"23" квітня 2024 р. Справа № 363/2681/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючогосудді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Мацьовитій Я.В.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя,

встановив:

позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просив визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею та відповідачем ОСОБА_2 право власності по частині за кожним із них на вказану квартиру.

Свої вимоги мотивувала тим, що за час шлюбу з відповідачем, за спільні кошти в спільну сумісну власність 24.11.2003 року ними придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку оформлено за відповідачем.

В суді позивачка позов підтримала та просила його задовольнити з викладених у ньому підстав. Повідомила, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 24 серпня 1985 року по 25 серпня 2004 року. Будучи у шлюбі вони, продали спільну квартиру в м. Харкові та на отримані кошти від продажу даної квартири в 2004 році придбали квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Вищезазначена квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу, до 2008 року проживали разом з відповідачем в даній квартирі. В подальшому відповідач з квартири виселився та проживає за іншою адресою, а позивачка продовжила постійно проживати в спірній квартирі до цього часу. За той час самостійно зробила ремонт, оплачує житловокомунальні послуги. Оскільки відповідач відмовився переоформити на неї її частину в квартирі, вона звернулася до суду з даним позовом. В зв`язку з цим просила визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя та в порядку її поділу визнати право власності по частині за кожним із них.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, повторно в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подавав.

Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що з 25 серпня 1985 року сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 виданого 11 грудня 1998 року Харківським міським центром приватизації житлового фонду квартира АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_2 та ОСОБА_1

25 серпня 2004 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 25 серпня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області.

Крім того, за час шлюбу в спільну сумісну власність сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 24 листопада 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А., придбано квартиру АДРЕСА_1 . Продаж даної квартири вчинено за 33 636 грн., які сплачені повністю на рахунок продавця.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №370672852 від 20.03.2024 року, право власності на спірну квартиру на даний час зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №6564 від 24.11.2003 року.

Відповідно до звіту центру експертної оцінки «АРІАДНА» від 15.05.2023 року оціночна вартість спірної квартири становить 1 295 600 грн.

Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.ч. 1- 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

На підставі ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (правова позиція Верховного Суду в постанові від 05 серпня 2020 року в справі №682/2493/16-ц).

По справі встановлено, що спірну квартиру придбано під час перебування сторін у шлюбі а тому в силу викладених вимог Закону вона вважається спільним сумісним майном подружжя.

Спірне майно є неподільним і, враховуючи зміст позовних вимог, за кожною із сторін слід визнати право на рівну частку в ньому, залишивши таке майно в їх спільній власності.

При вирішенні спору суд, згідно роз`яснень даних в п. 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні, яке залишається в їх спільній частковій власності.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що незалежно від того, на кого з подружжя зареєстроване право власності на майно, придбана ними квартира, належать дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а тому за кожним із них слід визнати право власності на її частину.

За таких обставин позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, представником позивачки представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які згідно ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по частині кожному на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 6 478 (шість тисяч чотириста сімдесят вісім) грн.

Повне судове рішення складено 02 травня 2024 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня з дня складання повного тексту.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту.

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя