ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 450/2875/19

провадження № 61-5051св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Сердюка В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Сокільницька сільська рада Львівського району Львівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області на постанову Львівського апеляційного суду від 17 травня 2022 року у складі колегії суддів Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області (далі - Сокільницька сільська рада) про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, встановлення факту, визнання права власності.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Сокільницької сільської ради від 26 квітня 2005 року № 175 «Про надання земельних ділянок у приватну власність в селі Сокільники» вирішено надати безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку в полі площею 0,50 га для ведення особистого селянського господарства в кварталі забудови на АДРЕСА_1 .

Рішенням Сокільницької сільської ради від 03 березня 2017 року № 247 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо підведення земельних ділянок» (далі - рішення № 247) громадянці ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,50 га в с. Сокільники.

На підставі рішення № 247 розроблено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки їй у власність.

Рішенням Сокільницької сільської ради від 03 липня 2017 року № 329 (далі - рішення № 329) затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано їй у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0, 4921 га, кадастровий номер :04:000:1402.

У процесі реалізації зазначених вище рішень Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпати Гео-інвест» розробило технічну документацію, встановило межі та площу земельної ділянки в натурі, їй присвоєно кадастровий номер 423686400:04:000:1402.

26 липня 2017 року вона звернулась до суду з позовом до Сокільницької сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад О. П., ОСОБА_4 , про визнання у порядку спадкування за законом прав та обов`язків з правом реєстрації права власності.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року у справі № 450/2040/17 задоволено заяву про забезпечення позову та вирішено накласти арешт на земельну ділянку площею 0,4921 га, кадастровий номер :04:000:1402, розташовану в с. Сокільники; заборонити Сокільницькій сільській раді, її посадовим особам та/або депутатам, іншим органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, органам Держгеокадастру всіх рівнів, зокрема особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, приймати рішення, видавати розпорядження, а також вчиняти будь-які дії стосовно земельної ділянки площею 0,4921 та, кадастровий номер :04:000:1402, розташованої в с. Сокільники, зокрема надавати дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4921 та (в цілому або будь-якої частини, що входить в зазначену площу), кадастровий номер :04:000:1402, розташовану в с. Сокільники, передавати в оренду (користування), передавати у приватну власність, розподіляти, відчужувати та/або будь-яким чином перетворювати цю земельну ділянку та вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав па нерухоме майно до ухвалення остаточного рішення у справі.

Рішенням Сокільницької сільської ради від 11 серпня 2017 року № 357 (далі - рішення № 357) вирішено: здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,4921 га. кадастровий номер :04:000:1402, за Сокільницькою сільською радою; дати дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,4921 га, кадастровий номер :04:000:1402, на 7 (сім) ділянок орієнтовною площею 0,0703 га.

Рішенням Сокільницької сільської ради від 10 жовтня 2017 року № 382 (далі - рішення № 382) вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на 7 (сім) земельних ділянок: площею 0,0703, кадастровий номер :04:000:1410, площею 0,0703, кадастровий номер :04:000:1411, площею 0,0703, кадастровий номер :04:000:1412, площею 0,0703, кадастровий номер :04:000:1413, площею 0,0703, кадастровий номер :04:000:1414, площею 0,0703, кадастровий номер :04:000:1415, площею 0,0703, кадастровий номер :04:000:1416 (далі - сім земельних ділянок).

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 червня 2018 року у справі № 450/2040/17 позов задоволено частково. Визнано за нею у порядку спадкування за законом права та обов`язки, що виникли з рішення Сокільницької сільської ради від 26 квітня 2005 року № 175, з правом реєстрації права власності після померлої ОСОБА_3 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0.50 га, що розташована на АДРЕСА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 16 травня 2019 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 червня 2018 року змінено, виключено з мотивувальної та резолютивної частин рішення номер розташування земельної ділянки.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 червня 2018 року набрало законної сили та є преюдиційним під час розгляду цієї справи.

Бажаючи реалізувати право на землю, вона через свого представника звернулася до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради із заявою від 27 червня 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на належну їй в порядку спадкування земельну ділянку площею 0,4921 га, кадастровий номер :04:000:1402.

Рішенням державного реєстратора від 04 липня 2019 року № 4762921 їй відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку у зв`язку з відсутністю відомостей щодо земельної ділянки площею 0,4921 га, кадастровий номер :04:000:1402, в Державному земельному кадастрі.

Вона фактично позбавлена можливості реалізувати своє право шляхом реєстрації права власності на земельну ділянку.

Станом на 04 вересня 2019 року згідно з відомостями з Державного земельного кадастру площа земельної ділянки 0,4921 га, з раніше присвоєним кадастровим номером :04:000:1402, яка була предметом спору в справі №450/2040/17, та на яку визнано право приватної власності в порядку спадкування за ОСОБА_1 , про що відповідачу було достовірно відомо, неправомірно поділена, тому вона не може реалізувати право на реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,4921 га, з раніше присвоєним кадастровим номером :04:000:1402.

Порівнюючи спірну земельну ділянку, на яку за нею визнано право приватної власності та створені в порядку поділу Сокільницькою сільською радою земельні ділянки, випливає, що геометрично та математично такі земельні ділянки разом становлять спірну земельну ділянку, на яку в справі № 450/2040/17 за нею визнано право власності в порядку спадкування, та співвідносяться з предметом спору.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила суд визнати незаконним та скасувати рішення № 357 та № 382; встановити факт, що земельна ділянка площею 0,4921 га, кадастровий номер :04:000:1402, яка розташована на АДРЕСА_1 відповідає семи земельним ділянкам; визнати за нею право приватної власності на сім земельних ділянок; стягнути судові витрати з відповідача на її користь.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 березня 2021 року прийнято відмову позивачки ОСОБА_1 (відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 16 червня 2020 року, серія НОМЕР_1 , позивачка ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1) від позову в частині позовних вимог про встановлення факту та визнання права власності на сім земельних ділянок, провадження у справі в цій частині закрито.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 червня 2021 року у позові відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваними рішеннями відповідача не було порушено право власності позивачки, оскільки набуття цього права суд не встановив, земельна ділянка площею 0,4921 га, кадастровий номер :04:000:1402, не є земельною ділянкою, що вказана в рішенні від 26 квітня 2005 року № 175. Позивачка розробила проєкт землеустрою на іншу земельну ділянку, ніж ту, яка зазначена в рішенні від 26 квітня 2005 року № 175.

Суд виходив з того, що згідно з актом обстеження земельної ділянки від 04 січня 2017 року за адресою земельної ділянки площею 0,4921 га, кадастровий номер :04:000:1402, встановлено, що цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не відповідає містобудівній документації, а саме Генеральному плану с. Сокільники. В погосподарській книзі за 2006-2020 роки за ОСОБА_1 не закріплено користування земельною ділянкою з цільовим призначенням для особистого селянського господарства. Також під час обстеження встановлено, що схематична межа та розташування земельної ділянки не відповідає попереднім наділам земельних ділянок (порушені пропорції земельної ділянки).

Суд взяв до уваги, що рішення № 329, яким вирішено затвердити проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати ОСОБА_1 у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,4921 га, кадастровий номер :04:000:1402, не набрало законної сили.

Водночас рішення № 247 залишилось не виконаним, оскільки проєкт землеустрою було складено на іншу земельну ділянку, ніж вказана у рішенні від 26 квітня 2005 року № 175.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 17 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Петровським Ю. І., задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано незаконними та скасовано рішення № 357 і № 382. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанцій виходив з того, що рішення № 247 на час розгляду справи в суді першої інстанції було чинним, а розроблений на підставі нього проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки перебуває на розгляді Сокільницької сільської ради, рішення про затвердження чи про відмову у його затвердженні не прийнято, оскільки розпорядженням сільського голови від 07 липня 2017 № 46 «Про зупинення рішення XXVІ-ї чергової сесії 7-го демократичного скликання Сокільницької сільської ради від 03.07.1027 р. № 329 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність в с. Сокільники» (далі - розпорядження № 46) лише зупинено рішення № 329.

Водночас, рішенням № 357 вирішено здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,4921 га, кадастровий номер :04:000:1402, за Сокільницькою сільською радою, а також дати дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу цієї земельної ділянок на сім нових.

З урахуванням того, що на час прийняття оскаржуваного рішення № 357 не було завершено розгляд питання про затвердження чи про відмову у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 0,4921 га, кадастровий номер :04:000:1402, для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 , а також надання позивачці цієї земельної ділянки у приватну власність, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що прийняття рішення № 357 порушує законний інтерес позивачки щодо можливості завершити розпочату нею відповідно до вимог законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою.

Крім того, рішенням № 382 вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на сім нових.

Суд апеляційної інстанції врахував, що на час прийняття рішення № 382 відповідач був обізнаний про встановлену судом у справі № 450/2040/17 заборону щодо спірного нерухомого майна, яка цим судом або судом вищої інстанції в порядку вирішення питання забезпечення позову у справі скасована не була.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2022 року Сокільницька сільська рада звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 17 травня 2022 року, просила її скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції або закрити провадження у справі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року, провадження № 21-405а14, від 13 грудня 2016 року у справі № 815/5987/14; у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, провадження № К/9901/3734/17, від 22 лютого 2019 року у справі № 813/1631/14, провадження № К/9901/4809/18, від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, провадження № К/9901/454/17; у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 280/179/19, провадження № 14-567цс19, від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц, провадження № 14-5зц18, від 03 жовтня 2018 року у справі № 820/4149/17, провадження № 11-759апп19, від 11 вересня 2019 року у справі № 280/191/19, провадження № 14-377цс19, від 04 березня 2020 року у справі № 280/174/19, провадження № 14-509цс19, від 04 березня 2020 року у справі № 296/3870/19, провадження № 14-532цс19, від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц, провадження № 14-532цс19, 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19, провадження № 12-84гс20, від 22 серпня 2018 року у справі № 805/4505/16-а, провадження № 11-574апп18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-52гс20, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, провадження № 14-125цс20, від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, провадження № 14-178цс18, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, провадження № 14-392цс18, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, провадження № 14-512цс18, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, провадження № 14-511цс18, від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, провадження № 14-458цс18, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18, провадження № 12-140гс19, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, провадження № 12-14згв19, від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16, провадження № 12-88гс19.

Справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та помилково розглянута у порядку цивільного судочинства.

Позивачка обрала неналежний спосіб захисту, оскільки оспорювані рішення Сокільницької сільської ради не стосуються її майнових прав на земельну ділянку.

Рішення № 329 не набрало законної сили. Водночас рішення № 247 залишилось не виконаним, оскільки проєкт землеустрою було складено на іншу земельну ділянку, ніж вказана у рішенні від 26 квітня 2005 року № 175.

Розпорядженням № 46, яким зупинено рішення № 329, позивачці було відмовлено у затвердженні проєкту землеустрою.

Позивачка не зверталась з позовом про оскарження відмови у затвердженні їй проєкту землеустрою.

Оскільки заходів забезпечення позову було вжито щодо земельної ділянки площею 0,4921 га, кадастровий номер :04:000:1402, а рішення № 382 стосується інших семи земельних ділянок, тому це рішення не порушує вимог суду щодо забезпечення позову.

Права позивачки оскаржуваними рішеннями Сокільницької сільської ради не порушені.

Суд не залучив власників семи земельних ділянок, прав яких стосуються рішення у цій справі.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. У задоволенні клопотання Сокільницької сільської ради про зупинення дії постанови Львівського апеляційного суду від 17 травня 2022 року відмовлено.

У вересні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2024 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 16 червня 2020 року, серія НОМЕР_1 , у зв`язку із укладенням шлюбу позивачка ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 червня 2018 року у справі № 450/2040/17 позов ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради про визнання у порядку спадквання за законом прав та обов`язків з правом реєстрації права власності задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 права та обов`язки з правом реєстрації права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0, 50 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , що виникли на підставі рішення Сокільницької сільської ради від 26 квітня 2005 року № 175. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16 травня 2019 року апеляційну скаргу Сокільницької сільської ради задоволено частково. Рішення суду першої інстанції змінено, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин рішення номер розташування земельної ділянки - 155, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суди у справі № 450/2040/17 встановили, що 26 квітня 2005 року Сокільницька сільська рада винесла рішення № 175 «Про надання земельних ділянок у приватну власність в селі Сокільники». Цим рішенням, зокрема, вирішено надати безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку в полі площею 0,50 га в кварталі забудови на АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

03 червня 2009 року голова Сокільницької сільської ради листом № 283 звернувся до голови Пустомитівської районної державної адміністрації з проханням посприяти у вирішенні питання щодо надання земельних ділянок, які знаходяться за межами населеного пункту, у приватну власність їх користувачам з 1999 року, а саме жителям с. Сокільники: ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . На цій території було влаштоване стихійне сміттєзвалище з будівельних відходів та побутового сміття, проте вказані громадяни цю територію очистили, привели до належного стану, для створення благоустрою влаштовано штучне водоймище, проведено електрифікацію прилеглої вулиці, влаштовано тверде покриття дороги та взяли дольову участь у виготовленні карти с. Сокільники.

Рішенням сесії Сокільницької сільської ради від 26 квітня 2005 року № 175 погоджено надання земельної ділянки у приватну власність громадянам, зокрема ОСОБА_3 , у розмірі по 0,50 га.

30 квітня 2010 року на підставі розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 362 ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проєкту відведення земельних ділянок у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Сокільницької сільської ради за межами населеного пункту.

Рішенням № 247 надано дозвіл ОСОБА_1 за дорученням спадкодавця ОСОБА_3 , яка, як пояснили сторони в суді апеляційної інстанції, мала вади зору, що, сторони визнали, на розроблення проєкту землеустрею щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,50 га в с. Сокільники та зобов`язали ОСОБА_3 звернутися в ліцензовану землевпорядну організацію для виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (т. 1, а. с. 139). Вказане рішення є чинним.

На підставі рішення № 247 розроблено проєкт землеустрою відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , яка зверталась, як встановлено і не заперечується сторонами, за дорученням ОСОБА_3 .

Рішенням № 329 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,4921 га, кадастровий номер :04:000:1402.

Розпорядженням № 46 зупинено рішення № 329.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 , виданим 20 листопада 2017 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року у справі № 450/2040/17 задоволено заяву про забезпечення позову та вирішено накласти арешт на земельну ділянку площею 0,4921 га, кадастровий номер :04:000:1402, розташовану в с. Сокільники; заборонити Сокільницькій сільській раді, її посадовим особам та/або депутатам, іншим органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, органам Держгеокадастру всіх рівнів, зокрема особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, приймати рішення, видавати розпорядження, а також вчиняти будь-які дії стосовно земельної ділянки площею 0,4921 та, кадастровий номер :04:000:1402, розташованої в с. Сокільники, зокрема надавати дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4921 та (в цілому або будь-якої частини, що входить в зазначену площу), кадастровий номер :04:000:1402, розташовану в с. Сокільники, передавати в оренду (користування), передавати у приватну власність, розподіляти, відчужувати та/або будь-яким чином перетворювати цю земельну ділянку та вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав па нерухоме майно до ухвалення остаточного рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до сільського голови Сокільницької сільської ради Сулимко Г. М. про скасування рішення від 07 липня 2017 року № 46 «Про зупинення рішення XXVI чергової сесії 7- го демократичного скликання Сокільницької сільської ради від 03 липня 2017 року № 329 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність в с. Сокільники».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).

Щодо доводів касаційної скарги про юрисдикцію спору у справі, що переглядається, Верховний Суд виходить з такого.

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (стаття 124 Конституції України).

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 712/9272/17, провадження № 14-345цс19).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України (частина третя статті 5 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 46 КАС України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина четверта статті 46 КАС України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).

Якщо порушенням своїх прав особа вважає наслідки, спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав чи обов`язків, то такі відносини мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією особою її майнових чи особистих немайнових інтересів, тому визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав та інтересів відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 520/13190/17, провадження № 11-1066апп18, від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17, провадження № 11-870апп18, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Верховний Суд звертає увагу, що відмова особі у наданні земельної ділянки сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які вказують на наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 280/179/19, провадження № 14-567цс19, на яку посилається заявник.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про захист свого права на отримання земельної ділянки у власність, зокрема з огляду на рішення № 329.

Відповідно до рішення 357 право власності на земельну ділянку зареєстровано Сокільницькою сільською радою (т. 1, а. с. 39, 56).

Згідно з відповіддю Відділу у Пустомитівському районі ГУ Держгеокадстру у Львівській області від 22 серпня 20291 року № 29-13-0.29-678/113-19 право власності на поділені земель зареєстровано за Сокільницькою сільською радою (т. 1, а. с. 39)

Отже, цей спір має ознаки приватноправового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Посилання у касаційній скарзі, на те, що суд не залучив до участі у справі власників семи утворених земельних ділянок, прав яких стосуються рішення у цій справі, є безпідставними, оскільки доказів того, що право власності на поділені земельні ділянки зареєстровано за іншими особами у матеріалах справи немає.

Щодо доводі касаційної скарги, що оскаржуваними рішеннями права позивачки не порушені, зокрема тому, що вона не зверталась з позовом про оскарження відмови у затвердженні їй проєку землеустрою, Верховний Суд зазначає таке.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений.

Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові необхідно відмовити.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц.

Отже, підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови в позові.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги зокрема щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Підставою для звернення з позовом стала неможливість зареєструвати право власності на земельну ділянку за позивачкою на підставі рішення № 329 з огляду на те, що голова Сокільницької сільської ради розпорядженням № 46 зупинив рішення № 329, та в подальшому рада зареєструвала за собою право власності на цю земельну ділянку та поділила її на сім нових з присвоєнням кадастрових номерів.

Відповідно до статті 59 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (частина перша). Рішення сільської, селищної, міської ради у п`ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов`язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності (частина четверта). Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження (частина восьма).

Відповідно до пунктів 8, 9, 20 частини четвертої статті 42 Закону №280/97-ВР сільський, селищний, міський голова скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання, видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Згідно з частиною першою статті 73 Закону №280/97-ВР акти ради, сільського, селищного голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно проживають або тимчасово проживають на відповідній території.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що сільському голові надано право на зупинення дії рішення сільської ради шляхом видання відповідних зауважень, які можуть бути подолані двома третинами голосів, від загального складу ради. Право накладати вето на рішення відповідної ради належить до дискреційних повноважень голови цієї ради, яке згодом може бути подолане самою радою.

Отже, самі по собі зауваження сільського голови та розпорядження про зупинення рішення відповідної ради взагалі не можуть бути предметом судового оскарження, оскільки належать до виключних повноважень сільського голови, а їх обґрунтованість перевіряється радою шляхом повторного розгляду зупиненого рішення.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 824/609/19-а, від 12 вересня 2022 року у справі № 727/8953/17, від 29 лютого 2024 року у справі № 300/789/23.

Згідно з матеріалами справи рішенням Сокільницької сільської ради від 13 липня 2017 року № 336 «Про повторний розгляд та підтвердження рішення № 329 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність в с. Сокільники» (далі - рішення № 336) залишено в силі розпорядження № 46; рішення № 329 вважається таким, що не вступило в законну силу (т. 1, а. с. 177).

Отже, рішенням № 336 Сокільницька сільська рада фактично відмовила позивачці у затвердженні проєкту землеустрою та переданні у власність земельної ділянки. Проте позивачка відповідне рішення не оскаржила, тому із пред`явленого позову до суду неможливо зробити висновок про порушене право позивачки.

Верховний Суд зауважує, що відмова у затвердженні проєкту землеустрою повинна бути вмотивована відповідно до статей 118, 186-1 ЗК України (далі - в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною дев`ятою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята статті 118 ЗК України).

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята статті 118 ЗК України).

Єдиною підставою для відмови у затвердженні проєкту землеустрою може бути лише те, що проєкт землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проєкту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проєкту землеустрою вимогам законів і прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проєкту.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Судувід 12 січня 2022 року у справі № 300/1750/19.

Отже, рішення № 336, на відміну від розпорядження голови сільської ради про зупинення рішення сільської ради, може бут предметом судового оскарження, водночас позивачка його не оскаржила та воно є чинним.

У справі, що перегладяться, позивачка як на підставу позову посилалась, зокрема, на незаконне зупинення рішення № 329 розпорядженням голови Сокільницької сільської ради, водночас не заявила вимоги про визнання незаконним та скасування рішення № 336, яким їй фактично відмовлено у затвердженні проєкту землеустрою, тому передчасною є вимога оцінити законність рішень № 357 і № 382 на предмет порушення прав чи законних інтересів позивачки як особи, яка має майновий інтерес щодо земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції вказаного не врахував, помилково не застосував зазначені вище норми матеріального права, тому постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Водночас суд першої інстанції, відмовивши в позові з підстав непорушення прав позивачки, керувався тим, що ОСОБА_1 розробила проєкт землеустрою на іншу земельну ділянку, ніж ту, яка зазначена в рішенні від 26 квітня 2005 року № 175, яким надано земельну ділянку її матері.

Верховний Суд не погоджується з мотивами відмови суду першої інстанції, який оцінював правомірність надання позивачці земельної ділянки, оскільки така оцінка можлива лише в контексті оцінки відмови Сокільницької сільської ради у затвердженні проєкту землеутсрою на предмет відповідності статтям 118, 186-1 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі оскарження такої відмови. Водночас висновки суду про непорушення прав позивачки у зв`язку з тим, що земельна ділянка, надана матері позивачки, і та, яка надана їй, - це різні ділянки, не узгоджуються з підставами фактичної відмови сільської ради у наданні земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та викладені без дослідження та оцінки документації з погодження проєкту землустрою, які є обов`язковими під час вирішення питання про законність такої відмови.

З огляду на вказане, Верховний Суд не оцінює інші доводи касаційної скарги, а доводи про непорушення прав позивачки у разі неоскарження рішення про фактичну відмову у затвердженні проєкту землеустрою знайшли своє підтвердження, тому рішення судів підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з мотивів, викладених у цій постанові.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення позивачки до суду) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпунктів 6, 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги; касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1 921,00 грн.

За подання позовної заяви, після уточнення позовних вимог, позивачка мала сплатити за дві немайнові вимоги 1 536,80 грн (1 921,00 грн х 0,4 х 2) судового збору, за подання апеляційної скарги - 2 305,20 (150 % х 1 536,80 грн) судового збору, за подання касаційної скарги - 3 073,60 грн (200 % х 1 536,80 грн) судового збору.

З огляду на вказане з позивачки на користь Сокільницької сільської ради підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, у розмірі - 6 915,60 грн.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуСокільницької сільської ради Львівського району Львівської області задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 червня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 травня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області про визнання незаконними та скасування рішень Сокільницької сільської ради від 11 серпня 2017 року № 357 та від 10 жовтня 2017 року № 382 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області судові витрати у розмірі - 6 915 (шість тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) грн 60 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

А. С. Олійник

В. В. Сердюк