РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/18850/23

Провадження №: 2/755/551/24

"01" березня 2024 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді - САВЛУК Т.В.,

при секретарі - Бурячек О. В.,

учасники цивільного процесу:

представник позивача - адвокат Білінський Б.П.,

відповідач - не з`явилась,

представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, -Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з батьком,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогами: «Визначити місце проживання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , у зв`язку з самостійним утриманням та вихованням дитини».

14 грудня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання.

За змістом положень ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

16 січня 2024 року (вх. №2747) до суду надійшов відзив на позов, поданий відповідачем ОСОБА_2 , висловлена позиція щодо підстав для відмови у задоволенні позову, мотивуючи свою позицію відповідач наголосила на наступному, що з 14 вересня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який припинено на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народився син - ОСОБА_3 . Починаючи з січня 2022 року, після приипнення спільного сумісного проживання з позивачем, малолітній син залишився проживати разом з батьком, позивач самостійно займається виховання дитини, забезпечує належні умови проживання та матеріально утримує дитину, відповідач не має можливості брати участь у виховані та утриманні дитини, однак відповідача обурює сам факт звернення позивача з даними позовом до суду щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком.

24 січня 2024 року (вх. № 4060) до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, позивачем наведено контраргументи на спростування позиції відповідача та повідомлених нею обставин у відзиві на позов стосовно участі кожного із батьків у вихованні та утриманні малолітньої дитини.

02 лютого 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення заяви представника позивача - адвоката Білінського Б.П. про витребування доказів по цивільній справі.

На виконання вимог ст. 19 Сімейного кодексу України зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надати суду висновок про доцільність визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання позивача разом із сином - АДРЕСА_1 .

02 лютого 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача - адвокат Білінський Богдан Петрович у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів, додатково пояснив, що з 14 вересня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який припинено на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у подружжя народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з січня 2022 року подружжя припинило сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, за взаємної згоди між ними малолітній син залишився проживати разом з батьком, до цього часу батько опікується дитиною самостійно, матеріально забезпечує всім необхідним для задоволення потреб дитини враховуючи його вік та потреби, дитині забезпечені належні умови проживання, батько приділяє дитині весь свій вільний час, займається розвитком дитини, дбає про її здоров`я, створює сприятливі та гармонійні умови, щоб дитина розвивалася всебічно та повноцінно. Позивач працевлаштований, має стабільний дохід достатній для забезпечення родини, працівниками служби у справах дітей перевірено умови проживання дитини, зауважень з приводу забезпечення дитини належними умовами проживання працівниками служби не зафіксовано, що слугувало підставою для надання висновку про доцільність проживання дитини разом з батьком. Представник позивача наголосив, що відповідач у відзиві на позов фактично визнала всі наведені позивачем обставини щодо виховання дитини батьком самостійно та забезпечення для нього повноцінного життя, його піклування про стан здоров`я дитини, зі свого боку відповідач самоусунулась від виховання дитини, не бере участі у його виховані, під час розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач створює перешкоди чи обмеження у спілкуванні матір з дитиною, тому зважаючи на викладене та зібрані у справі докази наявні підстави для задоволення позову та визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату слухання справи повідомлена належним чином, у відзиві на позов просила проводити розгляд справи у її відсутність, не має можливості брати участь в судових засіданнях, оскільки перебуває за кордоном.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Таким чином, вислухавши пояснення учасника справи, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані докази та повідомленні ними обставини, на яких вони гуртуються у відповідності матеріального права, що підлягають застосуванню до них правовідносин, дають підстави для ухвалення судового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до положень ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 8 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства (ст. 9 Сімейного кодексу України).

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. (ст. 121 Сімейного кодексу України)

Судом встановлено, що з 14 вересня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народився син - ОСОБА_3 , у свідоцтві про народження батьками дитини записані: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року шлюб між сторонами розірвано.

За змістом ст. 13 Сімейного кодексу України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Згідно із приписами статтей 3, 4 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції.

Відповідно до положень ст. 18 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права;

6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 Сімейного кодексу України).

Згідно із приписами ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усинавлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ст. 160 Сімейного кодексу України).

Згідно із приписами ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України).

Згідно із висновком Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладенні повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Під час розгляду питання визначення місця проживання дитини Комісією з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що батько ОСОБА_1 разом із малолітнім сином зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї Святошинського районного у місті Києві центру соціальних служб батько ОСОБА_1 проживає у власній двокімнатній квартирі, умови проживання задовільні, для дитини є все необхідне для життя та розвитку.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків ОСОБА_1 має стабільний дохід. Матір`ю ОСОБА_2 подано до служби письмові пояснення про те, що з моменту їх роздільного проживання з колишім чоловіком вона не має можливості брати участь у вихованні та утриманні сина, наразі перебуває за кордоном, заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з батьком.

Як роз`яснено у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясування, з ким із батьків вона бажає проживати.

У своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Аналізуючи вищевикладене, судом встановлено, що батьком дитини в повній мірі створено для дитини належні умови для виховання та її розвитку, позивач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, належні умови проживання, власне житло де облаштована окрема кімната для дитини, враховуючи відповідний висновок органу опіки та піклування, малолітній вік дитини, доведені сторонами обставини, що дитина фактично проживає з батьком, при цьому суд враховує позицію відповідача, яка у відзиві на позов не заперечувала той факт, що їх спільна з позивачем дитина - син ОСОБА_4 , з січня 2022 року проживає разом з батьком, матеріальне забезпечення та належні умови проживання для дитини здійснюються батьком дитини самостійно, тому з урахуванням положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання під час розгляду справи не встановлено.

Також, при вирішенні спору суд враховує покази свідка зі сторони позивача ОСОБА_5 , який підтвердив, що дитина позивача - син ОСОБА_4 , проживає разом з батьком, який самостійно виховує свого сина, створює для дитини належні умови для проживання, займається його розвитком та вихованням, дбає про здоров`я дитини, свідок дуже часто буває в сім`ї позивача, відвідує родину на свята, дні народження, весь цей час матір дитини свідок особисто не бачив, чому мати не займається вихованням дитини свідку невідомо, оскільки це особисті відносини батьків дитини, свідок категорично стверджує, що позивач зразково виконує свої батьківські обов`язки, дбає про дитину та її здоров`я, дитин дуже любить батька, який приділяє дитині весь свій вільний час.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з батьком є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 гривні 60 копійок, які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 7, 8, 9, 13, 18, 19, 160, 161 Сімейного кодексу України, статтею 29 Цивільного кодексу України, статтями 11 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 2, 4, 12, 76-81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з батьком, - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянином України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Сторони цивільного процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я: