Справа № 462/5008/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 листопада 2024 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Кмошик С.І.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку гаража позначеного літ. «Б», загальна площа 23,2 кв.м., колишня назва АГК товариство власних гаражів «Ветеран», який знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, «Гаражне товариство «Ветеран» обслуговуючий кооператив, гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , адреса ГК: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її діда ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, тощо. Спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 були його донька ОСОБА_6 та його батько ОСОБА_4 . 23.07.2010 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 уклали між собою договір про поділ спадкового майна, одержаного ними у спадщину після смерті їхнього батька і сина ОСОБА_5 . Після укладення зазначеного договору сторони домовилися розділити отримане ними у спадщину рухоме та нерухоме майно, зокрема, у приватну власність ОСОБА_4 переходив гараж позначений літ. «Б», загальна площа 23,2 кв.м., колишня назва АГК - товариство власних гаражів «Ветеран», який знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, «Гаражне товариство «Ветеран» обслуговуючий кооператив, гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , адреса ГК: АДРЕСА_1 . Даний договір разом зі свідоцтвом про право на спадщину був підставою для реєстрації за ОСОБА_4 , як одноосібним власником, права приватної власності на гараж. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. заведена спадкова справа № 01/22. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої, крім іншого майна, увійшов також гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , адреса ГК; АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом та Договору про поділ спадкового майна. Спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 є його онука ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 13 лютого 2024 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , однак їй було відмовлено у видачі такого. Свою відмову нотаріус мотивував тим, що «згідно Витягу про державну реєстрацію прав № 36039358, виданого 30.10.2012 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на вищевказаний гараж, ОСОБА_4 належала 1/2 частка гаражу, що суперечить правовстановлюючим документам. Оскільки Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» було допущено помилку при реєстрації права власності в розмірі частки, яка належала померлому, а саме замість «1» зазначено «1/2» - у нотаріуса немає правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину». З вищенаведених підстав нотаріусом рекомендовано ОСОБА_2 звернутися в суд для визнання права власності в порядку спадкування на вищевказаний гараж. З врахуванням вищенаведеного позивачка просить позов задоволити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.07.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала, дала пояснення аналогічно наведеним у позовній заяві. Просить позов задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, відзиву не подав.

Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті.

Заслухавши пояснення представника позивачки, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, оглянувши матеріали спадкових справ №3/2009 та 01/2022, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_5 , спадкоємцями якого були: ОСОБА_7 донька померлого та ОСОБА_4 батько померлого /спадкова справа №3/2009/.

23.07.2010 між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було укладено договір про поділ спадкового майна, згідно якого у приватну власність ОСОБА_4 перейшов гараж позначений літ. «Б», загальна площа 23,2 кв.м., колишня назва АГК товариство власних гаражів «Ветеран», який знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, «Гаражне товариство «Ветеран» обслуговуючий кооператив, гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , адреса ГК: АДРЕСА_1 /а.с. 14-17/.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11.04.2024 та 16.11.2024 ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частки гаража, колишня назва АГК- товариство власних гаражів «Ветеран», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину /а.с. 24-25/.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Інформаційним листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ підтвердив право спадкоємців врегулювати свої правовідносини шляхом укладення договорів про поділ спадкового майна при відсутності між ними спору за спеціальними нормами щодо поділу спадкового майна.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Таким, чином судом встановлено, що на підставі договору про поділ спадкового майна від 23.07.2010 ОСОБА_5 набув право власності на вищевказаний гараж.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , спадкоємцями якого були: ОСОБА_3 син померлого та ОСОБА_7 внучка померлого /спадкова справа №01/2022/.

13.02.2024 позивачка звернулася до приватного нотаріуса ЛМНО Львівської області Черник Н.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Листом від 13.02.2024 приватний нотаріус ЛМНО Львівської області Черник Н.С. повідомила ОСОБА_2 , що одним із видів спадкового майна є гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , адреса ГК: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та договору про поділ спадкового майна. Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 36039358, виданого 30.10.2012 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на вищевказаний гараж, ОСОБА_4 належала 1/2 частка гаражу, що суперечить правовстановлюючим документам. Оскільки Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» було допущено помилку при реєстрації права власності в розмірі частки, яка належала померлому, а саме замість «1» зазначено «1/2» - у нотаріуса немає правових підстав для видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину. Позивачці рекомендовано звернутися до суду /а.с. 21-22/.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ст.1261 ЦК України, упершу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

У відповідності до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно до п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є виняткови способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до п. 23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_4 був власником гаража, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , адреса ГК: АДРЕСА_1 , який входить до складу спадщини після його смерті, суд дійшов висновку про те, що за позивачкою ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею за законом після смерті свого діда ОСОБА_4 , слід визнати право власності на 1/2 частку вищевказаного гаража в порядку спадкування за законом.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року в справі №922/1964/21 зроблено висновок, що: «суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України). […]

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Необхідно наголосити, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц, міститься висновок про те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Поряд з вказаним необхідно наголосити увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Вказане висловлено у постановах Верховного Суду від 26.01.2022р. справа №127/1415/20, від 03.08.2022 р. справа №569/1159/20, від 04.08.2022р. справа №761/20215/19.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право вказати обґрунтовані заперечення проти таких вимог, що в даному випадку відповідач не вчинив, що як наслідок виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

З метою документального підтвердження витрат на правову допомогу позивачкою надано договір про надання правової допомоги від 01.04.2024, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 01.04.2024 та акт наданих послуг №20/11/24 від 20.11.2024, згідно якого загальна вартість наданих юридичних послуг становить 18 000 грн.

З боку відповідача суду не надано жодних заперечень на спростування співмірності розміру послуг їх вартості, не надано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу в порядку частини п`ятої статті 137 ЦПК України.

Враховуючи надані стороною позивача документи, які в повній мірі підтверджують факт надання ОСОБА_2 послуг з правової допомоги, вищезазначені висновки Верховного Суду, а також ненадання відповідачем належних та допустимих доказів, в тому числі конкретних доводів, які б свідчили про необґрунтованість та неспівмірність витрат на правничу допомогу, які понесені позивачкою, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77-81, 89, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-283, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 328, 334, 392, 1216, 1218, 1261, 1266, 270, 1298 ЦК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку гаража позначеного літ. «Б», загальна площа 23,2 кв.м., колишня назва АГК товариство власних гаражів «Ветеран», який знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, «Гаражне товариство «Ветеран» обслуговуючий кооператив, гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , адреса ГК: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її діда ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок) судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 18 000 грн (вісімнадцять тисяч гривень) судових витрати на оплату професійної правничої допомоги.

Роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного судушляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно. Оригінал рішення міститься в матеріалах справи № 462/5008/24. Рішення не набрало законної сили.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Копія виготовлена

Суддя: Постигач О.Б.