КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №757/37967/20-ц Головуючий у 1 інстанції: Григоренко І.В.

Провадження №22-ц/824/477/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

29 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна СК» про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст обставин справи

У вересні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (далі - позивач, ПрАТ «СК «УНІКА») звернулось до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 . Просило суд стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 10 428,89 грн, та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувано тим, що 12.03.2018 між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 370005/4610/0000273, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем Renault Logan, державний номер НОМЕР_1 .

20.02.2019 о 14 год. 55 хв. в м. Києві по вул. Васильківській, буд. 15 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача та автомобіля Renault Logan, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Власник автомобіля Renault Logan, державний номер НОМЕР_1 , звернулася до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП та в подальшому було складено страховий акт № 00291019 від 11.03.2019, на підставі якого, позивач здійснив власнику автомобіля Renault Logan, державний номер НОМЕР_1 , виплату страхового відшкодування у розмірі 34 717,78 грн.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» (далі - ТДВ «МСК») на підставі полісу № АМ/6264491.

На підставі заяви позивача ТДВ «МСК» відшкодувало 24 288,89 грн.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить різницю між відшкодованою позивачем потерпілому сумою страхового відшкодування у розмірі 34 717,78 грн та сумою відшкодування позивачу ТДВ «МСК» у розмірі 24 288,89 грн. і складає 10 428,89 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року в позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна СК» про стягнення грошових коштів було відмовлено.

Суд першої інстанції суд дійшов до висновку, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення позивача до ТДВ «МСК» щодо покриття збитків, результат розгляду такого звернення, підтвердження надходження коштів та не надано доказів щодо ліміту відповідальності страховика відповідача на підставі полісу обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6264491.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 22 серпня 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» подало апеляційну скаргу. Просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначило, що висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, а рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток, повинен відшкодувати позивачу різницю між сумою страхового відшкодування сплаченого потерпілій особі та сумою страхового відшкодування виплаченому позивачу страховиком потерпілого.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи не скористалися правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 20.02.2019 року о 14 год. 55 хв. в м. Києві по вул. Васильківській, буд. 15 сталася ДТП за участю автомобіля Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 та автомобіля Renault Logan, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 20.02.2019 (а. с. 19).

Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 20.02.2019 (Європротокол) ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Renault Logan, державний номер НОМЕР_1 , застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА» на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 370005/4610/0000273 від 12.03.2018 року (а. с. 4-17).

25.02.2019 власник автомобіля Renault Logan, державний номер НОМЕР_1 , звернулася до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку та відшкодування шкоди завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, яка заподіяна внаслідок ДТП, що мала місце 20.02.2019 (а. с. 20).

Відповідно до страхового акту № 00291019 від 11.03.2019, сума страхового відшкодування власнику автомобіля Renault Logan, державний номер НОМЕР_1 , становить 34 717,78 грн (а. с. 24).

За наслідком розгляду заяви власника автомобіля Renault Logan, державний номер НОМЕР_1 , від 25.02.2019 на підставі наказу № 00291019 від 11.03.2019 ПрАТ «СК «УНІКА» перерахувало ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 34 717,78 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 076728 від 19.03.2019 (а. с. 26).

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на таке.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

За приписами ст. 4 Закону, суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За правилами статті 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана зокрема з: пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до положень статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п. 9.1 та п. 9.2 ст. 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Колегією суддів встановлено, що 25.02.2019 власник автомобіля Renault Logan, державний номер НОМЕР_1 , звернулася до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку та відшкодування шкоди завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, яка заподіяна внаслідок ДТП, що мала місце 20.02.2019.

За наслідком розгляду вказаної заяви на підставі наказу № 00291019 від 11.03.2019 ПрАТ «СК «УНІКА» перерахувало ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 34 717,78 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 076728 від 19.03.2019.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Колегією суддів встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , була застрахована в ТДВ «МСК» на підставі полісу обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6264491.

За приписами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72 вказаної постанови).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зроблено виснвок, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі №147/66/17).

Колегія суддів звертає увагу, що у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України щодо можливості страховика, який виплатив страхувальнику страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, самостійно обирати, до кого саме звертатися з вимогою про стягнення суми виплаченого відшкодування, визначивши, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а не до самого завдавача шкоди.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення різниці між відшкодованою позивачем потерпілому сумою страхового відшкодування у розмірі 34 717,78 грн та сумою відшкодування позивачу ТДВ «МСК» у розмірі 24 288,89 грн суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів, у розумінні ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, доказів звернення позивача до ТДВ «МСК» щодо покриття збитків, результат розгляду такого звернення, підтвердження надходження коштів та не надано доказів щодо ліміту відповідальності страховика відповідача на підставі полісу обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6264491.

А відповідно до полісу обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6264491 у ТДВ «МСК» не виникло обов`язку з виплатити страхове відшкодування.

Також не надано доказів того, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, що давало б підстави для покладання обов`язку по відшкодуванню шкоди, в межах страхового відшкодування, на відповідача.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга не містить посилань на нові факти чи обставини, що не були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення, а також нових доказів, на підтвердження позовних вимог.

Інші доводи апелянта на законність рішення суду першої інстанції не впливають, та спростовані висновками колегії суддів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено допущення судом першої інстанції неповноти судового розгляду, неправильного визначення правовідносин відповідно до обставин справ та порушення норма матеріального й процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко