Справа № 331/4911/24
Провадження № 2/331/2371/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Жукової О.Є.

за участю секретаря - Мироненко О.В.

розглянувши в спрощеному позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в серпні 2024 року звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 25 липня 2023 року по квітень 2024 року у сумі 7050,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2023 року справа № 331/4739/23 стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.07.2023 року та до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Станом на квітень 2024 року заборгованість по сплаті аліментів складала 7050,64 грн., через що ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2024 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін .

Відповідач надав суду відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що виконавчий лист був пред`явлений Позивачем до виконання лише 25.04.2024 року.З дня набрання рішенням суду законної сили про стягнення аліментів та до моменту пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у Позивача були відсутні майнові претензії до Відповідача щодо порядку, строків, суми сплати аліментів, тощо.

Позивач не вчиняла жодних заходів для того щоб повідомити Відповідача про неналежне з його боку виконання рішення суду та про строки і суми оплати та порядок виконання рішення.

При цьому, позивач до дня звернення виконавчого листа до примусового виконання (25 квітня 2024 року) не повідомляла відповідача про способи перерахування коштів, номер банківського рахунку або інші можливі способи перерахування аліментних платежів та про правильну суму, яка підлягає щомісячній оплаті.

З часу набрання рішення у справі №331/4739/23 законної сили по теперішній час, єдиним джерелом заробітку (доходу) відповідача була та є пенсія за віком.

Відповідач юридичної освіти не має, а також не мав у минулому досвіду оплати аліментних зобов`язань та в міру свого розуміння рішення суду у справі №331/4739/23, після набрання рішення законної сили (з 23.11.2023 року), негайно вчинив дієві заходи для відшукування інформації про банківські реквізити Позивача та усвідомлюючи рівень свого доходу (пенсія), приступив до добровільного його виконання (з 25.11.2023 року), шляхом перерахування грошових коштів для оплати аліментних зобов`язань, у розмірі 1/6 частини від пенсії, на рахунок Позивача.

Крім того , рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 332/6960/23 від 22.12.2023 року позовні вимоги відповідача до ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про стягнення заробітної плати були задоволені та вирішено стягнути на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 39.195,24 грн., а також судовий збір 536,80 грн.

З часу набрання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі №331/4739/23 від 23.10.2023 року про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання (23.11.2023 року), виплати заборгованості по заробітній платі Відповідачу на підставі Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі №332/6960/23 від 22.12.2023 року не проводились.

Зазначає, що він свідомого та навмисного умислу ухилення від сплати аліментів не мав, а тому відсутні підстави для нарахування пені за прострочення сплати аліментних платежів за період з 25 липня 2023 по квітень 2024 року.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_5 надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в зв`язку з чим на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача з урахуванням наданого відзиву.

Суд, дослідивши письмові докази , приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2023 року справа № 331/4739/23 стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.07.2023 року та до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення нею двадцяти трьох років.

03 квітня 2024 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя був виданий виконавчий лист у справі № 331/4739/23.

24 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального ВДВС у місті Запоріжжі із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бревко Н.Ю. було відкрите виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 331/4739/23, виданого Жовтневим районним листом м. Запоріжжя 03.04.2024.

Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № НОМЕР_1 , який сформований старшим державним виконавцем Центрального відділу ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження станом на 01 квітня 2024 року складав 0 ,00 гривень, а сукупний розмір заборгованості складав 6237,64 гривень. В квітні 2024 державним виконавцем було визначено сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження в розмірі 6237,64 гривень.

31.05.2024 року ОСОБА_2 було перераховано на рахунок Центрального відділу ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) аліменти на користь позивача в сумі 6651,94 гривень.

Також, судом встановлено, що в листопаді 2023 року, відповідачем в добровільному порядку в рахунок погашення аліментних зобов`язань було сплачено, згідно до Платіжних інструкцій від 25.11.2023 року №Р24АБ9071 на суму 415,96 грн.; №Р24АБ6913 на суму 1.654,90 грн.; №Р24АЦ3014 на суму 512,40 грн.; №Р24АБ8327 на суму 512,40 грн., на загальну суму 3.095,66 грн.

В грудні 2023 року, відповідачем були сплачені аліментні зобов`язання, згідно до Платіжної інструкції від 01.12.2023 року №РВ3215_1 на суму 512,40 грн.; Платіжної інструкції від 03.12.2023 року №Р24АБ7709 на суму 512,40 грн.; Платіжної інструкції від 04.12.2023 року №РВ3215_5 на суму 512,40 грн., на загальну суму 1 537,20 грн..

В січні 2024 року, відповідачем були сплачені позивачу аліменти, згідно до Платіжної інструкції №Р24АБ5982 від 07.01.2024 року на суму 512,40 грн.

В лютому 2024 року, відповідачем були сплачені позивачу аліменти, згідно до Платіжної інструкції №Р24АБ4801 від 11.02.2024 року на суму 512,40 грн.

В березні 2024 року, відповідачем були сплачені позивачу аліменти, згідно до Платіжної інструкції №Р24АО6311 від 02.03.2024 року на суму 512,40 грн.

В квітні 2024 року, відповідачем були сплачені позивачу аліменти, згідно до Платіжної інструкції №Р24А06418 від 03.04.2024 року на суму 529,00 грн.

Також, в травні 2024 року, відповідачем в добровільному порядку були проведені оплати аліментних зобов`язань, згідно до Платіжної інструкції №Р24АБ8181 від 01.05.2024 року на суму 529,00 грн.; Квитанції від 31.05.2024 року на суму 6.711,94 грн., на загальну суму 7 240,94 грн.

В червні 2024 року, відповідачем були сплачені позивачу, згідно до Платіжної інструкції №Р24АБ9607 від 01.06.2024 року, аліменти на суму 1 514,00 грн.

В липні 2024 року, відповідачем були сплачені позивачу, згідно до Платіжної інструкції №Р24А800767 від 01.07.2024 року, аліменти на суму 1 514,00 грн.

В серпні 2024 року, відповідачем були сплачені позивачу аліменти, згідно до Платіжної інструкції №Р24А01692 від 01.08.2024 року на суму 1 514,00 грн.

Відповідно до поданого позивачем Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 08.08.2024 року у виконавчому провадженні ВП №74863093, загальна сума аліментів, яка підлягає стягненню за період з липень 2023 року по липень 2024 року становила - 17775,70 грн.

Загальна сума оплати, яка була проведена відповідачем позивачу в рахунок оплати аліментних зобов`язань, за період з часу набрання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі №331/4739/23 від 23.10.2023 року законної сили - 23.11.2023 року по липень 2024 року становить 16 968,00 грн.

Також, судом встановлено, що позивач був звільнений з ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» 08.11.2023, а рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 332/6960/23 від 22.12.2023 року позовні вимоги відповідача до ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про стягнення заробітної плати були задоволені та вирішено стягнути на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 39 195,24 грн., а також судовий збір 536,80 грн..

Докази виконання вказаного рішення суду в матеріалах справи відсутні , твердження відповідача про те, що заборгованість із заробітної плати йому не була виплачена, позивачем не спростовані.

З липня 2023 року позивач отримує пенсію за віком в сумі 3074,26 гривень.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 грудня 2020 року по справі 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) зазначив: «Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Отже, тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно з статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2016 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбаче на ст. 196 СК( 2947-14 ) відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками».

У відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернулася до суду для отримання виконавчого листа лише 03 квітня 2024 року.

Виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 331/4739/23, виданого Жовтневим районним листом м. Запоріжжя 03.04.2024, було відкрите 26 квітня 2024 року.

Як убачається із позовної заяви, позивачка просить стягнути пеню у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення станом на 15 квітня 2024 року в сумі 7050, 64 гривень за період з 25 липня 2023 року по 15 квітня 2024 року.

Разом з тим, суд враховує, що рішення суду, яким з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь позивача , набрало законної сили 23.11.2023 року, а виконавче провадження було відкрите 26 квітня 2024 року.

Крім того, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, проведеного державним виконавцем, заборгованість по аліментам з моменту відкриття виконавчого провадження була відсутня.

В квітні 2024 року державним виконавцем було визначено сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження в розмірі 6237,64 гривень, а 31.05.2024 року ОСОБА_2 було перераховано на рахунок Центрального відділу ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) аліменти на користь позивача в сумі 6651,94 гривень.

Крім того, відповідачем надані докази того, що з листопада 2023 року до моменту відкриття провадження по справі , він добровільно сплачував на користь позивача аліменти в розмірі 1/6 частини отримуваної пенсії.

З урахуванням вищенаведеного суд погоджується з доводами ОСОБА_2 , викладеними у відзиві, про відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

За змістом норми частини 1 статті 194 СК України необхідною умовою для відповідальності платника аліментів за прострочення сплати аліментів є вина особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ухилявся від сплати аліментів з липня 2023 року по квітень 2024 року, через що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складений 12 вересня 2024 року.

Суддя: