Справа № 607/9987/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді: Губіш О.А.

з участю:

секретаря: Окулянко У.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна, -

в с т а н о в и в:

Позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна.

В обґрунтування вимог вказує, що відповідачка звернулася із заявою на призначення пенсії за віком від 04.12.2019 №1663. До заяви документи про навчання у Рава Руському професійному ліцеї відповідачкою не були додані, тому у призначенні їй пенсії було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

28.04.2023 відповідачка повторно, після досягнення 63 - річного віку, звернулася за призначенням пенсії за віком, до якої долучила довідку №176 від 25.11.2021 про підтвердження навчання у Рава Руському професійному ліцеї в період з 01 вересня 1974 року по 22 серпня 1975 року на денній формі навчання.

Стаж для розрахунку права на пенсію за віком, згідно наданих відповідачкою документів становив 20 років, 06 місяців, 28 днів, до якого зокрема зараховано період навчання з 01.09.1974 по 22.08.1975, на підставі довідки від 25.11.2021 № 176, виданої Рава Руським професійним ліцеєм.

Однак, за результатами проведеної вибіркової перевірки електронних пенсійних справ встановлено, що візуальна оцінка згаданої довідки викликала сумнів у її достовірності, тому надіслано запит на адресу навчального закладу з метою надання відповідного підтвердження, на що було з`ясовано, що відповідач у Рава Руському професійному ліцеї не навчалася, а довідка ліцеєм не видавалася.

Таким чином, відповідачкою при поданні заяви на призначення пенсії долучено довідку про підтвердження навчання у Рава Руському професійному ліцеї в період з 01 вересня 1974 року по 22 серпня 1975 року, яка не видавалася і відповідачка в даний період не проходила навчання.

Відповідно, оскільки у відповідачки відсутнє право на призначення пенсії по віку з 01.03.2023, виплату пенсії припинено та нараховано переплату за період з 01.03.2023 по 31.01.2024 в сумі 27720,00 грн.

Листом Головного управління відповідачку повідомлено про переплату та необхідність її повернення на рахунок Головного управління, однак станом на день подання позовної заяви переплата не повернута.

У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідачки на корить позивача безпідставно отримані кошти в розмірі 27720,00 грн та судові витрати.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 17 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачці протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву.

Як слідує з наявного в матеріалах справи поштового повідомлення, позовна заява з додатками, ухвала суду про відкриття провадження, направлені відповідачці за місцем реєстрації повернулись до суду без вручення з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою», що в свою чергу, згідно ст. 128 ЦПК України, дає суду підстави дійти висновку про належне сповіщення відповідачки про надходження позову та відкриття провадження у справі, та узгоджується з висновками ВС, викладеними у Постановах ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17).

На момент розгляду справи судом відповідачкою відзиву на позов, будь-яких заяв, клопотань подано не було.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 28 квітня 2023 року звернулася із заявою за призначенням пенсії за віком до Відділу обслуговування громадян №11 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України, до якої долучила довідку № 176 від 25.11.2021, видану Рава Руським професійним ліцеєм про підтвердження періоду її навчання у Рава Руському СПТУ №60 з 01.09.1974 (наказ №68 від 01.09.1974) по 22.08.1975 (наказ №45 від 22.08.1975) за професією «Маляр-штукатур» на денній формі навчання. Згідно наказу комітету професійно-технічної освіти №163 від 01.12.2003, Рава Руське СПТУ №60 реорганізовано з 02.02.2004 у Рава Руський професійний ліцей.

За результатами опрацювання заяви та доданих до неї документів, прийнято рішення про призначення відповідачці пенсії за віком з 01.03.2023. Стаж для розрахунку права на пенсію за віком, згідно наданих відповідачкою документів становив 20 років, 06 місяців, 28 днів, до якого зокрема зараховано період навчання з 01.09.1974 по 22.08.1975, на підставі довідки №176 від 25.11.2021, виданої Рава Руським професійним ліцеєм.

Судом також з`ясовано, що у ході проведення перевірки, довідка видана Рава Руським професійним ліцеєм 25.11.2021 за № 176, щодо підтвердження навчання (11 місяців, 22 дні) з 01.09.1974 по 22.08.1975, викликала у позивача сумніви у її достовірності, оскільки при подачі документів на призначення пенсії 04.12.2019 не була пред`явлена.

На запит Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 1900-0304-8/5017 від 30.01.2024, листом від 09.02.2024 № 71 від Рава Руського професійного ліцею отримано інформацію про те, що відповідачці довідка не видавалася і така в списках учнів за вказаний період не навчалася.

Таким чином, ОСОБА_1 при поданні заяви на призначення пенсії долучено довідку про підтвердження навчання у Рава Руського професійному ліцеї в період з 01 вересня 1974 року (наказ № 68 від 01.09.1974) по 22 серпня 1975 року (наказ № 45 від 22.08.1975), яка не видавалася і відповідачка в даний період не проходила навчання.

Відповідно, виплату пенсії припинено та нараховано переплату за період з 01.03.2024 по 31.01.2024 в сумі 27720,00 грн, про що свідчить довідка про переплату пенсії від 13.03.2024 та індивідуальний перерахунок.

Листом Головного управління № 1900-0503-8/13560 від 15.03.2024, відповідачку повідомлено про переплату пенсії та необхідність її повернення на рахунок Головного управління.

Проте, станом на день подання позовної заяви, відповідачкою суму переплати пенсії не повернуто.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти в розмірі 27720,00 грн, оскільки переплата пенсії виникла внаслідок подання пенсіонером недостовірних даних, тобто безпідставне набуття та збереження майна було результатом поведінки набувача майна, відтак вважає, що пенсійний орган має право на стягнення з відповідачки вказаної суми переплати.

Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Абзацом 3 пункту 2 розділу ІІІ Порядку передбачено те, що надміру виплачені суми пенсії відшкодовуються відповідно до Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постаново правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 №6-4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 р. за №374/7695.

Пунктом 3 Порядку повернення сум пенсій встановлено те, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Оскільки, відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління фінансами пенсійного забезпечення, заборгованість перед Пенсійним фондом України є заборгованістю перед державою. Таким чином, безпідставно набута відповідачем пенсія понад розмір, визначений законодавством, фактично, є завданням майнової шкоди державному бюджету та призводить до порушення інтересів держави в особі Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких доказів на спростування вимог сторони позивача та правомірності отримання коштів стороною відповідачки суду надано не було, а тому, суд дійшов висновку, що переплата була здійснена внаслідок зловживань відповідачки.

Разом з тим, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 - 1214 ЦК України).

За вказаних обставин, оскільки переплата пенсії виникла внаслідок подання відповідачкою недостовірних даних, тобто безпідставне набуття та збереження майна було результатом поведінки набувача майна, відтак, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідачки суми переплати пенсії, виплаченої надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера, за період з 01.03.2023 по 31.01.2024 в розмірі 27720,00 грн, а тому, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити, що згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, оскільки позов задоволено, суд вважає, що підлягають з відповідачки на користь позивача слід стягнути 3028,00 грн сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 133, 141, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 1212 Цивільного кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, місцезнаходження: м. Тернопіль, майдан Волі, 3, , суму переплати пенсії в розмірі 27720, 00 грн (двадцять сім тисяч сімсот двадцять гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській областісплачені судові витрати в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, місцезнаходження: м. Тернопіль, майдан Волі, 3, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: