ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5702/24 Справа № 186/1318/23 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С.М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Денисова Олександра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мирна Анна Миколаївна, про розірвання договору купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ПН Синельниківського РНО Дніпропетровської області ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу.

В обґрунтування позову посилався на те, що 07 жовтня 2021 року між ним та відповідачко було укладено договір купівлі-продажу квартири. За умовами договору продавець (позивач) передає у власність (продає), а покупець (відповідач) приймає (купує) у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 і зобов`язується оплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у Договорі. У відповідачки на момент укладання угоди не було всієї суми грошових коштів для оплати вартості квартири відповідно до умов Договору, яка була визначена в розмірі 120 000 грн. У зв`язку з цим, при укладанні Договору відповідачкою було сплачено йому 20 000 грн. Щодо залишку вартості квартири в розмірі 100 000 грн, то в п. 6 Договору було зазначено, що вказана сума буде сплачена покупцем продавцю 01 жовтня 2022 року, що буде підтверджено заявою продавця, справжність підпису на якій повинно бути оформлено нотаріально. Зазначений договір купівлі-продажу квартири було зареєстровано в реєстрі за №1324.

На виконання вимог Договору, він передав відповідачці квартиру у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень й умовам договору, а також технічний паспорт та інші документи, що стосуються квартири. Проте, 01 жовтня 2022 року суму залишку вартості квартири в розмірі 100 000 грн. сплачено не було. На численні вимоги виконати умови договору і сплатити вказану суму відповідачка прохала відкласти момент розрахунку на декілька місяців, мотивуючи це відсутністю в неї грошових коштів, а в серпні 2023 року взагалі повідомила, що зазначена квартира їй взагалі не потрібна, і сплачувати грошові кошти за неї вона не буде, тому просив суд ухвалити рішення, яким розірвати договір купівлі-продажу квартири від 07 жовтня 2021 року, укладений між ним та ОСОБА_4 , посвідчений ПН Синельниківського РНО Дніпропетровської області Мирною А.М. та зареєстрований в реєстрі за №1324.

Заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Денисов О.С, який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не встановив дійсних обставин по справі, не взяв до уваги, що відповідачкою порушено умови договору та права ОСОБА_1 , що доведено ним, тому він має право на розірвання договору.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 07 жовтня 2021 року між позивачем та відповідачкою в м. Першотравенську Дніпропетровської області було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мирною А.М. та зареєстрований в реєстрі за №1324.

За умовами договору продавець (позивач) передає у власність (продає), а покупець (відповідач) приймає (купує) у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 і зобов`язується оплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у Договорі. При укладанні Договору відповідачкою було сплачено позивачу 20 000 грн. Щодо залишку вартості квартири в розмірі 100 000 грн. то в п. 6 Договору було зазначено, що вказана сума буде сплачена покупцем продавцю 01 жовтня 2022 року, що буде підтверджено заявою продавця, справжність підпису на якій повинно бути оформлено нотаріально.

На виконання вимог Договору, позивач передав відповідачці квартиру у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень й умовам договору, а також технічний паспорт та інші документи, що стосуються квартири.

01 жовтня 2022 року відповідачкою не було сплачено позивачу залишку вартості квартири в розмірі 100 000 грн., згідно умов п.6 Договору.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач, звертаючись до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу, посилається на те, що відповідачка не здійснила повну оплату за договором купівлі-продажу, за таких обставин вимога про розірвання договору купівлі-продажу на підставі частини другої статті 651 ЦК України, є неналежним способом захисту порушеного права позивача. Такого висновку суд прийшов з врахуванням правових позицій, викладених Верховним Судом у постановах: у справі №759/12085/20 від 14 грудня 2023 року, № 308/1927/17 від 16 листопада 2022 року, №194/342/15-ц від 22 вересня 2021 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто приводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такі висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18 пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі №903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (пункт 21), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 09 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 56), від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 33.2), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 58), від 03 серпня 2022 року у справі №910/9627/20 (пункт 8.45)).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобо`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1). Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2). У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3).

Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору.

Глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем.

У частині 4 статті 692 ЦК України вказано, що якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

Таким чином, лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може за своїм вибором або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору.

Можливість відмовитися від договору надана продавцю, виходячи із того, що якщо покупець не виконав жодного свого обов`язку, не сплатив ціни товару та відмовився його прийняти, то така його поведінка свідчить про втрату інтересу покупця до виконання договору.

Також продавець вправі відмовитися від договору купівлі-продажу, тобто розірвати його шляхом вчинення одностороннього правочину чи вимагати виконання договору з боку покупця при умові, якщо покупець втратив інтерес до договору, не прийнявши та не оплативши товар. У таких випадках позовна вимога продавця про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину, а не із судовим рішенням.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року в справі № 194/342/15-ц (провадження № 61-16664св20) дійшов висновку, що такий спосіб захисту як розірвання договору купівлі-продажу, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не є ефективним, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовляти саме з цих підстав.

Цей висновок Верховного Суду ґрунтується на правовому висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми статті 692 ЦК України, викладеному у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19) про те, що «…покупці отримали товар, але, як стверджує позивачка, не здійснили оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третя статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від покупця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно доведеності заявлених позовних вимог, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів з вищенаведених підстав.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Денисова Олександра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 липня 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров