_5 , в акті здавання-приймання нерухомого майна за договором № б/н від 13 вересня 2006 року помилково зазначено адресу АДРЕСА_4 , (довідка №35 від 18 березня 2024 року Старосинявської селищної ради).

Згідно технічного паспорта виготовленого 23 лютого 2024 року за замовленням ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості будівля громадського призначення, адреса об`єкта АДРЕСА_3 , загальна площа приміщень нежитлової будівлі становить 176,5 кв.м., площа забудови 236,7 кв.м.

Згідно висновку про вартість майна від 05 квітня 2024 року, об`єкт оцінки будівля загальною площею 176,5 м2, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , ринкова вартість об`єкту оцінки становить 489364 грн.

Відповідно до повідомлення Хмельницького БТІ №743044 від 31 жовтня 2023 року право власності на нерухомість за адресою АДРЕСА_6 не зареєстровано.

Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій №71966365 від 08 березня 2024 року державним реєстратором прав на нерухоме майно відмовлено ОСОБА_1 у проведені реєстраційних дій, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Рішенням Старосинявського районного суду від 11 червня 2024 року (справа №684/151/24) відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Старосинявської селищної ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13.09.2006, та визнання права власності на нерухоме майно - гуртожиток, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Допитані у судовому засіданні за клопотанням позивача свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду пояснили, що їм відомо про те, що у 2006 році ОСОБА_1 купив у ТОВ «Ранок» нежитлове приміщення у с. Залісся та з цього часу користується цим нерухомим майном.

Відповідно до ч. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Згідно вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

У пунктах 9, 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Водночас Верховний Суд в своїх рішеннях, зокрема у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 175/4741/16, неодноразово висловлював правову позицію, згідно якої давність володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Відповідно достатті 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси йдеться про добросовісне, у тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Аналогічний правовий висновок щодо правильності застосування положень ст. 344 ЦК України, зробив Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18, від 01 жовтня 2020 року у справі № 286/1652/18, від 21 січня 2021 року у справі № 140/1774/18, від 18 березня 2021 року у справі № 389/2946/16-ц, від 24 червня 2021 року у справі № 219/49/20, від 20 грудня 2021 року у справі № 294/380/20.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 01.08.2018р. у справі №201/12550/16-ц. Велика Палата Верховного Суду у справі №910/17274/17, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №201/12550/16-ц.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 знав, що ТОВ «Ранок» є власником спірного нерухомого майна, знав про володіння ним чужим майном, а оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна від 13 вересня 2006 року не посвідчено нотаріально, що суперечить вимогам статті 657 ЦК України, що встановлено судовим рішенням у справі №684/151/24 від 11 червня 2024 року, тому не можна вважати володіння позивачем даним майном добросовісним. Недотримання вимог закону не може свідчити про добросовісність набувача майна в розумінні положень статті 344 ЦК України

Також, на переконання суду позивачем не доведено безтитульність володіння оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 заволодівши нежитловим приміщенням, сплативши його власнику грошові кошти у розмірі 2000 грн., тобто заволодів майном зі згоди власника.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України (п.59 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №910/17274/17 від 14 травня 2019 року).

Враховуючи встановлені обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, та оскільки позивач не є добросовісним набувачем, тому сама по собі відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності за набувальною давністю, тому в задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Старосинявської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 04 грудня 2003 року Старосинявським РВ УМВС України в Хмельницькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Старосинявська селищна рада, місцезнаходження: селище Стара Синява, вул. І. Франка, 8, Хмельницький район Хмельницька область, код 04402824

Повне судове рішення складено 27 листопада 2024 року.

Головуюча суддя Галиш І.Б.