Справа № 473/2697/23
УХВАЛА

іменем України

"18" вересня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Гоженко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бабаєва Владислава Андрійовича,

ВСТАНОВИВ

в серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, поданою в її інтересах адвокатом Вуїв Оксаною Вікторівною, на постанову державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бабаєва Владислава Андрійовича про повернення виконавчого документа стягувачу.

В обґрунтування вказаної скарги зазначено, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2023 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті проценти за період з 12 жовтня 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 365298,90 грн, інфляційні збитки за період з 12 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 143758, 24 грн, а всього 509057,14 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року вищевказане рішення суду скасовано в частині стягнення інфляційних збитків, змінено в частині стягнення судового збору, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 652,99 грн.

В порядку виконання вищевказаних рішень ОСОБА_1 отримала виконавчі листи та 19 січня 2024 року пред`явила їх для примусового виконання до Першого відділу ДВС у Вознесенському районі.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника судового збору (виконавче провадження № 73945010) представниця заявниці адвокат Вуїв О.В. отримала лише 15 серпня 2024 року (після неодноразового звернення до державного виконавця з цього питання). Одночасно державним виконавцем було надано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказану постанову заявниця ОСОБА_1 вважає незаконною та просить її скасувати, оскільки державним виконавцем не вчинено всіх необхідних дій щодо встановлення доходів боржника з метою виконання рішення суду.

Крім того, заявниця просила поновити строк на звернення з даною скаргою до суду, вказуючи на те, що зі спірною постановою ознайомила лише 15 серпня 2024 року.

Представниця заявниці адвокат Вуїв О.В. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про проведення судового засідання за її відсутності, скаргу ОСОБА_1 підтримала.

Державний виконавець Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бабаєв В.А., заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Зокрема суд встановив, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2023 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті проценти за період з 12 жовтня 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 365298,90 грн, інфляційні збитки за період з 12 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 143758, 24 грн, а всього 509057,14 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року вищевказане рішення суду скасовано в частині стягнення інфляційних збитків, змінено в частині стягнення судового збору, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 652,99 грн.

В порядку виконання вищевказаних рішень ОСОБА_1 отримала виконавчі листи та 19 січня 2024 року пред`явила їх для примусового виконання до Першого відділу ДВС у Вознесенському районі.

Відповідно до постанови головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Бабаєва В.А. від 23 січня 2024 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 3652,99 грн (виконавче провадження № 73945010).

02 лютого 2024 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналізуючи доводи скарги, суд виходить з наступного.

1)В частині заяви про поновлення строку на подачу скарги:

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ст. 449 ЦПК України).

Заявниця вказувала на те, що ознайомилася з даною постановою лише 15 серпня 2024 року. Доказів ознайомлення заявниці з постановою від 02 лютого 2024 року раніше матеріали справи (в тому числі виконавчого провадження) не містять.

За встановленого, оскільки відповідну скаргу заявниця подала до суду 20 серпня 2024 року, тобто в передбачений законом десятиденний строк з моменту ознайомлення з постановою, а тому підстави для поновлення їй строку для подання скарги, який на час її подання до суду не сплив, відсутні.

2)В частині вимог скарги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Згідно з ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ст. 10 вищевказаного Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

В процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Як зазначалося вище, виконавче провадження № 73945010 відкрито 23 січня 2024 року, а 02 лютого 2024 року виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець сторонам, а також постанову про повернення виконавчого провадження стягувачу не направляв.

З матеріалів виконавчого провадження також вбачається, що державний виконавець, здійснюючи виконання вищевказаного рішення суду обмежився лише запитами до органу ПФУ, податкової інспекції, проте не перевірив відомості щодо наявності у боржника майна, коштів на відкритих у банківських установах рахунках.

Зазначене свідчить про неналежне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення. У свою чергу, відсутність обґрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо виявлення майна боржника, дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст.258-260,268,449-451,453 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бабаєва Владислава Андрійовича задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бабаєва Владислава Андрійовича від 02 лютого 2024 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Л.В.Лузан