ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8949/24 Справа № 183/1834/24 Суддя у 1-й інстанції - Парфьонов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення від 10 червня 2024 року та додаткове рішення від 28 червня 2024 року Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 через свого представника звернулась до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13 вересня 1999 року. Упродовж останніх років квартиру позивачки було тричі залито мешканцями квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться поверхом вище та перебуває у власності ОСОБА_1 . Внаслідок пошкодження належного майна їй було завдано матеріальну шкоду, розмір якої визначено за результатами будівельно-технічного дослідження та моральну шкоду, оскільки вже тривалий час відчуває стрес через неможливість привести квартиру до нормального стану та життєві незручності у зв`язку із пошкодженням майна й байдужістю відповідача до завданих її квартирі пошкоджень.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду, заподіяну залиттям її квартири, у розмірі 8 400, 22 грн. та витрати за послуги Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо складення висновку експерта у розмірі 11 471 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а також судові витрати.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року позовні вимоги задоволено частково: Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири 8 400,22 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок залиття квартири 5 000 грн., витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку 11 471 грн., а всього 24 871,22 грн. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 497,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 10 червня 2024 року та додаткове рішення від 28.06.2024 року як незаконні та не обґрунтовані та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на недоведеність обставин, які мають значення для справи та відповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що зі змісту актів про залиття від 11.06.2020 року, 13.12.2021 року, 17.06.2022 року не можливо встановити, що затоплення відбулось саме з квартири АДРЕСА_3 . Крім того, в зазначеній квартирі від моменту її покупки вона не проживає, а проживає її донька, яка в жодному із наданих позивачем актів не фігурує. Також вважає, що зазначені акти не містять необхідну інформацію про предмет доказування та отримані з порушенням порядку їх складення. Крім того, звертає увагу, що відповідно до акта від 18.12.2021 року залиття квартири відбулось у наслідок протікання сифона та течі змішувача у квартирі АДРЕСА_4 , а не з її квартири. Наголошує, що відсутні всі елементи, необхідні для стягнення з неї матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, як то неправомірність дій відповідачки, заявок між діями та шкодою, вина відповідача.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що ціна позову становить 29 871,22 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13 вересня 1999 року.

11 червня 2020 року головним інженером та слюсарями-сантехніками Комунального підприємства «Новомосковськміськтранс» складено акт, затверджений директором підприємства про залиття належної позивачці квартири. Згідно з указаним актом проведено огляд квартири АДРЕСА_5 для встановлення факту та причин залиття. При візуальному огляді встановлено, що на момент обстеження квартири АДРЕСА_5 течії з вище розташованої квартири АДРЕСА_5 не вбачається. На кухні в районі вентиляційного каналу та газового стояку маються сліди залиття, а саме: на стелі (виконана побілка) маються жовті плями загальною площею 0,3 м2. Стіни (виконана побілка) мають жовті плями загальною площею 1 м2. Імовірно одноразове залиття. В акті зазначено, що виконати обстеження технічного стану сантехнічного обладнання в квартирі поверхом вище № 68 немає можливості, оскільки мешканці цієї квартири не відкривають двері.

Згідно з актом від 13 грудня 2021 року, складеним комісією працівників ТОВ «ТПК Промліфтсервіс», 11 грудня 2021 року о 11:30 надійшла заявка до диспетчерської служби від мешкання квартири АДРЕСА_1 з приводу залиття з розташованої вище квартири АДРЕСА_3 . Слюсарі-сантехніки провели огляд сантехнічних комунікацій у квартирі АДРЕСА_3 . При обстеженні встановлено, що сантехнічні комунікації у квартирі АДРЕСА_3 знаходяться в задовільному стані, протікань не виявлено. Зі слів мешканця кв. АДРЕСА_3 відбулося одноразове залиття. При візуальному огляді квартири АДРЕСА_5 на стелі у ванній кімнаті виявлено сліди залиття

Згідно акту обстеження від 17 червня 2022 року,складеного працівниками ТОВ «ТПК Промліфтсервіс» , на підставі заяви № 6/22-31 від 10 червня 2022 року від мешканця квартири АДРЕСА_1 щодо затоплення квартири, було виконано 13 червня 2022 року огляд

сантехнічних комунікацій у квартирі заявника. При обстеженні встановлено, що у квартирі АДРЕСА_5 на стелі та стінах в кухні, ванній кімнаті, туалеті та передпокої наявні сліди старої заливки у виді сухих плям. Шпалери в передпокої через затоплення відклеїлися. Також на стелі виявлені тріщини та місцями відстала штукатурка. На момент огляду потрапити до квартири АДРЕСА_3 не вдалося, мешканця не було вдома. Робітники ТОВ «ТПК Промліфтсервіс» залишили попередження у дверях квартири щодо надання доступу для проведення обстеження. 15 червня 2022 року власник квартири АДРЕСА_3 надав доступ для проведення огляду. На момент обстеження у квартирі АДРЕСА_3 сантехнічні мережі знаходились в задовільному стані, ймовірно затоплення відбулося в період відсутності мешканця квартири АДРЕСА_5 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 ..

28 липня 2023 року ОСОБА_3 сплачено вартість експертного будівельно-технічного дослідження, проведеного на підставі Договору № 2506-23 від 07 червня 2023 року в розмірі 11 471 грн на підставі рахунку № 314 від 07 червня 2023 року, наданого Виконавцем.

За висновком експертного будівельно-технічного дослідження № 2506-23 щодо нанесення шкоди після затоплення квартири 10 січня 2024 року розмір завданої матеріальної шкоди заподіяної квартирі за адресою: АДРЕСА_6 унаслідок залиття складає: 8 400,22 грн. з ПДВ. Експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України.

У висновку експерта вказано, що дослідження квартири АДРЕСА_1 проводилось експертом 06 жовтня 2023 року в присутності ОСОБА_3 . Дослідженням на місці та зіставленням з даними актів про залиття квартири АДРЕСА_1 експертом були виявлені пошкодження опоряджувальних покриттів внаслідок залиття в наступних приміщеннях: приміщення коридору 1 (7,4 кв.м.); приміщення кухні 3 (7,1 в.м.); приміщення ванної кімнати та вбиральні 4 (3,4 кв.м.). За візуальним дослідженням квартири АДРЕСА_1 встановлені експертом пошкодження опоряджувальних покриттів приміщень мають ознаки залиття внаслідок проникнення води крізь огороджувальні конструкції зверху, характерні для дії води. При дослідженні експертом були проведені необхідні виміри приміщень квартири АДРЕСА_1 , в яких встановлені обсяги пошкоджень спричинених залиттям, для визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт. На основі отриманих даних для визначення вартості ремонтно-будівельних робіт внаслідок залиття, яке відбувалось згідно актів від 11 червня 2020 року, від 13 грудня 2021 року, від 17 червня 2022 року, експертом було складено кошторисну документацію, в якій відображена вартість лише тих робіт, які необхідно виконати в приміщеннях квартири для усунення наслідків залиття.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що позивач належними та допустимим доказами підтвердила факт завдання їй шкоди в результаті затоплення квартири, розмір такої шкоди, а також те, що відповідач є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди суд першої інстанції зменшив її до 5 000 грн., враховуючи обставини справи, критерії розумності та справедливості, а також співвідношення шкоди та наслідків.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У пунктах 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).

Звертаючись з апеляційною скаргою відповідачка наголошувала на тому, що позивачем не доведено її вини у затопленні квартири АДРЕСА_5 , однак зазначений обов`язок як було вказано вище покладено саме на відповідача, яка оскаржуючи рішення суду першої інстанції жодним чином не довела протилежного.

Посилання на те, що залиття відбулося фактично із квартири АДРЕСА_4 у тому ж під`їзді,про що встановлено в акті від 18.12.2021 року не може бути прийнято до уваги, оскільки зазначений акт стосується лише одного випадку і не підтверджує факт залиття квартири позивача із квартири АДРЕСА_4 в інших випадках.

Доводи про те, що відповідач не проживає в зазначеній квартирі,там проживає її донька, не звільняють відповідача від відповідальності. Власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 ..

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку,що саме власник квартири є відповідачем, оскільки іншого не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_1 власником квартири АДРЕСА_3 у цьому ж будинку.

Факт залиття квартири АДРЕСА_5 підтверджується актами від 11 червня 2020 року, 13 грудня 2021 року та 17 червня 2022 року, відомості викладені в яких нічим не спростовуються. Також в експертному дослідженні було встановлено, що пошкодження опоряджувальних покриттів приміщень квартири АДРЕСА_5 мають ознаки залиття внаслідок проникнення води крізь огороджувальні конструкції зверху, характерні для дії води. Також в експертному дослідженні визначено розмір збитків, завданих внаслідок затоплення квартири позивача 8 400,22 грн., який відповідачем також не спростований. Вартість експертного дослідження у сумі 11 471,04 грн та його оплати стороною позивача підтверджено рахунком на оплату №314 та квитанцію про відповідну оплату від 28.07.2023 року.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_2 довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивачки, суд

першої інстанції дійшов правильного висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню саме ОСОБА_1 ..

Колегія суддів зазначає, що відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляла та не надавала інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19, від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про доведеність заявлених позивачем позовних вимог.

Посилання відповідача на те, що акт від 30 серпня 2022 року не є належним та допустимим доказом у справі, є безпідставними, виходячи з наступного.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила) передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті повинно бути відображено: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Як вбачається з змісту актів від 11.06.2020 року, 13.12.2021 року, 17.06.2022 року вони відповідають вимогам, викладеним у Правилах, в ньому зазначені характер залиття та його причини, а тому цей акт може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди.

Що ж стосуються клопотання апеляційної скарги з приводу скасування додаткового рішення, яким з відповідача стягнуто витрати на правову допомогу позивачу, то суд першої інстанції на підставі ст. 141 ЦПК України з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, правомірно стягнув їх з відповідача на користь позивача у пропорційному розмірі. При цьому апелянт не навела жодних аргументів щодо правомірності такого рішення чи завищеності заявленим позивачем витрат на правову допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Отже, колегія суддів апеляційного суду, погоджується із висновками суду першої інстанції, та вважає, що суд, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого

висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ОСОБА_1 залиттям її квартири.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 48 880,00 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року та додаткове рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року залишити без змін, відновивши їх дію.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: