Номер провадження: 22-ц/813/4428/24
Справа № 520/427/17
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 адвоката Ростомова Г.А.,

представника ТОВ «Верра Фінанс» - Царюк М.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ростомова Гранта Артуровича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2024 року про відмову у повороті виконання рішення у цивільній справі за заявою представника ОСОБА_2 адвоката Ростомова Гранта Артуровича, про поворот виконання заочного рішення Київського районного суму м. Одеси від 06 березня 2017 року у справі №520/427/17 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

встановив:

15.01.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про поворот виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.03.2017 року у справі №520/427/17 за позовом ПАТ «Фідобанк», правонаступником якого є ТОВ «Верра Фінанс», до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Заява була обґрунтована тим, що постановою Одеського апеляційного суду від 06.07.2023 року у справі № 520/427/17 ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01.03.2021 року було скасовано, заяву ТОВ «Верра Фінанс» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишено було залишено без задоволення.

Постановою Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.12.2023 року, скасовано усі дії, пов`язанні із виконавчим провадженням №66151931, зокрема, скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження.

Посилаючись на зазначені обставини заявник просила задовольнити її вимоги.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.02.2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 було відмовлено (а.с.38-41).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Ростомов Г.А. ставить питання про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 05.02.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким заяву про поворот виконання судового рішення задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.48-52).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Верра Фінанс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги (а.с.79-81).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засідання, в режимі відеоконференції, за участю представника ОСОБА_1 адвоката Ростомова Г.А., представника ТОВ «Верра Фінанс» - Царюк М.З., у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.92-98).

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції у відкритому судовому засідання, в режимі відеоконференції, за участю представника ОСОБА_1 адвоката Ростомова Г.А. та представника ТОВ «Верра Фінанс» - Царюк М.З., у відсутність інших учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про поворот виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.03.2017 року у справі № 520/427/17 не скасовано, набрало законної сили і до теперішнього часі не виконане (а.с.38-41).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.03.2017 року у справі №520/427/17 за позовом ПАТ «Фідобанк», правонаступником якого є ТОВ «Верра Фінанс», до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 було стягнуто заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 88 575,82 доларів США, що за курсом НБУ становило 2 272 813,11 грн.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.03.2017 року у справі №520/427/17 у встановленому законом порядку сторонами у справі не оскаржувалось та набрало законної сили.

01.03.2021 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси було задоволено заяву ТОВ «Верра Фінанс» про поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до

виконання у цивільній справі № 520/427/17.

Разом з тим, постановою Одеського апеляційного суду від 06.07.2023 року у справі № 520/427/17 ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01.03.2021 року було скасовано, заяву ТОВ «Верра Фінанс» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості було залишено без задоволення.

У зв`язку з цим, постановою Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.12.2023 року було скасовано усі дії, пов`язанні із виконавчим провадженням № 66151931, зокрема, скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 520/427/17-ц, виданого Київським районним судом м. Одеси 07.08.2017 року (а.с.5).

Саме виходячи з того, що ухвала суду, на підставі якої було відкрите виконавче провадження і проводилось стягнення грошових коштів, була скасована, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про поворот виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.03.2017 року у справі №520/427/17 і стягнути з ТОВ «Верра Фінанс» на її користь сплачені нею грошові кошти за виконавчим провадженням у сумі 47 945,35 грн.

Вирішуючи даний спір колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами

іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий

суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

У розумінні практики ЄСПЛ передбачається не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система

Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення

залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного

будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для

цілей ст. 6 Конвенції.

Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові

для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств,

установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають

виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними

договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її

межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Частинами 2 та 3 цієї статті визначено, що якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових

прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє

становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення

стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим)

рішенням.

Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав

особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом

захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому

скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого

майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання

дій) відпала. Як наголошено в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови,

що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в

правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).

Враховуючи позицію Конституційного Суду України, яка регулює питання

застосування інституту повороту виконання рішення, поворот виконання рішення - це

повернення сторін виконавчого провадження в первинне становище, у зв`язку із

скасуванням виконаного рішення суду з метою поновлення їхніх прав.

Поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності

таких умов: 1) щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення

майно чи гроші; 2) щоб виконане рішення було скасовано вищестоящим судом

повністю чи змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших

випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного

судочинства відбуватися не може.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-53цс15, від 28.01.2018 року справа № 203/2612/13-ц, від 20.10.2021 року справа №521/5241/18.

Поворот виконання рішення суду як спосіб захисту майнових прав боржника

(відповідача) передбачає повернення йому стягувачем (позивачем) лише тих

грошових коштів, які були ним безпосередньо одержані за скасованим в

подальшому рішенням суду.

З аналізу ст. 444 ЦПК України можливо прийти до висновку, що поворот

виконання рішення можливий лише за наслідками скасування судового рішення,

яким спір вирішено по суті спору у чіткій відповідності до вимог даної норми

закону.

З підстав викладеного, посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що відмова у задоволенні заяви про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, є підставою для повороту виконання судового рішення, не приймаються колегією суддів до уваги.

Як вже зазначалось, заочне рішення Київського районного суду від 06.03.2017 року у справі № 520/427/17 сторонами у справі не оскаржувалось та набрало законної сили і не виконано до теперішнього часу.

За таких обставин, враховуючи, що судове рішення, яким справа була вирішена по суті спору, та яке було підставою для видачі виконавчого листа, не скасовано, суд першої

інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про поворот виконання судового рішення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги, а також його правонаступники, не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які апелянт посилався як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвала прийнята у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ростомова Гранта Артуровича залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2024 року про відмову у повороті виконання рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19.09.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева