Справа № 344/2772/24
Провадження № 22-ц/4808/1076/24
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Шунтова О.М.

ОСОБА_2 його представника адвоката Томина С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шунтова Олександра Михайловича на рішення Івано-Франківського міського суду від 15 травня 2024 року, ухвалене в складі судді Бородовського С.О. в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 15.05.2010 року до 03.08.2021 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, в якому народились двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.08.2021 року шлюб між сторонами розірано, неповнолітніх дітей залишено проживати з матір`ю. У квітні 2022 року відповідачка з дітьми поїхала до своєї матері у м. Дубровице Рівненської області та, залишивши їй обох дітей, із другим чоловіком виїхала у США. У січні 2023 року, отримавши його письмову згоду, відповідачка забрала дітей із собою у США. В грудні 2023 року син ОСОБА_6 повідомив його, що хоче повернутись до України, про що відповідачка не заперечила. З 30 грудня 2023 року ОСОБА_6 проживає з ним (позивачем) та його батьками у чотирьохкімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_1 , має окрему кімнату, забезпечений усім необхідним для навчання та розвитку, навчається у ліцеї № 6, відвідує гурток з боксу. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.09.2021 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі по 2000 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. На даний час неповнолітній син ОСОБА_6 проживає з батьком та перебуває на його утриманні, що підтверджується доданими до позовної заяви матеріалами.

Просив суд припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду та до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-6).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 травня 2024 року позов задоволено. Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_3 щомісячно аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти ухвалено стягнути з дня набрання законної сили рішенням суду та до досягнення дитиною повноліття (а.с.56-58).

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Шунтов О.М. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що син ОСОБА_5 приїхав в Україну в кінці грудня 2023 року, в подальшому вирішив залишитися до кінця навчального періоду. Мати (відповідачка) не чинила жодних перешкод. Відповідачка забезпечила сина всіма необхідними речами, одягом, коштами, а також повністю сама оплатила переліт сина в Україну, перерахувала кошти на карту сина. Батько з сином ОСОБА_6 не проживає, оскільки син проживає з бабою, дідом та тіткою. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.08.2021 року у справі №344/4352/21 визначено юридичне місце проживання сина ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за місцем проживання матері. Діти перебувають на її утриманні, вона не чинить перешкод щодо побачення з батьком та його участі у вихованні дітей, незважаючи на заборгованість відповідача по аліментах. Зазначає, що на даний час рішення суду про зміну місця проживання сина ОСОБА_6 відсутнє, договору щодо визначення (зміну) місця проживання сина ОСОБА_6 з позивачем не укладала. Відповідачка орендує в США житло разом з чоловіком, де проживають (до тимчасового повернення сина в Україну 30.12.2023 року) та зареєстровані двоє дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Зазначає, що висновок суду про те, що відповідачка нібито повернула одну дитину для проживання з позивачем і що сторонами змінено обставини за судовими рішеннями на час визначення місця проживання та сплати аліментів на утримання дитини є помилковими, оскільки син приїхав тимчасово на територію України і на даний час відповідачка пробує мирно вирішити питання щодо повернення сина до США. Син Матвій всього півтора місяці проживав в Україні (з 30.12.2023 року), а вже 13 лютого 2024 року позивач подав даний позов до суду. З 2021 року відповідач утримувала двох дітей, займалася їхнім вихованням, фізичним, культурним, інтелектуальним розвитком. Залишивши поза увагою докази про те, що позивач є боржником по аліментах, не бажає їх платити, суд помилково приймає рішення про стягнення з матері (відповідача) на користь батька боржника аліментів (позивача), не навівши підстав для їх стягнення.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Томин С.В. подав відзив, в якому заперечує доводи апеляційної скарги. Вказує, що переїзд сина до України було ініціативою саме відповідачки. Після приїзду ОСОБА_6 до України позивач жодного разу з відповідачкою не спілкувались, тому її твердження про мирне вирішення питання про повернення сина до США не відповідають дійсності. Після зимових канікул ОСОБА_6 почав відвідувати школу та з моменту його приїзду до України жодного наміру повернення його до США ні він, ні сторони не висловлювали. Також, з моменту повернення сина ОСОБА_6 в Україну відповідачка лише одного разу передала кошти Матвію на день народження третіми особами, жодних інших засобів для його утримання відповідачка протягом цього часу не надала. Просить рішення суду залишити без змін (а.с.91-92).

У судовому засіданні представник представник ОСОБА_1 адвокат Шунтов О. М.доводи апеляційної скарги підтримав, просить задовольнити подану скаргу.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Томин С.В. заперечили доводи апеляційної скарги, вважають оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, яку беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що сторони спору змінили фактичні обставини, які існували до ухвалення рішення про присудження аліментів, відповідачем передано дитину проживати в сім?ю позивача. На момент розгляду спору сторони проживають в різних країнах. Таким чином, саме сторонами змінено обставини за судовими рішеннями на час визначення ними місця проживання дитини та сплати аліментів на утримання дитини. Оскільки змінилося сімейне становище платника аліментів, то відпали юридичні підстави для стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , визначених рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.09.2021 року.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 15.05.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народились двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.08.2021 рок шлюб між сторонами розірано, неповнолітніх дітей залишено проживати з матір`ю.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.09.2021 року у справі №344/4358/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 23 березня 2021 року до досягнення дітьми повноліття.

Згідно з витягу договору оренди (в перекладі з англійської мови) ОСОБА_9 з 28 березня 2023 року орендує в США житло у власника ТОВ «Домейн Сан-Дієго Апартментс Оунер» за адресою 8793 Авеню Лайтвейн 140,Сан Дієго,Каліфорнія. Мешканцями є: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Тривалість оренди визначено з 28 вересня 2023 року до 27 вересня 2024 року (а.с.72,73).

З пояснень сторін встановлено, що у грудні 2023 року син ОСОБА_6 повідомив його про намір повернутися до України, що відповідачка не заперечила. 30 грудня 2023 року син ОСОБА_6 повернувся в Україну і з цього часу проживає з позивачем та його батьками у чотирьохкімнатій квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 23.12.2023 року про згоду на тимчасові поїздки за кордон до країн, в тому числі і до України в період з 28 грудня 2023 року по 28 грудня 2025 року малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у супроводі ОСОБА_13 , яка також гарантує повернення сина до України по закінченню строку перебування за кордоном (а.с.16).

Згідно довідки ліцею №6 ім.Івана Ревчук Івано-Франківської міської ради №02-5/23 від 24.01.2024 року ОСОБА_5 є учнем 7-Б класу ліцею №6 ім.Івана Ревчук Івано-Франківської міської ради (а.с.17).

З довідки Івано-Франківської обласної дитячо-юнацької спортивної школи ОСОБА_5 з 08 січня 2014 року зарахований у групу базової підготовки 1-го року навчання з боксу Івано-Франківської ОДЮСД (а.с.18).

Відповідно до частин сьомої-дев`ятої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Принцип забезпечення найкращих інтересів для дитини виражається через такі засади, як рівність, пріоритетність сімейних форм виховання, забезпечення всебічного та гармонійного розвитку дитини тощо. Водночас у кожній конкретній справі реалізація принципу «найкращих інтересів дитини» потребує диференційованого підходу, який, з урахуванням конкретних життєвих обставин, суд застосовує під час вирішення питань, що стосуються прав та інтересів дитини.

У цьому спорі між батьками, як і в інших спорах, що стосуються прав та інтересів дітей, визначальне значення мають її найкращі інтереси, а саме вчинення батьками як особами, які несуть відповідальність за дитину, дій або прийняття ними рішень в інтересах дитини, тобто створення найкращих умов, необхідних для її утримання, забезпечення потреб у благах, що сприятимуть гармонічному, здоровому і нормальному розвитку такої дитини як особистості у фізичний, розумовій, моральній, духовній і соціальній сферах.

У разі виникнення спору між батьками, який випливає з сімейних відносин, суди мають керуватися справедливою рівновагою між інтересами дитини та інтересами обох батьків, яка має бути спрямована на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, тобто отримання дитиною належного матеріального утримання від обох батьків.

Відповідно до практики ЄСПЛ рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.

Отже, з огляду на об`єктивні обставини спору насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини. Тому поведінка батьків має забезпечувати найкращі інтереси дитини незалежно від того, що між ними існує спір про визначення місця проживання дітей, який розглядається в судах з травня 2019 року і на сьогодні не вирішений.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

У статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, а також їх призначення.

Верховний Суд зауважує, що тлумачення приписів статті 179 СК України дає підстави зазначити, що аліменти - це кошти особливого призначення, їх належить використовувати для потреб дитини. На одержувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Отже, закон передбачає можливість звільнення особи від сплати аліментів.

У цій справі позивач вважає, що змінилися обставини, які впливають на припинення стягнення з нього аліментів на одну з дочок, оскільки на сьогодні вона проживає з ним.

Судом встановлено, що малолітній син сторін ОСОБА_6 проживав разом із матір`ю, а з січня 2024 року проживає з батьком та перебуває на його утриманні.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні (див.: постанову Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18)).

Стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить нормам статті 181 СК України, згідно з якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, провадження № 61-3738св22, від 22 листопада 2022 року у справі № 188/1029/19, провадження № 61-11986св20, від 12 травня 2023 року у справа № 686/12480/22, провадження № 61-12518св22, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Припинення стягнення аліментів з відповідача за встановлених судами обставин у цій справі відповідає лігітимній меті - захисту прав дитини.

Визначаючи, чи є необхідним за встановлених обставин (перебування у провадженні суду справи про визначення місця проживання неповнолітніх дітей) такий захід як припинення стягнення аліментів з батька на дитину, яка проживає з ним, апеляційний суд бере до уваги обставини справи в цілому і ту обставину, що рішення судів про відмову в позові не забезпечують інтереси дитини.

Згідно з обставинами цієї справи перевагу необхідно надати інтересам дитині, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків - вирішення спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей, тобто над усіма іншими питаннями, які виникли у цій справі.

Вирішуючи спір у справі в частині позовних вимог про припинення сплати аліментів, апеляційний суд керується тим, що у січні 2024 року настала обставина, а саме, фактичне проживання дитини з батьком, який зобов`язаний сплачувати аліменти на її утримання на користь матері, з якою на час ухвалення рішення про стягнення аліментів дитина проживала. Настання такої обставини має значення для вирішення цього спору.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У позовній заяві ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду та до досягнення дитиною повноліття

Щодо визначення іншого розміру аліментів на утримання дочки сина мати доказів не наддала.

Судом вірно враховано, що дитина сторін вже повернута відповідачем позивачу для проживання в Україні, в той час як відповідач проживає поза межами України, тому саме сторони спору змінили місце проживання самостійно і добровільно.

На спростування наведеної обставини судом не надано жодних доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шунтова Олександра Михайловича залишити без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 15 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.О.Максюта

Л.В.Василишин