КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/6731/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/3469/23

15 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарях - Колесник А.В., Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою стягувача ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року, постановлену під головуванням судді Кушнір С.І., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни та про зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа: стягувач ОСОБА_3 ,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни та про зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа: стягувач ОСОБА_3 .

Вимоги скарги обгрунтовував тим, що відповідно до дублікату виконавчого листа №2-1348-1/06, виданого 11 травня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 квітня 2006 року до досягнення дитиною повноліття (до 27 березня 2023 року).

На виконання вказаного дублікату виконавчого листа головним державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ України відкрито виконавче провадження НОМЕР_2.

В подальшому, рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 24 квітня 2019 року зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 травня 2006 року на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Копія рішення надавалася боржником до Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ України.

Станом на 26 квітня 2021 року, відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, сума заборгованості в зазначеному виконавчому провадженні, з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, становила 217 244,33 грн.

Зазначав, що 20 грудня 2021 рокувінзвернувся з клопотання до головного державного виконавця ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ України Фещенко І.І. в межах виконання дублікату виконавчого листа №2-1348-1/06, виданого 11 травня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва, в якому просив: змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі дублікату виконавчого листа №2-1348-1/06, виданого 11 травня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва, на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , з 1/2 частини заробітку (доходу) на 1/4 частину заробітку (доходу), починаючи від дня набрання чинності рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів; врахувати в погашення суми заборгованості кошти, які сплачуватися ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в період з липня 2007 року по лютий 2009 року та в період з березня 2012року посічень 2019 років загальною сумою 104400,00 грн.; здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2, відкритого на підставі дублікату виконавчого листа №2-1348-1/06, виданого 11 травня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва. При здійсненні перерахунку заборгованості врахувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року про зменшення розміру аліментів, що мають стягуватися з ОСОБА_2 , з 1/2 до 1/4 частини заробітку; сплачені ОСОБА_2 кошти в розмірі 104400,00 грн., а також ту обставину, що при нарахуванні боржнику заборгованості державний виконавець помилково нарахував суму заборгованості за період з жовтня 2011 року - жовтень 2012 року ( ОСОБА_2 був безробітним), виходячи з розміру середньої заробітної плати по місту Києву, тоді як боржник на той час проживав і був зареєстрованим в Шахтарському районі, де розмір заробітної плати значно менший, ніж в м. Києві - відповідно до Реєстру зареєстрованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування від 18 травня 2021 року.

Державний виконавець його клопотання не розглянув, що стало підставою для звернення до суду зі скаргою.

Ураховуючи наведене, заявник ОСОБА_2 просив суд:

визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ України Фещенко Ірини Ігорівни;

зобов`язати державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ України Фещенко І.І., або іншого уповноваженого державного виконавця в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 винести постанову, якою змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі дублікату виконавчого листа №2-1348-1/06, виданого 11 травня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва, на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 з 1/2 частини заробітку (доходу) на 1/4 частину заробітку (доходу), починаючи від дня набрання чинності рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів;врахувати в погашення суми заборгованості кошти, які сплачуватися ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в період з липня 2007 року по лютий 2009 року та в період з березня 2012- січень 2019 років загальною сумою 104400,00 грн.;

здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2, відкритого на підставі дублікату виконавчого листа №2-1348-1/06, виданого 11 травня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва. При здійсненні перерахунку заборгованості врахувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року про зменшення розміру аліментів, що мають стягуватися з ОСОБА_2 з 1/2 до 1/4 частини заробітку; сплачені ОСОБА_2 кошти в розмірі 104400,00 грн., а також ту обставину, що при нарахуванні боржнику заборгованості державний виконавець помилково нарахував суму заборгованості за період з жовтня 2011 року - жовтень 2012 року ( ОСОБА_2 був безробітним), виходячи з розміру середньої заробітної плати по місту Києву, тоді як боржник на той час проживав і був зареєстрованим в Шахтарському районі, де розмір заробітної плати значно менший, ніж в м. Києві - відповідно до Реєстру зареєстрованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування від 18 травня 2021 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни та про зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа: стягувач ОСОБА_3 , задоволено частково.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни, що пов`язані з невірним розрахунком заборгованості ОСОБА_2 по аліментам у виконавчому провадженні НОМЕР_2.

Зобов`язано головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірину Ігорівну здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 по аліментам у виконавчому провадженні НОМЕР_2 з урахуванням:рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року у справі №756/11942/18 про зменшення розміру аліментів; заяв на перерахування-переказ коштів, квитанцій, поданих боржником щодо перерахування коштів ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_4 у період з липня 2007 року по лютий 2009 року, з березня 2012 року по січень 2019 року; з урахуванням середньої заробітної плати працівника в Донецької області у період з жовтня 2011 року по жовтень 2012 року.

В іншій частині вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, заінтересована особа (стягувач за виконавчим провадження) ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни та про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим що,постановлюючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не взяв до уваги жоден з її доводів, доказів, не розглянув її клопотань про визнання доказів неналежними та недопустимими і не долучив до справи електронні докази, які вона надсилала на електронну пошту суду 04 вересня 2023 року.

В частині висновків суду першої інстанції щодо урахування середньої заробітної плати працівника в Донецькій області у період жовтня 2011 року до жовтня 2012 року зазначає, що згідно зі ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» під час примусового виконання рішень звертається стягнення не лише на заробітну плату, а і на стипендію, інші доходи боржника.

Однозначно про те, що боржник не працював та проживав в Донецькій області в період з жовтня 2011 року до жовтня 2012 року свідчила б довідка з Центру зайнятості про перебування на обліку по безробіттю з Донецької області. Ця інформація відображалася і в Формі ОК-5, як відображаються дані про перебування боржника на обліку в Київському центрі зайнятості, однак боржник ОСОБА_2 та його представник не надали таких доказів.

Крім того, за ч.2 ст.195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. А відповідно до частини 1статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії проводяться за місцем проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна, тобто, в Законі не згадується місце реєстрації, на яке суд посилається в оскаржуваній ухвалі.

У справі є копії документів, які свідчать про те, що ОСОБА_2 у період з жовтня 2011 року до жовтня 2012 року перебував у м. Києві. Але суд не врахував ці докази і,посилаючись на припущення, що боржник в цей період міг проживати за місцем реєстрації, взяв до уваги недостатній доказ - копію паспорта зі штампом про місце реєстрації ОСОБА_2 з 19 квітня 2007 року.

В частині висновків суду першої інстанції щодо врахування заяв на перерахунок-переказ коштів, квитанцій поданих боржником щодо перерахування коштів у період з липня 2007 року по лютий 2009 року, з березня 2012 року по січень 2019 рокузазначає, що станом на 01 жовтня 2008 року заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) складала 21970,29 грн, а зі сплати 200 грн на додаткові витрати - 3643,05 грнта охоплювала період з 10 квітня 2006 року (відповідно до рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 травня 2006 року) до 30 вересня 2008 року. Про це вказали два державні виконавці: у постановах про закінчення виконавчих проваджень від 10 жовтня 2008 року - старший державний виконавець ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Науменко О.М., та в постановах про відкриття виконавчих проваджень від 28 жовтня 2008 року - старший державний і виконавець ВДВС Шахтарського міськрайонного управління юстиції Левченко А.С.

Боржник ОСОБА_2 не оскаржував розрахунок заборгованості, зроблений в 2008 році. Тож всі кошти, що були сплачені за виконавчим листом №2-1348-1 (у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів) з липня 2007 року до вересня 2008 року вже були враховані у розрахунках старших державних виконавців Науменко О.М. та ОСОБА_6 у 2008 році. Тому головний державний виконавець ОСОБА_7 у розрахунку від 02 серпня 2021 року та наступних не робила розрахунок за цей період, а просто взяла до уваги заборгованість станом на 01 жовтня 2008 року і зробила розрахунок, починаючи з жовтня 2008 року.

Незважаючи на те, що позовна давність на оскарження розрахунку, складеного станом на 30 вересня 2008 року, вже давно минула, суд першої інстанції допустив порушення процесуального права і задовольнив прохання боржника про перерахунок заборгованості за період з липня 2007 року до вересня 2008 року.

Крім того, суд взяв до уваги незасвідчені боржником копії Форм143 «Заява на перерахунок (переказ) коштів», що не передбачені нормативними документами НБУ, та ухвалив рішення про врахування їх державним виконавцем під час перерахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням НОМЕР_2.

Так, серед незасвідчених копії документів, наданих боржником за період з липня 2007 року до лютого 2009 року, немає квитанції, а є два прибуткових касових ордери від 26 серпня 2008 року з нечитабельною датою. Ці прибуткові касові ордери не заповнені відповідно до вимог Постанови НБУ №337 від 14.08.2003 року та не містять всі обов`язкові реквізити для документів.

За період, який є в розрахунку державного виконавця ОСОБА_7 , тобто, з 01 жовтня2008 року, боржник надав три незасвічені відповідно до вимог ч.ч. 2, 4 та 5 ст.95 ЦПК України копії заяви на перерахунок (переказ) коштів від 06 жовтня 2008 року, 24 грудня 2008 року та 23 лютого 2009 року.

За період з березня 2012 року до листопада 2014 року у якості «отримувача» переказу, де зазначена вона, міститься лише у наступних копіях квитанцій: від 22.03.2012 року, від 19.04.2012 року, від 29.05.2012 року, від 02.07.2012 року, від 21.08.2012 року. В решті квитанцій (від 24.09.2012 року, від 29.10.2012 року, 27.11.2012 року, від 21.12.2012 року, від 25.01.2013 року, від 26.02.2013 року, від 26.03.2013 року, від 26.04.2013 року, від 29.05.2013 року, від 21.06.2013 року, від 29.07.2013 року, від 27.08.2013 року, від 18.09.2013 року, від 25.10.2013 року, від 27.11.2013 року, від 29.11.2013 року, від 26.12.2013 року, від 28.01.2014 року, від 25.02.2014 року, від 26.03.2014 року, від 23.04.2014 року; від 21.05.2014 року, від 25.06.2014 року, від 28.07.2014 року, від 22.08.2014 року, від 29.09.2014 року, від 25.11.2014 року) її прізвище, ім`я та по батькові у графі «Отримувач» відсутні.

Крім того, у квитанції від 21.06.2013 року у графі «банк отримувача» вказано Кіровське відділення Донецької обласної, дирекції, в якому вона не мала рахунків. А копію квитанції за 28.10.2014 року серед додатків вона не знайшла.

Серед копій заяв на переказ коштів та квитанцій, що не засвідчені, відповідно до вимог ч.ч. 2,4 та 5 ст.95 ЦПК України, за період грудня 2014 року по січень 2019 року ідентифікувати як касові документи за обов`язковими реквізитами можна лише заяви про переказ коштів від 20.01.2016 року, від 20.07.2016 року, від 28.11.2016 року, від 28.12.2016 року, від 24.02.2018 року, від 24.07.2018 року. А решта копій поганої якості, нечитабельні, в деяких відсутні ознаки касового документа.

Згідно з абзацами 2 та 4 пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції № 512/5 від 02.04.2012 року розрахунок заборгованості обчислюється на підставі квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником.

Таким чином, квитанції та інші банківські документи про перерахунок коштів повинні містити обов`язкові реквізити, з яких можна дізнатися від кого і кому був переказ, суму переказу та дату банківської операції. Із наданих боржником документів поганої якості та пустих місць на листках, які підписав боржник, це встановити неможливо. Тому врахування судом цих квитанцій у розрахунку є порушенням матеріальних та процесуальних прав.

Звернула увагу на те, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва №756/11942/18 про зменшення розміру аліментів набрало законної сили 04 червня 2019 року, а не 24 травня 2019 року, як зазначано судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

У відзиві на апеляційну скаргу заявник (боржник за виконавчим провадженням) ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу заінтересованої особи - стягувача за виконавчим провадження ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є безпідставними та необгрунтованими.

Зазначає, що судом першої інстанції правильно враховано, що саме реєстрація особи на території конкретної адміністративно-територіальної одиниці, у відповідному населеному пункті, за конкретною адресою і є доказом місця проживання фізичної особи.

Він надав суду докази реєстрації свого місця проживання в період з жовтня 2011 року до жовтня 2012 року за конкретною адресою: АДРЕСА_1 , і вважає такі докази достатніми та допустимими.Тоді як місце роботи його дружини у місті Києві чи відправлення коштів з відділення банку в м. Києві, не можна вважати доказом його місця проживання у цей період в м. Києві.

Доводи ОСОБА_3 про те, що надані ним заяви та квитанції на перерахунок-переказ коштів належним чином не завірені та не відповідають вимогам щодо їх форми, яка встановлена нормативними документами Національного банку України, на думку заявника (боржника за виконавчим провадженням) ОСОБА_2 , не мають вирішального значення для ухвалення рішення, оскільки стягувач в судовому засіданні визнала той факт, що він ці кошти перераховувавїй. А отримання ним стипендії до 2008 року жодним чином не стосується відомостей про те, що він не мав доходу в період з жовтня 2011 по жовтень 2012 року.

В частині сплати додаткових витрат на утримання дитини відповідно до іншого виконавчого листа, виданого судом, заявник (боржник за виконавчим провадженням) ОСОБА_2 вказує, що виконавчі провадження з примусового виконання зазначеного обов?язку не є предметом оскарження і не досліджувались судом в рамках цієї скарги. Крім того, всі необхідні виплати на додаткові витрати на утримання дитини ним були здійснені і заборгованості перед стягувачем по цих виплатах він не має.

Звернув увагу на те, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року сторонами не оскаржувалось, отже, набрало чинності через 30 днів після його проголошення - 24 травня 2019 року.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував посилаючись на їх безпідставність, просив апеляційну скаргу залишити без задоволенння, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заінтересована особа: стягувач ОСОБА_3 та суб?єкт оскарження головний державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірина Ігорівна в судове засідання не з?явились.

Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності заінтересованої особи: стягувача ОСОБА_3 та суб?єкта оскарження головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 травня 2006 року у справі №2-1348-1/06 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 квітня 2006 року до досягнення дитиною повноліття (до 27 березня 2023). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 200 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (до 27 березня 2023 року).

На виконання рішення суду у справі №2-1348-1/06 видано два виконавчі листи:

про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 квітня 2006 року до досягнення дитиною повноліття (до 27 березня 2023);

про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 200 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (до 27 березня 2023 року).

Постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Бурлаки Р.В. від 23 вересня 2020 року передано до Дніпровського РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на примусове виконання дублікат виконавчого листа №2-1348-1/06, виданий 11 травня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 квітня 2006 року до досягнення дитиною повноліття (до 27 березня 2023 року) - а.с. 68 том 1.

Зі свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого 24 січня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №14, встановлено, що ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_9 » - а.с. 11 том 3.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року у справі №756/11942/18 зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 травня 2006 року на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 174-176 том 1).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року у справі №752/2513/22 за скаргою ОСОБА_2 визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Фещенко І.І. щодо ненадання відповіді на клопотання боржника ОСОБА_2 від 21 січня 2022 року. Зобов`язано головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Фещенко І.І. або іншого уповноваженого державного виконавця в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 розглянути клопотання боржника ОСОБА_2 від 21 січня 2022 року (вхідний №31670 від 24 грудня 2021 року) - а.с 14-15 том 1.

28 лютого 2023 року заступником начальника Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Фещенко І.І. складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2, за яким заборгованість боржника станом на 01 лютого 2023 року становить 45 968,43 грн (а.с. 3-5 том 2).

Відповідно до розрахунку від 19 квітня 2023 року станом на 01 лютого 2023 року заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2 становить 46 664,16 грн (а.с. 231-233 том 2).

У розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2 від 28 лютого 2023 року та у розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2 від 19 квітня 2023 року розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 визначено у частці 1/4 з червня 2019 року.

За даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форми ОК-5) відсутні відомості про нарахування ОСОБА_2 заробітку у період з жовтня 2011 року по жовтень 2012 року (а.с. 47-49 том 1).

З копії паспорта ОСОБА_2 встановлено, що боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 19 квітня 2007 року(а.с. 50 том 1).

Згідно довідки від 10 листопада 2014 року №3004-2163 ОСОБА_2 взято на облік, як внутрішньо переміщену особу, з адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 51 том 1).

З наданої заявником роздруківки встановлено, що середньомісячна зарплата у Шахтарському районі Донецької області у жовтні-грудні 2011 року складала 2451,80 грн., 2466,42 грн. та 2727,94 грн. відповідно, а згідно розрахунків заборгованості у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2 від 28 лютого 2023 року та від 19 квітня 2023 року розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 у жовтні-грудні 2011 року розраховано з середньої заробітної плати 4128,00 грн., 4168,00 грн. та 4819,00 грн, відповідно (а.с. 46 том 1).

Розрахований державним виконавцем розмір аліментів, які стягуються з боржника у січні - жовтні 2012 року перевищує середньомісячну зарплату у Шахтарському районі Донецької області у січні - жовтні 2012 року.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Шахтарського МРУЮ ГУЮ у Донецькій області Левченко А.С. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1348, виданого 15 травня 2006 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 200 грн., щомісячно, до досягнення дитиноюповноліття. Заборгованість по аліментам станом на 01 жовтня 2008 року становила 3643,06 грн.

З листа Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 20 жовтня 2021 року за вих. №78683 встановлено, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №18198898 з примусового виконання виконавчого листа №2-1348 від 15 травня 2006 року, виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліментів (додаткових витрат). Постановою від 31 жовтня 2011 року виконавче провадження завершено у зв`язку зі звільненням боржника з місця роботи. Станом на 30 вересня 2011 року заборгованість боржника становила 3227,79 грн (а.с. 73, 243-245 том 2).

Відомості про перебування станом на час розгляду скарги на примусовому виконанні виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 додаткових витрат на утримання сина суду не надано.

Протягом періоду з липня 2007 року по лютий 2009 року, та в період з березня 2012-січень 2019 років заявник (боржник за виконавчим провадженням) ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачував аліменти на утримання сина шляхом переказу грошових коштів стягувачу на банківські рахунки(а.с. 16-43 том 1).

Квитанції на підтвердження сплати аліментів представником були передані державному виконавцю та надані до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності інших зобов`язань між стягувачем та боржником, аніж зобов`язань по сплаті аліментів, або ж докази на підтвердження того, що сплачені ОСОБА_2 кошти, не є аліментами.

Судовим розглядом встановлено, що між стягувачем та боржником відсутній погоджений порядок добровільної сплати аліментів та додаткових витрат.

Частково задовольняючи скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця, з визнанням неправомірними дій головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни, що пов`язані з невірним розрахунком заборгованості ОСОБА_2 по аліментам у виконавчому провадженні НОМЕР_2, із зобов`язанням головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірину Ігорівну здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 по аліментам у виконавчому провадженні НОМЕР_2 з урахуванням: рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року у справі №756/11942/18 про зменшення розміру аліментів; заяв на перерахування-переказ коштів, квитанцій поданих боржником щодо перерахування коштів ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_4 у період з липня 2007 року по лютий 2009 року, з березня 2012 року по січень 2019 року; середньої заробітної плати працівника в Донецької області у період з жовтня 2011 року по жовтень 2012 року, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що державний виконавець безпідставно не врахував коштів, сплачених боржником стягувачу у період з липня 2007 року по лютий 2009 року, та в період з березня 2012 року по січень 2019 року, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку державного виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

До того ж, заборгованість зі сплати аліментів заявника (боржника за виконавчим провадженням) ОСОБА_2 у період безробіття останнього за період з жовтня 2011 року по жовтень 2012 року розраховано неправильно, виходячи з розміру середньої заробітної плати по місту Києву, а не за місцем проживання та реєстрації в цей період боржника в Шахтарському районі Донецької області, а тому використання державним виконавцем інформації про середню заробітну плату працівника для м. Києва в період з жовтня 2011 року по жовтень 2012 року не відповідає нормам законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.

Відповідно допункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема, є обов`язковість судового рішення.

Суд ухвалює рішення Іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 129-1 Конституції України).

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав, ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах.

Так, статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України (статті 447 ЦПК України) пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

Відповідно до вимог статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_2 оскаржує дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни щодо розрахунку заборгованості за аліментами за період з липня 2007 року по лютий 2009 року; з жовтня 2011 року по жовтень 2012 року; з березня 2012 року по січень 2019 року, зробленого без урахування вимог частини другої статті 195 Сімейного кодексу України (далі - СК України)та без урахування рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року у справі №756/11942/18 про зменшення розміру аліментів; заяв на перерахування-переказ коштів, квитанцій, поданих боржником щодо перерахування коштів ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_4 .

Згідно зі статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження (далі- Закон №1404-VIII) порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем упорядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчисляється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, вказують на те, що постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Бурлаки Р.В. від 23 вересня 2020 року передано до Дніпровського РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на примусове виконання дублікат виконавчого листа №2-1348-1/06, виданий 11 травня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 квітня 2006 року до досягнення дитиною повноліття (до 27 березня 2023 року) - а.с. 68 том 1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року у справі №756/11942/18 зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 травня 2006 року на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячна, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Судове рішення у справі №756/11942/18 про зменшення розмір аліментів сторонами не оскаржувалось, набрало законної сили 24 травня 2019 року, про що міститься відмітка на копії судового рішення, що відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства - частина 1 статті 273 ЦПК України, та спростовує доводи апляційної скарги стягувача ОСОБА_1 про те, що рішення у сраві №756/11942/18 про зменшення розміру аліментів набрало законної сили 04 червня 2019 року.

Отже, саме з 24 травня 2019 року з ОСОБА_2 мають стягуватися аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина, ОСОБА_4 у зменшеному розмірі -1/4 частина заробітку (доходу) боржника.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, у розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2 від 28 лютого 2023 року та у розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2 від 19 квітня 2023 року розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , визначено державним виконавцем у частці 1/4 не з 24 травня 2019 року, а з червня 2019 року.

Також в матеріалах справи наявніплатіжні документи (квитанції, заяви на перерахунок (переказ) коштів, заяви на переказ готівки) на підтвердження обставин сплати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в період з липня 2007 року по лютий 2009 року, та в період з березня 2012-січень 2019 років аліментів на утримання сина шляхом переказу грошових коштів стягувачу на банківські рахунки, які в розрахунках державного виконавця не враховано.

Доводи апеляційної скарги заінтересованої особи (стягувача за виконавчим провадження) ОСОБА_1 про те, що долучені боржником ОСОБА_2 квитанції, заяви на перерахунок (переказ) коштів, заяви на переказ готівки не містять обов?язкових реквізитів, що унеможливлює їх віднесення до аліментів, були предметом перевірки судом першої інстанції, їм надана належна оцінка, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Так, у постанові від 26 травня 2021 року у справі №569/11466/20 Верховний Суд вказав, що норми права не містять заборони для державного виконавця під час визначення розміру заборгованості по аліментам враховувати суми, які сплачені боржником без призначення платежу. А встановленню підлягає наявність або відсутність інших правовідносин між подружжям, які могли б бути підставою для зарахування спірних сум не в рахунок погашення заборгованості по аліментам, а в рахунок погашення інших зобов`язань.

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі №642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18) зазначено, що боржник стверджував, що грошові кошти сплачував як добровільну виплату аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника. Суд врахував, що при грошових переказах через термінал самообслуговування банку у платника не було технічної можливості самостійно зазначати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування».

У постановах від 18 листопада 2020 року у справі №648/1102/19 (провадження №61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі №569/11466/20 (провадження №61-1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між стягувачем та боржником відсутній погоджений порядок добровільної сплати аліментів та додаткових витрат.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності інших зобов`язань між стягувачем та боржником, ніж зобов`язань по сплаті аліментів, або ж докази на підтвердження того, що сплачені ОСОБА_2 кошти, не є аліментами.

Посилання ОСОБА_3 на ту обставину, що вона вважала сплачені ОСОБА_2 грошові кошти у період з липня 2007 року по лютий 2009 року, та в період з березня 2012-січень 2019 років як додаткові витрати на дитину, суд першої інстанції правильно визнав неприйнятними, оскільки боржник не визнає вказані платежі, як додаткові витрати, та вважав, що сплачує саме аліменти на утримання сина.

Також, судом першої інстанції вірновраховано, що суми платежів за березень 2012 - січень 2019 років є значно більшими, ніж 200 грн, що дає обґрунтовані підстави вважати сплачені боржником кошти саме аліментами, а згідно листа АТ «Ощадбанк» від 13 серпня 2021 року станом на 2008 рік бланк банку «Заява на перерахування (переказ) коштів» не містила строку «призначення платежу» та не була передбачена нормативними документами Національного банку України, а відтак, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що державний виконавець безпідставно не врахував коштів, сплачених боржником стягувачу у період з липня 2007 року по лютий 2009 року, та в період з березня 2012 року по січень 2019 року, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у державного виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

При цьому, посилання заінтересованої особи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що боржник ОСОБА_2 не оскаржував розрахунок заборгованості, зроблений в 2008 році, тож всі кошти, що були сплачені за виконавчим листом №2-1348-1 (у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів) з липня 2007 року до вересня 2008 року вже були враховані у розрахунках старших держаних виконавців Науменко О.М. та ОСОБА_6 у 2008 році, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, з огляду на таке.

За вимогами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 частини тринадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі.

Враховуючи те, що довідка-розрахунокпро обчислення заборгованості зі сплати аліментів станом на 2008 році, складена держаним виконавцем Солом`янського РУЮ у м. Києві Науменко О.М. та старшим державним виконавцем ВДВС Шахтарського міськрайонного управління юстиції Левченко А.С. відповідно до викладених вище вимог закону втратила чинність, тому її скасування (оскарження) судовим рішенням не призведе до поновлення порушених прав заявника у справі, яка переглядається, - боржника за виконавчим провадженням.

В свою чергу, зобов`язання державного виконавцяу провадженні якого на даний момент перебуває виконавче провадження здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів є достатнім для захисту прав заявника, внаслідок чого, у зв`язку з виконанням судового рішення щодо здійснення перерахунку заборгованості, державним виконавцем буде сформовано нову довідку-розрахунок, яка відображатиме актуальну інформацію щодо наявності (відсутності) заборгованості зі сплати аліментів на день її складанняіможе слугувати підставою для звернення стягувача до державного виконавця для врахування всіх доказів при здійсненні нового розрахунку заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості обчислюється на підставі відомостей, отриманих, зокрема, із квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих як стягувачем, так і боржником - пункт 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802.

Перевіряючи доводи заінтересованої особи ОСОБА_3 , викладені в апеляційній скарзі, в частині висновків суду першої інстанції щодо розрахунку заборгованості ОСОБА_2 у період безробіття за період з жовтня 2011 року - жовтень 2012 року, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Згідно з частиною другою статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Тобто у частині другій статті 195 СК України чітко визначено: заборгованість за аліментами платника аліментів, який або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується, виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.

У справі, яка переглядається, встановлено, що за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форми ОК-5) відсутні відомості про нарахування ОСОБА_2 заробітку у період з жовтня 2011 року по жовтень 2012 року (а.с. 47-49 том 1).

З копії паспорту ОСОБА_2 встановлено, що боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 19 квітня 2007 року (а.с. 50 том 1).

Згідно довідки від 10 листопада 2014 року №3004-2163 ОСОБА_2 взято на облік, як внутрішньо переміщену особу, з адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 51 том 1).

З наданої заявником роздруківки встановлено, що середньомісячна зарплата у Шахтарському районі Донецької області у жовтні-грудні 2011 року складала 2451,80 грн., 2466,42 грн. та 2727,94 грн. відповідно, а згідно розрахунків заборгованості у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2 від 28 лютого 2023 року та від 19 квітня 2023 року, розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 у жовтні-грудні 2011 року розраховано з середньої заробітної плати 4128,00 грн., 4168,00 грн. та 4819,00 грн відповідно (а.с. 46 том 1).

Установивши, що заборгованість зі сплати аліментів заявника (боржника за виконавим провадженням) ОСОБА_2 у період безробіття останнього за період з жовтня 2011 року - жовтень 2012 року розраховано державним виконавцем, виходячи з розміру середньої заробітної плати по місту Києву, а не за місцем проживання та реєстрації в цей період боржника в Шахтарському районі Донецької області, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що розмір щомісячного платежу за аліментами за період з жовтня 2011 року - жовтень 2012 року повинен був бути нарахований, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості(Шахтарський район Донецької області), відповідно до вимог частини другої статті 195 СК України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про часткове задоволення вимог скарги ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни та про зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, доводи, викладені заінтересованою особою (стягувачем) ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги стягувача ОСОБА_1 .

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 травня 2024 року.

Головуючий: Судді: