Житомирський апеляційний суд
Справа №287/1150/21 Головуючий у 1-й інст. Винар Л. В.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №287/1150/21 за позовом акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 04 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Винар Л.В. в м. Олевськ Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 06.07.2007 у розмірі 22 902,70 дол США солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_5 , а також судові витрати у рівних частинах з кожного.

В обґрунтування позову зазначає, що 06 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (поточне найменування АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 36 500,00 дол США, шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, а останній зобов`язався щомісяця повертати наданий кредит в терміни та розмірах, що встановленні графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку повернути кредит в повному обсязі не пізніше 05 липня 2018 року. Вказує, що відповідно до додаткової угоди №1 від 04.02.2009 до кредитного договору внесені зміни щодо схеми погашення кредиту та встановлено, що з дати підписання угоди ОСОБА_1 зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 459 доларів США 25 числа кожного місяця. Також було змінено термін повернення кредиту до 05.07.2022, а також сторони домовилися, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися, як номер договору, зазначений при його укладенні, так і реєстраційний номер в системі обліку банку, а саме №1. Зазначає, що додатковою угодою №2 від 31.03.2009 до кредитного договору перенесено строки виконання зобов`язань ОСОБА_1 зі сплати процентів, нарахованих з 01 січня 2009 року до 04 лютого 2009 року на період з 01 по 23 грудня 2010 року та з 01 до 06 січня 2011 року.

Вказує, що за користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 13,00 % річних. Стверджує, що сторони домовились, що за умовами договору розмір процентної ставки може бути змінений у разі настання будь-якої із обставин, передбаченою ч.1 п.5.2 кредитного договору. Проценти нараховуються та сплачуються в порядку, передбаченому п. 1.3 кредитного договору. Про зміну розміру процентної ставки банк письмово повідомляє позичальника (п. 5.2 кредитного договору). Зазначає, що листами від 13.06.2008 та від 19.02.2008 банк повідомив про зміну розміру процентної ставки. Вказує, що відповідно до п. 3.1.3 кредитного договору позивач має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати за кредит у порядку, визначеному розділом 6 договору, у разі порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань строком більше, ніж на 30 календарних днів, відповідно до п.3.4.3..

Зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та поручителями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договори поруки №0/п1, №0/п2 та №0/п3 відповідно. Стверджує, що всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, внаслідок чого станом на 06.07.2021 має заборгованість перед банком, яка становить 22 902,70 доларів США та складається з: 16 348,45 доларів США заборгованість за кредитом; 2 551,27 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом (відповідно до ст. 1048 ЦК України); 4 002,98 доларів США заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно п.1.3.1 кредитного договору та ст. 625 ЦК України). Враховуючи вищевикладене просило позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 04 червня 2024 року позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 (в систему обліку банку №1) від 06.07.2007, станом на 06.07.2021 у розмірі 22 902,70 долари США. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову АТ «УкрСиббанк» за безпідставністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що позивачем в односторонньому порядку було змінено істотні умови кредитного договору, оскільки умовами договору взагалі не передбачено право банку на нарахування підвищеної процентної ставки в тому числі на суму простроченої заборгованості та за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк. Зазначає, що згідно п.1.3.1., 1.3.2., 5.2 кредитного договору банку надано право лише встановлювати новий розмір процентної ставки на наступний місяць, що й було зроблено на підставі листа від 13.06.2008 №_3700_ДР. Вказує, що відповідач не отримував листа №_3700_ДР від 13.06.2008, а тому підстав для нарахування процентної ставки, збільшеної на 2% позивач не мав. Вважає, що у зв`язку з безпідставним нарахуванням позивачем починаючи з 2008 року підвищених процентів за кредит та першочерговим зарахуванням їх в погашення грошових зобов`язань до моменту зарахування коштів на погашення суми заборгованості за кредитом, кредит погашено в повному обсязі. Крім того, вказує, що згідно довідки від 17.06.2021 в розділі залишок основної кредитної заборгованості зазначено 0,00 дол США, при цьому у графі «фактично сплачено: основного боргу 36 500 дол США», тобто вважає, що позивач фактично підтвердив відсутність у відповідача заборгованості з суми основного боргу за кредитом. Зазначає, що п.1.3.1. не передбачає розміру, механізму та взагалі права банку в стягненні процентів за користування грошовими коштами, як і не передбачено ст. 625 ЦК України, а тому стягнута судом першої інстанції сума 4002,98 дол США є безпідставною. Вказує, що розрахунок заборгованості не може бути належним доказом існування боргу відповідача. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Олевського районного суду Житомирської області від 04 червня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

24 липня 2024 року на адресу суду від АТ «УкрСиббанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що п. 5.2 кредитного договору передбачено можливість банку збільшувати відсоткову ставку. Вказує, що заперечень на листи від 19.02.2008 та від 13.06.2008 банк від позичальника не отримував. Стверджує, що первісними умовами кредитного договору визначено можливість збільшення відсоткової ставки. Зазначає, що згідно наданої апелянтом довідки від 17.06.2021 у розділі 2 вказано: у графі «залишок основної кредитної заборгованості складає 16 348,45 дол США». Вказує, що контррозрахунку заборгованості по кредитному договору на обґрунтування своїх заперечень наявності простроченого боргу перед банком апелянт не подав, клопотань щодо проведення експертизи не заявляв. Зазначає, що банком на обґрунтування своїх вимог про стягнення заборгованості надано довідку-розрахунок, яка відображає всі нарахування за кредитним договором в розрізі виду платежу та про погашення платежів.

Рішення суду першої інстанції переглядається судом апеляційної інстанції лише в частині стягнення боргу з ОСОБА_2 як солідарного боржника. В частині стягнення боргу з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судом апеляційної інстанції не перевіряється на предмет законності та обґрунтованості з огляду на наступне.

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається, оскаржуваним судовим рішенням стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 (в систему обліку банку №1) від 06.07.2007, станом на 06.07.2021 у розмірі 22 902,70 долари США. В апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржив лише ОСОБА_2 , який діє у власних інтересах.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з яких також стягнуто заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 (в систему обліку банку №1) від 06.07.2007, не скористалися своїм правом подачі апеляційної скарги, приєднання до апеляційної скарги. Така процесуальна поведінка відповідачів свідчить про їх повну згоду з судовим рішенням.

Аналіз аргументів апеляційної скарги свідчить, що ОСОБА_2 не навів переконливих доводів того, яким чином оскаржуване судове рішення в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порушує його права та інтереси за умови, що відповідачі не оскаржили рішення суду першої інстанції, тобто погодилися із судовим рішенням.

Наведене узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2023 року у справі №285/533/19 (провадження №61-10554св21).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 06.07.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0, за яким банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в сумі 36 500 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 184 325,00 гривень за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.

Згідно з пунктом 1.2.1 договору надання кредиту здійснюється в термін, зазначений у заяві позичальника, але в будь-якому випадку не раніше 06 липня 2007 року.

Пунктом 1.2.2. позичальник зобов`язаний повернути кредит в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 05 липня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

За користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,0% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці (пункт 1.3.1. договору).

Згідно із пунктом 1.3.2. договору сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 пункту 5.2. договору.

Пунктом 1.3.4. договору визначено строк сплати процентів з 01 по 05 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що відповідно до законодавства України, зокрема статті 651 Цивільного кодексу України сторони погодили, що банк згідно умов пункту 1.3.1. договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення, в тому числі, у разі порушення позичальником кредитної дисципліни (зокрема, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором).

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 06.07.2007 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №0/п1, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №0 від 06.07.2007. Сторони договору поруки обумовили, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя та боржника є солідарною.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 06.07.2007 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно: нежитлову будівлю, магазин, загальною площею 91,5 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,1236 га, кадастровий номер :02:012:0001 та :02:012:0002, що належать іпотекодавцю на праві власності, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №026529.

Листом №036619 від 19.02.2008 направлено на поштову адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 банк повідомив ОСОБА_1 про запровадження з 12.03.2008 нової системи нарахування відсотків у випадку прострочення платежу за кредитним договором.

Листом №_37000_ДР від 13.06.2008 направлено на поштову адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 банк повідомив ОСОБА_1 про зміну процентної ставки за користування кредитними коштами, та зазначено, що із 01.07.2008 банк збільшує проценту ставку за «користування кредитними коштами (сумою основного боргу)» на 2 проценти річних. Крім того, банк відповідно збільшує проценту ставку за користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором строк, до рівня в розмірі збільшеному вдвічі від ставки встановленої «за користування кредитними коштами (сумою основного боргу)».

Списками №625 та №382 згрупованих рекомендованих повідомлень підтверджено направлення вказаних вище листів на поштову адресу ОСОБА_1

04 лютого 2009 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 06.07.2007, згідно з якою сторони домовилися внести зміни щодо схеми погашення кредиту та встановлено, що з дати підписання угоди ОСОБА_1 зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 459 доларів США 25 числа кожного місяця. Також, угодою встановлено термін повернення кредиту до 05.07.2022. Сторони домовилися, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися, як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме №0, так і реєстраційний номер в системі обліку банку, тобто №1.

Також, 04 лютого 2009 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №0/п1 від 06.07.2007. Згідно з даної додаткової угоди поручитель надає свою згоду на зміну основного зобов`язання, що забезпечується договором, а саме: суми кредитного договору 31 796,04 доларів США, процентної ставки 15% річних, розмір ануїтетного платежу 459, графік погашення кредиту ануїтетний, кінцевий термін виконання основного зобов`язання 05 липня 2022 року. Всі інші умови кредитного договору залишаються без змін.

31 березня 2009 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 06.07.2007. Згідно з даної додаткової угоди перенесено строки виконання зобов`язань ОСОБА_1 зі сплати процентів за кредитним договором, нарахованих з 01 січня 2009 року до 04 лютого 2009 року на період з 01 по 23 грудня 2010 року та з 01 до 06 січня 2011 року.

Згідно довідок-розрахунків заборгованості, станом на 06.07.2021 ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем у розмірі 22 902,70 доларів США, яка складається з: 16 348,45 доларів США заборгованість за кредитом; 2 551,27 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом (відповідно до ст. 1048 ЦК України); 4 002,98 доларів США заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України).

18 травня 2021 року на поштові адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 направлено вимогу про погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання вимоги у розмірі: 14 002,65 дол США прострочена кредитна заборгованість, 6 200,03 дол США прострочена заборгованість по відсотках.

Списком №3652 від 20.05.2021 згрупованих рекомендованих повідомлень підтверджено направлення вказаної вище вимоги відповідачам.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 прострочив погашення поточних платежів за кредитним договором та не повернув отримані кредитні кошти не виконавши взятих на себе за договором зобов`язань, а відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не виконали умови договорів поруки та не сплатили заборгованість.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_2 як солідарного боржника колегія суддів враховує наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Таким чином, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, провадження №14-446цс 18, дійшла правового висновку про те, що з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі і саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не безумовно в національній валюті, відступивши від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі №308/3824/16-ц, про неможливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті.

Наведене дає підстави для висновку, що в разі укладення сторонами кредитного договору, предметом якого є іноземна валюта, суд має ухвалити рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті. Визначення у рішенні еквівалента суми боргу за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами в національній валюті не відповідає вимогам законодавства. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц, провадження №14-600цс18.

У даній справі встановлено, що відповідно до кредитного договору №0 від 06.07.2007 та додаткової угоди №1 від 04.02.2009 до кредитного договору кінцевим терміном повернення коштів є не пізніше 05 липня 2022 року.

Звернувшись до суду з позовом засобами поштового зв`язку 14 липня 2021 року, АТ «УкрСиббанк», відповідно до приписів частини другої статті 1050 ЦК України, просило суд дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу та ст. 625 ЦК України.

Заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «УкрСиббанк» за кредитним договором від 06 липня 2007 року №0 станом на 06.07.2021 становить 22 902,70 доларів США, яка складається з: 16 348,45 доларів США заборгованість за кредитом; 2 551,27 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом (відповідно до ст. 1048 ЦК України); 4 002,98 доларів США заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України).

Матеріали справи містять детальний розрахунок кредитної заборгованості позичальника, при цьому ОСОБА_2 , як солідарний боржник не надав свого розрахунку чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості, тобто ОСОБА_2 не спростований факт наявності та розміру заборгованості чи порядок її нарахування.

Доводи апеляційної скарги про те, що у довідці №59-2-04/112 від 17.06.2021 в розділі залишок основної кредитної заборгованості зазначено 0,00 дол США та у графі «при цьому фактично сплачено: основного боргу 36 500 дол США», що свідчить про сплату основного боргу в повному обсязі є помилковими, оскільки вказана довідка у графі «прострочена заборгованість» містить суму 20 813,21 дол США.

Відтак, посилання апелянта на те, що борг сплачений у повному обсязі не підтверджено належними та допустимими доказами.

У пункті 1.3.1. договору про надання споживчого кредиту від 06 липня 2007 року №0 сторони погодили, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, встановлена процентна ставка у розмірі 13% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов цього договору.

У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці (пункт 1.3.1. договору).

Згідно із пунктом 1.3.2. договору сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 пункту 5.2. договору.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що відповідно до законодавства України, зокрема статті 651 Цивільного кодексу України сторони погодили, що банк згідно умов пункту 1.3.1. договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення, в тому числі, у разі порушення позичальником кредитної дисципліни (зокрема, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором).

У п.5.3 сторони погодили, що у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч. 1 п. 5.2 договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку: банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дати збільшення розміру процентної ставки повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку такої ставки, шляхом направлення поштою за адресою позичальника відповідного рекомендованого листа.

Встановлено, що на виконання умов п.5.3 кредитного договору банком, 19.02.2008 та 13.06.2008 було направлено на поштову адресу ОСОБА_1 листи про зміну процентної ставки за користування кредитними коштами, з яких слідує, що банк інформував ОСОБА_1 про запровадження з 12.03.2008 нової системи нарахування відсотків у випадку прострочення платежу за кредитним договором та про збільшення з 01.07.2008 процентної ставки за «користування кредитними коштами (сумою основного боргу)» на 2 проценти річних. Крім того, банк відповідно повідомив про збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором строк, до рівня в розмірі збільшеному вдвічі від ставки встановленої «за користування кредитними коштами (сумою основного боргу)».

Таким чином, сторонами кредитного договору від 06 липня 2007 року №0 погоджено збільшення розміру процентної ставки у разі неналежного виконання позичальником умов кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

Відповідно до статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина друга статті 207 ЦК України).

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення, розстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки та періоду її нарахування, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або за відсутності відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №755/18438/16-ц (провадження №14-275цс19).

Закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору.

Згода поручителя може бути висловлена у будь-якій формі, зокрема, й письмового повідомлення, додаткової угоди тощо.

У разі, якщо в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом досягнення певної домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну у майбутньому основного зобов`язання.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 17 лютого 2020 року у справі №757/4111/13-ц (провадження №61-37688сво18).

Згідно пункту 2.1 договору поруки №0/п1 від 06.07.2007 кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

За встановленими у справі обставинами, поручитель ОСОБА_2 письмової згоди на запровадження з 12.03.2008 нової системи нарахування відсотків у випадку прострочення платежу за кредитним договором та збільшення з 01 липня 2008 року відсоткової ставки за кредитним договором, а відповідно на збільшення обсягу своєї відповідальності, не надав і про такі зміни повідомлений не був.

Разом з тим, 04 лютого 2009 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №0/п1 від 06.07.2007, згідно з якою поручитель надає свою згоду на зміну основного зобов`язання, що забезпечується договором, а саме: суми кредитного договору 31 796,04 доларів США, процентної ставки 15% річних, розмір ануїтетного платежу 459, графік погашення кредиту ануїтетний, кінцевий термін виконання основного зобов`язання 05 липня 2022 року.

З довідки - розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом (проценти за користування кредитом відповідно до ст. 1048 ЦК України ОСОБА_1 вбачається, що підвищений розмір відсоткової ставки, а саме 15% банк почав нараховувати з 25.02.2009, а згідно довідки - розрахунку заборгованості по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України банк нараховував з 25.03.2009, тобто коли нова система нарахування відсотків у випадку прострочення платежу за кредитним договором та підвищена відсоткова ставка (15%) уже була погоджена із поручителем ОСОБА_2 .

Отже, враховуючи правомірність нарахування позивачем заборгованості по кредиту та процентам, розмір яких ОСОБА_2 погоджено шляхом підписання додаткової угоди №1 від 04.02.2009 до договору поруки №0/п1 та не спростовано, колегія суддів погоджується із рішення суду першої інстанції про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 04 червня 2024 року в частині стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 06.07.2007 у розмірі 22 902,70 долари США з ОСОБА_2 як солідарного боржника залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 19 вересня 2024 року.

Головуючий

Судді