Справа №761/8285/22
Апеляційне провадження №22-ц/824/1348/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Загарук Н.Н.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубченко Роман Олександрович, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубченко Роман Олександрович, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності.

Свою позовну заяву обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 - рідна сестра позивача. ОСОБА_4 була власником квартири АДРЕСА_1 , що належала їй на праві особистої приватної власності. 14 лютого 2022 року позивачем було подано заяву про прийняття спадщини та приватним нотаріусом Веліксар Т.І. заведено спадкову справу за номером у спадковому реєстрі № 69134993. Після відкриття спадщини позивач довідалася про те, що 16 серпня 2021 року, тобто після смерті ОСОБА_4 , від імені останньої було укладено договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до вказаного договору, 16.08.2021 року громадянка ОСОБА_3 , яка діяла як представник ОСОБА_4 на підставі довіреності, передала у власність покупця - ОСОБА_2 квартиру.

У зв`язку з викладеним просила суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 , від імені якої діяла ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Зубченком Р.О. 16 серпня 2021 року та зареєстрований за № 1380;

- скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 43514860;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 .

- витребувати квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубченко Роман Олександрович, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 10 травня 2023 року позивач направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

05 березня 2024 року на адресу суду від позивача на виконання протокольної ухвали Київського апеляційного суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 25.04.2024 року треті особи не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_4 була рідною сестрою ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 була власником квартири АДРЕСА_1 , що належала їй на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Стретович Т.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 03 серпня 2021 року за реєстровим № 260. Право власності на квартиру за ОСОБА_4 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 серпня 2021 року Стретович Т.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 43297275.

14 лютого 2022 року позивачем як спадкоємцем 2 черги за законом в межах встановленого законом строку було подано заяву про прийняття спадщини за ОСОБА_4 , та приватним нотаріусом Веліксар Т.І. заведено спадкову справу за номером у спадковому реєстрі № 69134993 (місце заведення спадкової справи: Одеська область, Ізмаїльський район).

Після відкриття спадщини Позивач довідалася про те, що 16 серпня 2021 року, тобто після смерті ОСОБА_4 , від імені останньої було укладено договір купівлі-продажу квартири (копія договору додається), який був посвідчений приватним нотаріусом Зубченком P.O., за реєстровим номером 1380.

Відповідно до вказаного договору громадянка ОСОБА_3 , яка діяла як представник ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Омаровою B.C. 14.08.2021 року за реєстровим №11218, передала у власність покупця - ОСОБА_2 квартиру, яка є предметом спору.

У відповідності до Інформаційної довідки № 300324466 від 18.02.2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності за ОСОБА_2 зареєстровано 16.08.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченком P.O., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59868346, номер запису про право власності 43514860, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Окремо суд зауважує, що з повного витягу від 26.09.2022 № 5 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, вбачається, що дата смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте актовий запис про її смерть складений 19.08.2021 за № 1292, тобто на п`ятий день після смерті. Таким чином, на час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян була відсутня інформація щодо актового запису про смерть ОСОБА_4 , що підтверджується витягом від 16.08.2021 № 8, сформованим ПНКМНО Зубченком Р.О. при здійснені перевірки повноважень представника продавця.

В ході розгляду справи судом першої інстанції належним чином були встановлені обставини справи, зокрема щодо вчинення правочину від імені власниці квартири вже після її смерті. В той же час, єдиною підставою для відмови у задоволені позову суд першої інстанції зазначив те, що оскільки позивач не була стороною договору, вона не володіє правом на його оскарження. При цьому суд першої інстанції зазначив, що належним способом захисту у даному випадку є витребування майна з чужого незаконного володіння, а не оскарження договору та державної реєстрації майна за новим власником.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із вищевказаним твердженням суду першої інстанції з огляду на наступне:

Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Такого правого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2023 року у справі № 450/453/22.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Оскільки фактично позиває є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_4 , а інші особи за прийняттям спадщини не зверталися, на час укладення договору позивач фактично була власницею такого майна.

За таких умов, з огляду на вищевказане, договір відчуження майна в будь-якому разі порушує права позивача, відтак вона володіє правом на його оскарження.

Окрім того, колегія суддів апеляційного суду також не може погодитись із позицією суду першої інстанції, який відмовив у задоволені позову в повному обсязі на тій підставі, що позивач мала обрати спосіб захисту у вигляді індикаційного позову.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Серед заявлених вимог у даній справі є і вимога витребування спірного майна з чужого незаконного володіння. Таким чином, фактично встановивши наявність порушення та зазначивши, що в даному спорі мала б бути заявлена віндикаційна вимога, суд тим не менш відмовив у задоволені такої вимоги.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами апелянта щодо того, що в даній справі підлягають до задоволення і інші позовні вимоги, оскільки без них належне відновлення порушених права позивача може бути ускладнене.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

В постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №205/3005/16-ц, суд зазначив, що згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

У статті 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

У пункті 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ніш.

Тобто, спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Аналогічні правові висновки також містяться у постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 654/5481/13-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 520/5242/18, від 23 вересня 2020 року у справі № 206/1526/19, від 24 листопада 2020 року у справі № 201/5916/18.

Згідно з частиною першою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Також відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі смерті довірителя або повіреного.

Частиною 1 ст. 1000 ЦК України передбачено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя

Отже, довіреність як односторонній правочин є дією однієї сторони, яка створює обов`язки лише для особи, яка видала довіреність.

Таким чином довіреність від 14.08.2021 року, видана ОСОБА_4 в якості довірителя на ім`я ОСОБА_3 , посвідчена приватним нотаріусом Омаровою B.C. за реєстровим №11218, припинила свою дію 15.08.2021 року у зв`язку зі смертю довірителя.

Відповідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

З огляду на вищевказану правову норму, вчинення будь-яких юридично-значимих дій на виконання цієї довіреності після смерті довірительки, зокрема розпорядження її майном, фактично із посиланням на те, що дії повіреного відповідають волі довірителя, яка висловлена у довіреності, суперечить нормам матеріального права, яке регулює спірні правовідносини, оскільки спірна квартира була відчужена після смерті ОСОБА_4 , що абсолютно виключає волевиявлення спадкодавця на розпорядження власним майном.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частин першої-третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Отже, з врахуванням п. 7 ч. 1 ст. 248 Цивільного кодексу України, за яким представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність - довіреність, посвідчена Омаровою B.C., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 14 серпня 2021 року за реєстровим № 11218, припинила свою дію ще 15 серпня 2021 року у зв`язку із смертю довірителя. Як наслідок того, що довірителька та власниця квартири ОСОБА_6 померла раніше ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ніж укладено оспорюваний договір купівлі-продажу квартири (16.08.2021р.) на підставі довіреності, що припинила свою дію зі смертю довірительки, - договір купівлі-продажу квартири є оспорюваним та має бути визнаний недійсним судом, оскільки вчинений особою, яка не мала права таке майно відчужувати та не володіла необхідним обсягом цивільних прав на його вчинення.

З вказаного також випливає, що відповідач є таким, що безпідставно набув право власності на квартиру. При цьому позивач як спадкоємиця, яка в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 , має право захистити порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до Глави 29 ЦК України шляхом визнання за нею права власності на квартиру та витребування її у відповідача.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття - тобто з дня смерті спадкодавця.

Верховний суд України у Постанові від 06 липня 2016 року у справі №6-3095цс15, прийшов до висновку про те, що системний аналіз ст.ст.1218 і 1268 ЦК України свідчить про те, що «спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним її на праві власності майном.»

Таким чином квартира станом на 16.08.2021 року - на дату укладення оспорюваного договору - належала позивачу, тому зобов`язальні відносини між позивачем та відповідачем щодо предмету спору відсутні, адже позивач (власник майна) не є стороною договору. З огляду на вказане та через смерть особи, яка зазначена як продавець квартири, - реституція як спосіб захисту не може бути проведена судом, а тому спосіб захисту права позивача на отримання квартири у власність може бути визначений через визнання права власності на предмет спору та витребування його з чужого незаконного володіння.

Такої ж правової позиції притримувався Верховний суд України у постановах: від 07 листопада 2012 року № 6-107цс12, від 10 червня 2015 року № 6-348цс15, від 13 травня 2015 року № 6-67цс15, зазначаючи, у зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

У Постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року по справі № 335/8468/18 суд вказав, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16-ц (провадження №14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та дає змогу ефективно захистити права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними», а таких обставин, ефективним способом захисту права позивачки вважається віндикаційний позов до особи, за якою зареєстровано право власності на спірну квартиру.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 33 493, 41 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення повністю або частково є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 квітня 2023 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 , від імені якої діяла ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Зубченком Р.О. 16 серпня 2021 року та зареєстрований за № 1380;

Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 43514860;

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 .

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 33 493 (тридцять три тисячі чотириста дев`яносто три грн) 41 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько