Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2-з/641/60/2024 Справа № 641/6415/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року м. Харків

Суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова Онупко М.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Семендяєв Олександр Сергійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі ТОВ «Укр Кредит Фінанс»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Семендяєв О.С., в якій просить визнати виконавчий напис, який вчинив 01.06.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, що зареєстрований в реєстрі за № 2577 про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариство з обмеженою відповід альністю "Укр Кредит Фінанс", , заборгованості за кредитним договором № 0200-1298 від 18.07.2019 року в розмірі 18150 гривень таким, що не підлягає виконанню, стягнути з ТОВ «Укр Кредит Фінанс», на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати в повному обсязі.

Разом з позовної заявою позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про забезпечення позову в якій просив застосувати заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, який вчинений 01.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. та зареєстрвоаний в реєстрі за № 2577 у виконавчому провадженні № 68529793, яке знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С. про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс», , заборгованості в розмірі 18 150 грн.

В обґрунтування вищевказаної заяви позивач зазначив, що якщо не забезпечити позов, то в подальшому, внаслідок визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач буде змушений ініціювати новий судовий процес щодо повернення безпідставно набутих коштів, сплачувати судовий збір та додаткові витрати на правничу допомогу тощо.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України встановлені вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову, так заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частинами ч. 4, 6 ст. 151 ЦПК України встановлено, що у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не містить даних, передбачені п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, а саме: пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

З приводу посилань позивача ОСОБА_1 на положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та правову позицію Верховного Суду викладену у справі № 643/2870/18, як на підставу звільнення від сплати судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до п. 17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно п.22 ч.1 ст. 1Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника;

В рішенні Конституційного Суду України № 12-рп/2013від 28.11.2013 року, яке є остаточним та обов`язковим до виконання на території України, також зазначено, що перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання позову, визначено у статті 5 Закону України «Про судовий збір» і цей перелік є вичерпним.

Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при пред`явленні позову про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, а також позову про визнання недійсним кредитного договору, договорів іпотеки, застави, поруки без застосування наслідків їх недійсності розмір судового збору обчислюється із ставок, встановлених законом за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, оскільки такі вимоги не є майновими та не підлягають грошовій оцінці. При цьому підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при пред`явленні позову споживачем.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову заявником ОСОБА_1 оскаржується виконавчий напис нотаріуса про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. При цьому Законом України від 15.11.2016 виключений п. 23 зазначеної статті, який визначав термін споживчого кредиту.

Отже, норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на правовідносини, що виникають з приводу визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню.

Крім того вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Таким чином, норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на правовідносини, що виникають з приводу визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до пунктів 3, 18 ч. 1 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів», виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

Тобто Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Суди не вправі керуватися законодавством про захист прав споживачів при вирішенні спорів, що випливають з відносин між фізичними особами, які вступають у договірні відносини між собою з метою задоволення особистих потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. Тобто, на відносини, де виробником і продавцем товарів, виконавцем робіт і надавачем послуг є громадянин, що не є підприємцем дія ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється. Таким чином, висновок позивача про те, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», є неправильним, оскільки як вбачається зі змісту позовних вимог відносини, які виникли між позивачем та відповідачем - є договірними, що виникли між фізичними особами.

Крім того, при зверненні до суду заявником не надано доказів того, що відповідач є суб`єкт господарювання в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вищевикладене, заявник, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду, повинен був викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено, тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються вказаним законом.

Таким чином, на час постановлення даної ухвали, матеріали справи не містять доказів того, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Крім того заявник посилався на правову позицію викладену у Постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 643/2870/18 (провадження № 61-4126св19).

Проте, у Постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 643/2870/18 (провадження № 61-4126св19) зазначено, що «позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи, що позовна вимога заявника ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин, а не фінансових послуг, положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню, а тому посилання заявника на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, є безпідставними. Оспорюваний заявником виконавчий напис вчинений на виконання договору кредиту який не є споживчим договором в розумінні п. 7 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ураховуючи викладене суд приходить до висновку, що оскільки заявник звертається до суду з позовною заявою про захист прав споживачів, а саме про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та відповідно він не є звільненим від сплати судового збору за вказаним позовом, то і при поданні заяви про забезпечення позову в рамках цієї цивільної справи та з тих самих мотивів, він не підлягає звільненню від сплати судового збору за подання такої заяви.

У зв`язку з викладеним, із вищевказаної заяви про забезпечення позову вбачається, що до заяви ОСОБА_1 не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст. 151,153, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Семендяєв Олександр Сергійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає чинності після закінчення терміну на апеляційне оскарження, а у випадку її оскарження після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Суддя -М. Ю. Онупко