Справа № 338/977/24
Провадження № 22-ц/4808/1231/24
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретаря Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Богородчанського районного суду від 19 липня 2024 року, у справі за заявою Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природнього газу,

в с т а н о в и в :

В липні 2024 року представник Івано-Франіквської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернувся в суд про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з розподілу природнього газу.

18 липня 2024 року Богородчанський районний суд видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Івано-Франіквської філії 2800,81 грн заборгованості за надані послуги з розподілу природнього газу за період з 01 жовтня 2023 року по 30 червня 2024 року, а також 242,24 грн витрат по оплаті судового збору.

18 липня 2024 року представник ОСОБА_1 подав заяву про скасування судового наказу. 19 липня 2024 року ним подане клопотання про стягнення судового збору, яке сплачене за подання заяви про скасування судового наказу, з ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Ухвалою Богородчанського районного суду від 19 липня 2024 року судовий наказ скасовано.

На зазначену ухвалу в частині відмови у стягненні судових витрат, понесених при поданні заяви про скасування судового наказу, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду представник ОСОБА_2 посилається на порушення норм процесуального права. Просить її скасувати в частині відмови в покладенні на заявника судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з заявника судовий збір, сплачений за подання заяви про скасування судового наказу. Вважає, що оскільки ЦПК не передбачено покладення судових витрат на заявника в разі скасування судового наказу, то відповідно до частин 9,10 статті 10 ЦПК України до даних відносин належить застосувати аналогію статті 141 ЦПК України, яка регулює розподіл судових витрат між сторонами.

Правом на подання відзиву інший учасник не скористався.

В засідання апеляційного суду сторони не з`явились. При цьому, враховуючи їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, скорочені строки перегляду судового рішення, відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи не встановлено.

Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення із заявника сплаченого ОСОБА_1 судового збору за подання заяви про скасування судового наказу, суд виходив з того, що положеннями статті 141 ЦПК України передбачено розподіл судових витрат між сторонами при розгляді справ позовного провадження. Натомість, положення розділу ІІ ЦПК України, який регулює розгляд справ в порядку наказного провадження, не містять у собі норми щодо розподілу витрат за подання заяви про скасування судового наказу. Положеннями частини другої статті 164 ЦПК України визначено, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Інших положень ні ЦПК України, ні спеціальний Закон України «Про судовий збір» щодо вирішення питання про повернення заявнику сплаченого судового збору не містить. За таких обстави суд прийшов до висновку, що судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання заяви про скасування судового наказу залишаються за заявником.

З вказаним висновком колегія суддів не погоджується.

Згідно частини 2 статті 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до змісту п.п. 4-2 п. 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про скасування судового наказу ставка судового збору становить 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Матеріалами справи підтверджується сплата ОСОБА_1 судового збору за подання заяви про скасування судового наказу у розмірі 151,40 грн, необхідність сплати якого передбачена пунктом 1 частини 5 статті 170 ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 9 статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). За вищенаведеного, колегія суддів вважає можливим застосування до даних правовідносин аналогії статті 141 ЦПК України.

А тому у випадку ухвалення судового рішення на користь особи, яка звертається із відповідною заявою, має наслідком або повернення сплаченого судового збору або стягнення його з протилежної сторони.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що судом задоволено заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу та судовий наказ скасовано, судовий збір за подання такої заяви мав би бути стягнутий з Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», що не було враховано судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, який відмовляючи в стягненні судових витрат послався на те, що нормами ЦПК України не передбачено розподілу судових витрат у наказному провадженні.

А тому постановлена ним ухвала в цій частині не може залишатися в силі та підлягає до скасування.

Стаття 374 ЦПК України містить норму, яка визначає перелік повноважень суду апеляційної інстанції. Так, відповідно до змісту частини першої цієї статті суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції тощо.

Тлумачення частини першої статті 374 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості скасовувати ухвалу, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі та направляти справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. У кожному випадку суд апеляційної інстанції повинен перевіряти чи перешкоджає ухвала суду першої інстанції подальшому провадженню у справі.

Стаття 379 ЦПК України передбачає підстави для скасування ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду справи, що означає, що розгляд справи не було завершено, а ухвала, якою такий розгляд завершено, не відповідає нормам процесуального права та розгляд справи потрібно продовжити по суті.

Враховуючи вищенаведене, положення частини першої статті 381 ЦПК України,апеляційна скарга підлягає до задоволення. Тому ухвалу в оскарженій частині належить скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 про стягнення судових витрат задовольнити.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Богородчанського районного суду від 19 липня 2024 року в частині відмови в задоволенні заяви про розподіл судових витрат скасувати.

Постановити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Івано-Франківської філії (місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Ленкавського,20, ) на користь ОСОБА_1 ( місце проживання: с. Монастирчани Івано-Франківського району, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 151,40 грн судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков В.М. Луганська

Повний текст постанови складено 19 вересня 2024 року.