ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6555/24 Справа № 215/1379/24 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 215/1379/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року, яка постановлена суддею Лиходєдовим А.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 квітня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», (надалі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2024 року зазначена позовна заява залишена без руху та вказано, що, у порушення вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, в позовній заяві не вказано ціну позову яка повинна бути розрахована відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України; зміст позовних вимог є неповним та неконкретним, так як у позовній вимозі № 1 не зазначено суму заборгованості в гривневому еквіваленті, станом на дату подачі позовної заяви до суду; у позовній вимозі № 2 не зазначено які саме судові витрати (з чого складаються, в якому розмірі), позивач просить стягнути з відповідача; виклад обставин, якими обґрунтовується позовна вимога є неповний та неконкретний, так як не вказано чому позивач вважає, що вказаний позов не містить вимог майнового характеру, тоді коли мова йде про стягнення заборгованості у розмірі 1294,57 Доларів США; під який відсоток, було надано кредит відповідачу; розрахунок заборгованості в гривнях, станом на дату подачі позовної заяви до суду.

Надано позивачу строк - десять днів з дня отримання ухвали, для усунення вказаних недоліків та роз`яснено, що недоліки усуваються шляхом складання нового тексту позову. При цьому в новому тексті позову повинно бути вказано, що він складений на виконання даної ухвали суду, для виключення повторної реєстрації позову як нової справи.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування того, що вимоги ухвали суду від 22 квітня 2024 року позивачем було виконано у повному обсязі у встановлені судом строки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, передбачена п.6 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Право на пред`явлення позову це право особи звернутися до суду з позовом про захист порушених, невизначених або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2024 року зазначена позовна заява залишена без руху та вказано, що, у порушення вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, в позовній заяві не вказано ціну позову яка повинна бути розрахована відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України; зміст позовних вимог є неповним та неконкретним, так як у позовній вимозі № 1 не зазначено суму заборгованості в гривневому еквіваленті, станом на дату подачі позовної заяви до суду; у позовній вимозі № 2 не зазначено які саме судові витрати (з чого складаються, в якому розмірі), позивач просить стягнути з відповідача; виклад обставин, якими обґрунтовується позовна вимога є неповний та неконкретний, так як не вказано чому позивач вважає, що вказаний позов не містить вимог майнового характеру, тоді коли мова йде про стягнення заборгованості у розмірі 1294,57 Доларів США; під який відсоток, було надано кредит відповідачу; розрахунок заборгованості в гривнях, станом на дату подачі позовної заяви до суду.

На виконання вимог вище зазначеної ухвали позивачем по справі 22 квітня 2024 року було надано суду першої інстанції позовну заяву в новiй редакцii.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позивачу позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в повнiй мiрi не виконано вимоги ухвали суду від 08 квітня 2024 року.

Проте, колегія судів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень статті 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява повинна містити: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України, позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки не може бути підставою для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп роз`яснено, що ч.1 ст. 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Колегія суддів наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини, надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованостi АТ КБ «ПриватБанк» виклав в позовній заяві обставини, якими обґрунтовує свої вимоги до відповідача та послався на норми матеріального права, які вважав за потрібне застосувати при розгляді спору по суті.

Відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються та вирішує яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Отже, питання оцінки обґрунтованості позову та застосування відповідних правових норм, вирішується судом на наступних етапах судового розгляду. Тобто суд не вправі залишити позовну заяву без руху та повертати її заявнику з підстав того, що виклад обставин, якими обґрунтовується позовна вимога є неповний та неконкретний, так як не вказано яку саме суму кредиту було надано відповідачу до збільшення розміру кредитного ліміту та на який період часу (строк дії картки), було надано кредит відповідачу.

Вiдповiдно до вимог ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зазначене свідчить про те, що суд не врахував положення ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини щодо того, що кожна людина при визначенні її громадських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих ним доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви через не усунення недоліків таким, що не відповідає процесуальним вимогам та суперечить принципу доступності до судового захисту, тому ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 серпня 2022 рокупро повернення позовної заяви, згідно вимог ст.379 ЦПК України, слід скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для вирішення питання у справі, відповідно до вимог ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання у справі, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.

Ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року- скасувати та направити матеріали справи за позовом Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської областідля вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: