ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/771/24Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О.
Провадження № 22-ц/817/759/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Дідух М.Є.,

представника апелянта - адвоката Авдєєнка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Тернополі цивільну справу №596/771/24 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката АВДЄЄНКА Владислава Валерійовича на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20 червня 2024 року, ухвалене суддею Лисюк І.О., повний текст якого складено 25 червня 2024 року, та на додаткове рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04 липня 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат АВДЄЄНКО Владислав Валерійович, до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

18.04.2024 через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява адвоката Авдєєнко В.В. в інтересах позивача ОСОБА_1 до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про стягнення 232227.82 грн середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

Мотивуючи доводи позовної заяви, позивач вказує, що рішенням Чортківського районного суду від 21.12.22 у справі №596/643/22 визнано протиправним та скасовано розпорядження Гусятинського селищного голови №197-ос від 24.06.22 про звільнення позивача з роботи та поновлено на роботі.

Додатковим рішенням Чортківського районного суду від 29.12.22 рішення суду від 21.12.22 в частині поновлення позивача на роботі допущено до негайного виконання. В наведеній частині рішення Чортківського районного суду залишені в силі постановою Тернопільського апеляційного суду від 30.03.23, однак не виконані станом на час подання даного позову.

Як зазначає позивач, згідно з мотивувальною частиною постанови Тернопільського апеляційного суду від 16.10.20 у справі №596/1219/18 встановлено, що середньоденний заробіток позивача на момент його звільнення 18.05.18 становив 620.93 гривень.

Середній заробіток за час невиконання рішення Чортківського районного суду від 21.12.22 у справі №596/643/22 за період з 30.12.22 по 10.04.23 стягнуто з відповідача рішенням Гусятинського районного суду від 09.08.23 у справі №596/582/23.

Таким чином, вважає, що згідно з розрахунком, сума середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення Чортківського районного суду від 21.12.22 у справі №596/643/22 за період з 11.04.23 по день подання позову 18.04.2024 року становить 282227.92 гривень (620.93х374-232227.82).

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2022 року у справі №596/643/22 за період з 11.04.2023 по 18.04.2024 в розмірі 165788 (сто шістдесят п`ять тисяч сімсот вісімдесят вісім) гривень 31 копійку, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1657.88 грн.

Додатковим рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04.07.2024 заяву представника позивача адвоката Авдєєнко В.В., подану в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, задоволено.

Стягнуто з Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14278 (чотирнадцять тисяч двісті сімдесят вісім) гривень.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями представником ОСОБА_1 - адвокатом Авдєєнком В.В. подано апеляційну скаргу, в якій просить їх змінити.

Апеляційна скарга на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20.06.2024 року мотивована тим, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, не враховано правовстановлюючу практику Верховного Суду в подібних правовідносинах, що зумовило прийняття неправомірного рішення.

Вважає, що затримка у поновленні позивача на роботі на виконання рішення Чортківського районного суду від 21.12.22 у справі №596/643/22 мала місце не лише в робочі дні, а й у вихідні та святкові також.

Зазначає, що у постанові від 06.06.18 у справі №823/254/16 Верховний Суд вказав, що пункти 2, 8 та абз. 2 пункту 7 Порядку №100 встановлюють порядок та періоди, за якими обчислюється середня заробітна плата, а також порядок розрахунку тривалості та оплати щорічної відпустки працівника. Порядок №100 не регулює питання виплати матеріальної відповідальності у разі невиконання вимог ст.116 КЗпП України. У той же час, ст.117 КЗпП України чітко встановлює період, за який розраховують розмір матеріальної відповідальності, а саме: за весь час затримки розрахунку.

Аналогічним чином, Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ №100 від 08.02.95, не регулює питання виплати матеріальної відповідальності у разі невиконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, положення ст.236 КЗпП України чітко встановлює період, за який розраховують розмір матеріальної відповідальності - за час затримки.

Таким чином, вважає, що хоча спір у справі №823/254/16 був про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, а спір у даній справі №596/771/24 є про стягнення середнього заробітку за час затримки поновлення працівника на роботі, вони є тотожними в обрахунку такого заробітку, що підлягає стягненню, оскільки як у ст.117 КЗпП України так і у ст.236 КЗпП України закон зобов`язує винну особу виплатити працівнику середній заробіток за час затримки.

Що стосується додаткового рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04.07.2024, то апелянтом будь-яких обґрунтувань щодо його незаконності чи необґрунтованості в мотивах апеляційної скарги не наведено, лише в прохальній частині апеляційної скарги апелянт просить його змінити.

У відзиві на апеляційну скаргу Гусятинська селищна рада Чортківського району Тернопільської області просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувані рішення суду без змін, оскільки вважає їх законними та обґрунтованими.

Зокрема зазначає, що твердження сторони позивача про те, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду має розраховуватися виходячи з календарних днів з врахуванням висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.06.2018 в справі №823/254/16, є неправомірним, так як зазначений правовий висновок, на який посилається сторона позивача, не підлягає застосуванню до даної справи №596/771/24, оскільки в цих справах не є аналогічними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, відсутнє однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Встановлені в справі №823/254/16 обставини не є релевантними із обставинами цієї справи (№596/771/24).

Вважає, що судом першої інстанції в ході розгляду справи №596/771/24 правильно встановлені фактичні обставини, встановлено наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, встановлено період затримки, та проведено розрахунок належних до стягнення сум.

В судовому засіданні представник апелянта просив апеляційну скаргу задовольнити, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Заслухавши доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Чортківського районного суду від 21.12.2022 в справі №596/643/2022 за позовом ОСОБА_1 до Гусятинської селищної ради, ОСОБА_3 , третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської селищної ради про поновлення на роботі, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Гусятинського селищного голови про незабезпечення фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи на посаді головного лікаря Гусятинської ЦРЛ при виконанні постанови Тернопільського апеляційного суду від 16.10.20 по справі №596/1219/18 в частині поновлення його на роботі. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Гусятинського селищного голови №197-ос від 24.06.22, та поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря Гусятинської ЦРЛ. Стягнуто з КНП «Гусятинська районна лікарня» Гусятинської селищної ради на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.06.22 по 21.07.22 включно в сумі 12418.60 грн.

Додатковим рішенням Чортківського районного суду від 21.12.2022 року в справі №596/643/2022 доповнено рішення суду від 21.12.2022 року абзацом: «Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць допустити до негайного виконання».

Ухвалені судом рішення в справі №596/643/2022 за позовом ОСОБА_1 до Гусятинської селищної ради, ОСОБА_3 , третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської селищної ради про поновлення на роботі в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправним розпорядження та поновлення на роботі ОСОБА_1 , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 30.03.2023 року.

Як встановлено, рішення в справі №596/643/2022 набрали законної сили та є обов`язковими до виконання відповідно до приписів ст.129-1 Конституції України.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати саме на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

З таким рішенням колегія суддів повністю погоджується.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини третьої статті 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

У першому реченні частини першої статті 27 Закону № 108/95-ВР зазначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок - 100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 760/2881/19 вказано, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку № 100. Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом другим пункту 8 вказаного Порядку встановлено, що в разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Також у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №758/10562/19 вказано, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком № 100. Нормами абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку № 100).

Визначаючи розмір середньомісячної зарплати позивача у відповідності до вимог Порядку № 100, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було належним чином дотримано вказаних вище норм законодавства щодо нарахування середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом висновку Верховного Суду у постанові від 06.06.2018 у справі №823/254/16, є безпідставними, оскільки вказаний висновок стосувався іншого предмету спору - стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений частиною другою статті 235 КЗпП України, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений статтею 117 КЗпП України, мають різну правову природу.

Крім того, судом першої інстанції вже була надана вірна правова оцінка зазначеному твердженню позивача щодо неврахування судом вказаної практики ВС.

Як вірно зазначив місцевий суд, із постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.06.2018 в справі №823/254/16, на яку посилається сторона позивача, вбачається, що предметом позову в тій справі є стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до приписів ст.ст.116,117 КЗпПУ. В справі №823/254/16 ВС дійшов висновку, що «Порядок № 100 не регулює питання виплати матеріальної відповідальності у разі невиконання вимог статті 116 КЗпП України. У той же час, стаття 117 КЗпП України чітко встановлює період, за який розраховують розмір матеріальної відповідальності, а саме: за весь час затримки розрахунку, який є 136 календарних дні».

Аналіз наведених в постанові норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Між тим, статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У справі №596/771/24, яка знаходиться на розгляді суду предметом позовних вимог є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 21.12.2022 у справі №596/643/22 про поновлення на роботі. Позов пред`явлено в порядку ст.236 КЗпПУ (оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника). Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Як наголосила ВП ВС, правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються виходячи з конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права (постанова ВП ВС від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), п. 68).

Отже, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з`ясував обставини справи, перевірив доводи сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами, а доводи апеляційної скарги фактично зводиться до незгоди з рішенням суду, повторного перегляду висновків суду з наданням іншого тлумачення норм права.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Оскільки колегією суддів прийнято рішення про залишення рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20.06.2024 без змін, тому додаткове рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04.07.2024 також необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката АВДЄЄНКА Владислава Валерійовича - залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20.06.2024 та додаткове рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04.07.2024 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2024 року.

Головуючий

Судді