провадження №22-ц/824/8328/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві адміністрації про припинення права власності на частку в спільному майні та визнання права власності на частини житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві адміністрації про припинення права власності на частку в спільному майні та визнання права власності на частини житлового будинку, у якому позивач просить:

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/6 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 0;

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 на 1/6 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 0;

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_5 на 1/6 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 0;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 0, що не перебуває у власності ОСОБА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму компенсації вартості 1/6 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 0, у розмірі 387 600,00 грн;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 суму компенсації вартості 1/6 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 0, у розмірі 387 600,00 грн;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суму компенсації вартості 1/6 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 0, у розмірі 387 600,00 грн;

- стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

31 січня 2024 року представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Якушова Наталія Едуардівна подала заяву про зупинення провадження у справі до закінчення дії воєнного стану в Україні.

Вимоги клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 з 02 вересня 2013 року перебуває у складі Збройних Сил України, є кадровим військовим на посаді офіцера психологічної групи по роботі з особовим складом та з початком повномасштабного вторгнення виконує бойові завдання в складі батальйонно-тактичної групи військової частини № НОМЕР_1 , у зв`язку з чим фактично не проживає за місцем реєстрації, а знаходиться за місцем несення бойового чергування підрозділу, або за місцем знаходження військової частини. Відповідач хоче взяти участь у розгляді справи та особисто бути присутньою у судових засіданнях. Участь у справі її представника не позбавляє останню права особистої присутності в судових засіданнях.

Вважає, що конструкція п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України є імперативною нормою, а тому за визначених обставин зупинення провадження є не правом, а обов`язком суду незалежно від того, чи є представник у процесі, якщо є бажання самого військового щодо зупинення провадження у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року клопотання представника відповідачки адвоката Якушової Н.Е. про зупинення провадження в цивільній справі задоволено. Зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві адміністрації про припинення права власності на частку в спільному майні та визнання права власності на частини житлового будинку до припинення перебування відповідачки ОСОБА_3 у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Ахрамович Ян Ігорович, 19 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

Ухвалу суду першої інстанції апелянт вважає незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, а тому такою, що підлягає скасуванню.

Посилаючись на практику Верховного Суду, зазначив, що процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву зазначила, що орендує житло у м. Ірпінь за місцем дислокації військової частини. Вказане свідчить про те, що підрозділ, у складі якого перебуває відповідач, не приймає участь у виконанні бойових завдань.

Проте, суд першої інстанції не врахував, що відповідач не надала доказів, які дають підстави для зупинення провадження у справі відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Крім того, відповідач бере участь у справі через свого представника - адвоката, а тому може реалізовувати свої права і приймати участь у даній справі через нього.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві адміністрації про припинення права власності на частку в спільному майні та визнання права власності на частини житлового будинку.

В ухвалі суду надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

16 квітня 2024 року представник ОСОБА_3 - адвокат Якушова Н.Е. подала відзив, у якому заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року законною та обґрунтованою.

Підтримавши доводи клопотання про зупинення провадження у справі, вказала, що в матеріалах справи є клопотання ОСОБА_3 щодо опитування її в якості свідка по справі та бажання брати участь в розгляді справи, так як справа є важливою для неї. Однак наразі відповідачка обмежена в своїх діях.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам не відповідає, виходячи з наступного.

При вирішенні питання про зупинення провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що стороною відповідача надані докази перебування ОСОБА_3 у складі Збройних Сил України у військовій частині, тому необхідно зупинити провадження у справі, до припинення перебування відповідачки у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан.

Колегія суддів не може повною мірою погодитися з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.

Зупинення провадження у справі не повинно призводити до затягування розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої державою Україна, закріплено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального звинувачення.

Таке право кореспондується з обов`язком добросовісного використання як сторонами, так і судом, своїх процесуальних прав та необхідністю утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати наданих процесуальним законом заходів до скорочення періоду судового провадження. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (пункт 35 Рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» та параграфи 66, 69 Рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, №30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції;.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава зупинення провадження у справі застосовується виключно з метою забезпечення можливості дотримання процесуальних прав учасників процесу, закріплених нормами ЦПК України, зокрема на безперешкодну участь сторін у судовому процесі, та з метою виконання обов`язку суду щодо повного та об`єктивного дослідження судом всіх обставин справи.

Процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю лише одного воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших, утворених відповідно до закону, військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналогічні за змістом висновки викладені в ухвалах Верховного суду від 29 липня 2022 року у справі №161/12659/20, від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц, від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває (як на день постановлення оскаржуваної ухвали так і на день прийняття цієї постанови).

Згідно з пунктом другим зазначеного Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 6-1 Закону України «Про Національну гвардію України» з введенням воєнного стану Національна гвардія України для виконання завдань з оборони держави приводиться в готовність до виконання завдань за призначенням і підпорядковується Головнокомандувачу Збройних Сил України, крім військових частин (підрозділів), які здійснюють конвоювання та охорону дипломатичних представництв.

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у Національній гвардії України.

З довідки №821 від 10 жовтня 2023 року встановлено, що капітан ОСОБА_3 перебуває на службі та працює у військовій частині Національної гвардії України НОМЕР_1 з 03 вересня 2013 року по теперішній час.

Відомості про те, що вказана військова частина здійснює конвоювання та охорону дипломатичних представництв не зазначені.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу, що надані ОСОБА_3 та її представником докази не містять інформації про переведення на воєнний стан військової частини, у якій служить відповідач або залучення останньої військовою частиною до виконання завдань у зоні бойових дій, а тому дійшов помилкового висновку по наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України підстав для зупинення провадження у справі.

Додатково, колегія суддів констатує, що судом першої інстанції клопотання ОСОБА_3 щодо опитування її у якості свідка не вирішено, а тому за наявності представника, який в порядку ст. 64 ЦПК України наділений повноваженнями здійснювати від імені відповідачки її процесуальні права та обов`язки, з урахуванням поданого відзиву на позовну заяву, відсутні підстави вважати, що існує об`єктивна неможливість розгляду справи.

Також, колегія суддів звертає увагу, що інститут зупинення провадження у справі не може бути застосований на шкоду іншим учасникам справи, меті цього інституту та принципам цивільного судочинства, а також порушувати вимоги закону щодо розумності строку розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права, оскільки висновок суду першої інстанції про необхідність зупинення провадження у справі є передчасним та таким, що не ґрунтується на вимогах процесуального закону та матеріалах справи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві адміністрації про припинення права власності на частку в спільному майні та визнання права власності на частини житлового будинку - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова