Справа № 301/3012/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2024 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі:

Головуючої судді: Даруди І.А.,

секретаря судових засідань: Сатін Н.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що згідно рішення Іршавського районного суду Закарпатської області у справі № 301/2653/23 про визнання права власності, відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1435 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :07:001:0379. Вищенаведене стверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 03.01.2024 року.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 у жовтні 2023 року домовилися щодо дарування належного відповідачу житлового будинку та земельної ділянки. При укладенні вказаного договору 17 жовтня 2023 року, сторонами було узгоджено термін його нотаріального посвідчення, а саме після реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав, відповідач ОСОБА_2 зобов`язувався надати похзивачу житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2195 га , яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:001:0051.

З відповідачем ОСОБА_2 сторони домовилися між собою про усі суттєві умови договору, крім того, відбулось повне виконання договору, а саме: відповідач передав позивачу у власність вищезазначене нерухоме майно, а позивач прийняла в дар належний відповідачу житловий будинок та земельну ділянку, на якій розташований будинок. При цьому між сторонами була домовленність про нотаріальне посвічення договору дарування нерухомого майна після реєстрації відповідачем права власності на житловий будинок та земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав. Натомість, реєстрація вищезазначеного майна за відповідачем відбулася 03.01.2024 року, але до цього часу ОСОБА_2 не уклав зі ОСОБА_1 правочин в нотаріальному порядку.

Нещодавно позивач вирішила оформити житловий будинок та земельну ділянку на себе відповідно до встановленого порядку, однак їй у відповідних органах було відмовлено з посиланням на те, що договір дарування є двостороннім договором, а тому при його укладенні та реєстрації нотаріусом необхідна присутність, як дарувальника так і обдарованого. Виконати вимоги ст.719 ЦК України у інших спосіб немає змоги, позаяк відповідач на даний час не може з`явитись до нотаріальної контори для оформлення договору дарування нерухомого майна , так як перебуває за межами України, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Таким чином, умови договору дарування сторонами були виконані, зокрема як обдарований, прийняв у дар житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач передав позивачу оригінали всіх документів, що посвідчують його право на вказане нерухоме майно, тому за таких обставин цей договір можливо визнати таким, що відбувся.

На даний час ОСОБА_1 користується нерухомим майном,а саме житловим будинком та земельною ділянкою на якій розташований подарований житловий будинок як власник.

Позивач ОСОБА_1 , в підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, а справу просила розглянути у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, натомість його представником - адвокатом Азаровою І.В. було подано до суду заяву, в якій остання зазначила, що сторона відповідача позовні вимоги викладені в позовній заяві визнає, щодо задоволення позову не заперечує, а справу просила розглянути без участі відповідача та його представника.

Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 у жовтні 2023 року домовилися щодо дарування належного відповідачу житлового будинку та земельної ділянки. При укладенні вказаного договору 17 жовтня 2023 року, сторонами було узгоджено термін його нотаріального посвідчення, а саме після реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав, відповідач ОСОБА_2 зобов`язувався надати похзивачу житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2195 га , яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:001:0051, що підтверджується договором дарування житлового будинку та земельної ділянки від 17.10.2023 року.

При укладенні вказаного договору 17 жовтня 2023 року, сторонами було узгоджено термін його нотаріального посвідчення, а саме після реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав, відповідач ОСОБА_2 зобов`язувався надати похзивачу житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2195 га , яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:001:0051.

Згідно рішення Іршавського районного суду Закарпатської області у справі № 301/2653/23 про визнання права власності, відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1435 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :07:001:0379. Вищенаведене стверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 03.01.2024 року.(а.с. 14).

Судом згідно наданих доказів встановлено, що умови договору дарування сторонами були виконані, зокрема як обдарований, прийняв у дар житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач передав позивачу оригінали всіх документів, що посвідчують його право на вказане нерухоме майно. Однак, позивач, не має моливості оформити договір дарування оскільки відповідач на даний час перебуває за кордоном.

Отже, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 фактично набула право на вказану вище земельну ділянку, однак договір дарування в нотаріальному порядку не посвідчувався та не укладався з незалежних від неї обставин.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з вище викладеного, ОСОБА_1 позбавлена можливості належним чином оформити договір дарування і тому змушена звернутися до суду з даним позовом про визнання права власності на вищевказане нерухоме майно.

У відповідності до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність

Відповідно до ст. 208 ч. 1 п. 3 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першоюстатті 206 цього Кодексу.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч. 1, 2 статті 723 ЦК України встановлено, що договором дарування може бути встановлений обов`язок дарувальника передати дарунок обдаровуваному в майбутньому через певний строк (у певний термін) або у разі настання відкладальної обставини. У разі настання строку (терміну) або відкладальної обставини, встановлених договором дарування з обов`язком передати дарунок у майбутньому, обдаровуваний має право вимагати від дарувальника передання дарунка або відшкодування його вартості.

Як вбачається ч. 1, 2 статті 724 ЦК України, дарувальник має право відмовитися від передання дарунка у майбутньому, якщо після укладення договору його майновий стан істотно погіршився. Обдаровуваний має право у будь-який час до прийняття дарунка на підставі договору дарування з обов`язком передати дарунок у майбутньому відмовитися від нього.

Відповідно дост. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином з моменту передання нерухомого майна, позивач став їх власником.

Згідно ст. 218 ч. 3 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно дост. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Також, суд враховує те, що відповідачем позовні вимоги було визнано в повному обсязі, що підтверджується письмовою заявою його представника- адвоката Азарової І.В..

У відповідності до приписів частини четвертої ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Роз`яснюючи положення процесуального закону, які визначають дії суду при визнанні позову відповідачем Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому пункту 24 постанови від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Таким чином, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, враховуючи те, що позовні вимоги відповідачем було визнано, обставин які б свічили про те, що майновий стан відповідача істотно погіршився судом не встановлено. Також, суду не надано жодних доказів які б свідчили про відмову позивача від дарунка, тому на підставі вищенаведеного, позов підлягає задоволенню без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Керуючись ст. ст.4, 12, 19, 83, 175, 177, 184, 200, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст.208, 218, 321, 334, 638, 665 Цивільного кодексу України, суд, -

Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити .

Визнати дійсним договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1435 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер : :07:001:0379, укладений 17 жовтня 2023 року між ОСОБА_2 (дарувальником) та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1435 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :07:001:0379.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27.11.2024 року

Суддя: І. А. Даруда