КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 357/3350/23
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4181/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Близнюк А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Марценюк Лесі Анатоліївни на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2023 року (суддя Орєхов О.І.) про відмову ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Майорко Тетяни Олександрівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» про поновлення запису про інше речове право та визнання договору оренди недійсним,

встановив:

у березні 2023 року ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» звернулось до суду з позовом, в якому просило: поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію іншого речового права за договором оренди земельної ділянки від 28 жовтня 2015 року, кадастровий номер :01:024:0054, укладеним між ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» та ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:024:0054 від 21 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агротрейд-2000», право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 грудня 2022 року з номером запису про інше речове право 48821925.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2023 року позовну заяву залишено без розгляду.

15 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Марценюк Л.А. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» понесені відповідачкою судові витрати в розмірі 15 000грн, посилаючись на те, що залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції не вирішив питання про відшкодування відповідачці судових витрат, понесених при розгляді справи.

Представник відповідачки зазначала, що 21 квітня 2023 року між адвокатом Мерценюк Л.А. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги, на підставі якого 15 травня 2023 року адвокатом і відповідачкою складено акт виконаних робіт, відповідно до якого гонорар адвоката за надані послуги становить 10 000грн, а гонорар успіху - 5 000грн.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня

2023 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Марценюк Л.А. про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Марценюк Л.А. просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким стягнути з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 15 000грн, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Представник відповідачки зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскільки у справі не ухвалювалось рішення по суті позовних вимог, то і відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення.

Представник відповідачки вважає, що згідно ч. 5 статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Представник відповідачки посилається на те, що позивач звернувся до суду з позовом та подав заяву про забезпечення позову, у якій просив заборонити вчиняти реєстраційні дії відносно спірної земельної ділянки та заборонити відповідачам користуватись спірною земельною ділянкою, яку суд задовольнив частково. В подальшому позивач оскаржував таке судове рішення у суді апеляційної інстанції, однак апеляційне провадження було закрито, а ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

Представник відповідачки вважає, що такі дії позивача були спрямовані виключно та затягування судового розгляду та перешкоджання відповідачам користуватись земельною ділянкою та стверджує, що дії позивача містять ознаки суперечливої поведінки та зловживання процесуальними правами.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», державний реєстратор Майорко Т.А., ТОВ «Агротрейд-2000», будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.31, 34, 35, 36 т.3), у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, причини неявки не повідомили, тому колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність на підставі ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Марценюк Л.А., яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом, а також подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою судді від 30 березня 2023 року заява про забезпечення позову була задоволена частково.

Ухвалою судді від 26 квітня 2023 року відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання, а відповідачам наданий строк 15 днів з дня вручення копії ухвали для надіслання суду відзиву на позовну заяву.

19 травня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Марценюк Л.А. направила до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат відповідача за розгляд справи становить 15 000грн на професійну правничу допомогу.

31 травня 2023 року представник позивача подала до суду заяву про зміну позовних вимог та нову редакцію позовної заяви.

8 серпня 2023 року позивач подав до суду заяву про залишення позову без розгляду, посилаючись на те, що на спірній земельній ділянці відсутній врожай 2023 року.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2023 року позов залишено без розгляду.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Марценюк Л.А. про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що додаткове рішення ухвалюється у разі ухвалення судом рішення, однак судом не ухвалювалося рішення по суті справи, тому відсутні підстави для застосування ст. 270 ЦПК України.

Також суд зазначив, що компенсація витрат відповідача на правову допомогу можлива виключно у разі наявності відповідної вимоги, заявленої у зв`язку із вирішенням питання щодо залишення позовної заяви без розгляду та встановлення необґрунтованості дій позивача.

Проте, повністю погодитися з висновком суду першої інстанції колегія суддів не може з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 5 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частина 6 статті 142 ЦПК України передбачає, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Види судових витрат, порядок їхньої оплати, розподілу, зменшення розміру тощо встановлено главою 8 ЦПК України.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи відповідно до частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її

вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої зазначеної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина дев`ята статті 141 ЦПК України).

У постанові від 8 червня 2022 року у справі № 357/380/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила про наступне:

«Відповідно до частин другої - п`ятої статті 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, вирішуються шляхом постановлення ухвал. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядках закінчується прийняттям постанови. У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановлює ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

При цьому подання позовної заяви та відкриття судом провадження у справі потребує відповідної підготовки інших учасників справи: вивчення позовної заяви, її мотивів і доводів, за необхідності - підготовка відзиву на позов, участь у судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

Загальні норми ЦПК України спрямовані на відшкодування судових витрат стороні, яка виграла справу, тобто права якої були невизнані, оспорені або порушені іншою стороною та поновлені лише в результаті розгляду справи судом.

ЦПК України містить норми щодо розподілу судових витрат у разі ухвалення судового рішення (частина друга статті 141 ЦПК України) та у випадках, коли вимоги позивача судом по суті не розглядалися, але справа провадженням закінчується у зв`язку із закриттям такого чи залишенням справи без розгляду (стаття 142 ЦПК України).

Однією з підстав залишення позову без розгляду є заява позивача, подана до початку розгляду справи по суті.

У той же час, колегія суддів звертає увагу, що позовне провадження має певні етапи, які вимагають як дій суду, так і дій інших учасників справи.

Так, суд перевіряє відповідність позовної заяви щодо форми і змісту вимогам статті 175 ЦПК України, перевірка повноважень особи, що звернулась до суду із позовом, сплати судового збору за подання позову та, у разі дотриманні всіх вимог, постановлення ухвали про відкриття провадження по справі.

З цією процесуальною дією суду пов`язано право учасників справи подати до суду відзив на позовну заяву в письмовій формі протягом строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження по справі.

У статті 178 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту відзиву та вказано на необхідність надання доказів надсилання його копій та документів, доданих до нього, іншим учасникам справи.

Тобто надання відзиву на позовну заяву є реалізацією принципу змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 та стаття 12 ЦПК України)».

Враховуючи вищезазначений висновок Великої Палати Верховного Суду, апеляційний суд зазначає, що подача позовної заяви та відкриття провадження у справі вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності позовної заяви, тому у випадку залишення позову без розгляду мають бути враховані судові витрати, які понесли інші учасники справи у зв`язку із зверненням позивача до суду з позовною заявою та відкриттям провадження у справі.

У подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду вважала, що у такому випадку у суду немає необхідності обґрунтовувати добросовісність чи недобросовісність особи, яка подала позовну заяву, оскільки така особа реалізувала своє право на звернення до суду, однак позивач самостійно прийняв рішення про залишення позову без розгляду, усвідомлюючи наслідки таких процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що учасники справи, які добросовісно реагували на відкриття провадження у справі поданням відзиву на позовну заяву, понесли витрати на правову допомогу адвоката та могли розраховувати на відшкодування таких витрат за результатами розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відшкодування відповідачу понесених витрат на правову допомогу у разі залишення позову без розгляду, не ґрунтується на нормах процесуального права та суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду про застосування подібних норм процесуального права.

При цьому колегія суддів зазначає, що в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зроблено правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на

підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Враховуючи, що суд першої інстанції не досліджував надані відповідачкою докази у підтвердження понесених судових витрат та не надавав їм оцінку у їх обґрунтованості та достатності, тобто не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення питання про розподіл судових витрат, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про відмову в ухваленні додаткового рішення за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Марценюк Л.А. є передчасною.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про відмову в ухвалені додаткового рішення постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, оцінку наданим представником відповідачки доказам судом надано не було і вони не були предметом судового розгляду, тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Марценюк Лесі Анатоліївни задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2023 року скасувати, заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Марценюк Лесі Анатоліївни про ухвалення додаткового судового рішення направити до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 3 травня 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук