КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 752/26884/19 Головуючий у 1 інстанції: Плахотнюк К.Г.

Провадження № 22-ц/824/7157/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

2 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва 16 жовтня 2023 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст обставин справи

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» (далі - ТОВ «Теплопостачсервіс») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості у сумі 19 051,78 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та надає зазначені послуги відповідачу, нараховує плату за них, а також формує і надає споживачу рахунки на оплату комунальних послуг, згідно із затвердженими уповноваженими органами тарифів, зокрема - рахунки на оплату послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Відповідно до вимог законодавства споживач зобов`язаний укласти договір із надавачем відповідних послуг. Підготовлений товариством договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який був складений на основі типового договору, боржник не підписав, хоча неодноразово ТОВ «Теплопостачсервіс» розміщувало оголошення про необхідність укласти цей договір.

Відповідач регулярно отримує комунальні послуги, які надає позивач, не відмовляється від цих послуг та фактично споживає їх. Жодного разу не звернувся до позивача із запереченнями щодо боргу, що кожного місяця вказується в рахунках, що говорить про визнання ним боргу, а тому позивач вважає, що сума нарахованої заборгованості є безспірною.

Відповідач не виконує належним чином своїх зобов`язань з оплати послуг внаслідок чого станом на грудень 2019 року у відповідача утворилася заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з грудня 2016 року до жовтня 2019 року - 10 495,91 грн; за надані послуги з централізованого постачання гарячої води за період з серпня 2017 року до жовтня 2019 року - 7 059,73 грн.

Відповідно до розрахунку 3 % річних та втрат від інфляції, відповідачу нараховані інфляційні втрати, на суму заборгованості за централізоване опалення у розмірі 159,39 грн; 3 % річних на суму заборгованості за централізоване опалення у розмірі 204,65 грн; інфляційні втрати на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води у розмірі 793,45 грн, 3 % річних на суму заборгованості за централізоване опалення у розмірі 338,64 грн.

Представник позивача ТОВ «Теплопостачсервіс» заявила клопотання, у якому просила прийняти до провадження уточнену позовну заяву.

Зокрема позивач зазначив, що відповідач після пред`явлення позову протягом листопада 2019 року - вересня 2021 року жодного разу не сплатив поточні нарахування за житлово-комунальні послуги в результаті чого сума заборгованості за цей період часу збільшилась.

Таким чином, розмір заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги: з централізованого опалення за період з грудня 2016 року до вересня 2021 року становить 36 898,07 грн; з гарячого водопостачання за період з серпня 2017 року до вересня 2021 року становить 10 994,04 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за централізоване опалення у розмірі 3 965,40 грн; 3 % річних, нараховані на суму заборгованості за централізоване опалення у розмірі 1 942,19 грн; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води у розмірі 1 963,29 грн, 3 % річних, нараховані на суму заборгованості за централізоване опалення у розмірі 907,00 грн.

Таким чином, ТОВ «Теплопостачсервіс» просило суд стягнути з боржника ОСОБА_1 на його користь зазначену вище заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, а також відшкодувати понесені судові витрати зі сплати судового збору при зверненні до суду - 1 921,00 грн.

Короткий зміст рішення та додаткового рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 36 898,07 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 10 994,04 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 3 965,40 грн; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 1 963,29 грн; 3 % річних нараховані на суму грошової заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 1942,19 грн; 3 % річних нараховані на суму заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 907,00 грн; судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн, що разом складає належну до стягнення суму 10 698,88 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 15 січня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження посилаючись на те, що копію оскаржуваного рішення отримав 03 січня 2024 року. Також просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував обов`язку позивача контролювати своєчасність повірки вузлів обліку теплової енергії та гарячого водопостачання.

Позивач несе відповідальність за своєчасну повірку вузлів обліку теплової енергії та гарячої води, встановлених у квартирі відповідача. (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 та постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 752/7387/17),

Позивач, не вживаючи заходів щодо проведення повірки лічильників тепла та гарячої води, встановлених у квартирі відповідача, та всупереч положенням Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору про падання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення безпідставно з грудня 2018 року почав здійснювати нарахування плати за надані послуги за показниками загальнобудинкового лічильника, без урахування показників індивідуального лічильника.

Висновок суду першої інстанції про те, що лічильник тепла не прийнято на абонентський облік після проведення повірки у серпні 2018 року не відповідає дійсним обставинам справи.

У матеріалах справи відсутні докази вжиття позивачем заходів щодо проведення чергової повірки лічильників гарячої води чи доказів, що відповідач чинив перешкоди для проведення позивачем чергової повірки лічильників гарячої води, що встановлені в квартирі.

Тому необґрунтованими є висновки суду першої інстанції про правомірність нарахування з 01 грудня 2018 року плати за надані послуги, як споживачу, квартира якого не обладнана індивідуальними засобами обліку гарячої води.

Споживачі, у квартирах яких встановлено індивідуальні засоби обліку води та тепла, оплату за надані послуги здійснюють за показниками квартирних засобів обліку (лічильників).

Листами у січні та лютому 2022 року відповідач звертався до позивача із заявами щодо проведення перерахунку наданих послуг за показниками квартирних засобів обліку з наданням копій свідоцтв про повірку лічильників та фото контрольних показників лічильників. Однак позивач ці заяви проігнорував.

05 квітня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі до завершення розгляду Голосіївським районним судом міста Києва справи № 752/1294/24.

Клопотання про зупинення провадження у справі за п. 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 752/1294/24, у якій оскаржуються неправомірні дії ТОВ «Теплопостачсервіс», залишити без задоволення слід відмовити враховуючи наступне.

За правилами ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 210 ЦПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється, зокрема, тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 251.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність процесуальних підстав для зупинення провадження у справі за п. 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 752/1294/24.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

4 березня 2024 року представник позивача ТОВ «Теплопостачсервіс» - адвокат Л.С. Агбонгале подала відзив на відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеяційну скаргу залити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на утриманні та обслуговуванні ТОВ «Теплопостачсервіс».

ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який надає ці послуги та нараховує плату за них, згідно із затвердженими тарифами.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Теплопостачсервіс» зареєстровано 01 червня 2007 року № 1 019992.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання.

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивача.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 39553555, видане 23 червня 2015 року Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, що підтверджується інформаційною довідкою від 21 листопада 2019 року № 189717010 (а.с. 9) і споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, які постачає позивач.

Відповідач від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався) та фактично споживав їх. Жодного разу не звернувся до позивача із запереченнями щодо боргу, що кожного місяця вказується в рахунках.

Матеріали справи не містять доказів ненадання позивачем послуг відповідачу, так само як і звернень останнього з приводу відмови від отримання таких послуг.

07 липня 2014 року між ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та відповідачем було укладено договір № 5/375 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (а.с. 46-49).

У п. 4 договору зазначено, що квартира відповідача обладнана лічильниками гарячого водопостачання заводські номери 101970862 та 101970827.

Між сторонами у справі ТОВ «Теплопостачсервіс» та ОСОБА_1 договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води не укладався, однак через те, що зобов`язання зі оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг.

У матеріалах справи відсутні докази передавання споживачем показань наявних приладів у порядку та строки, визначені договором.

Вбачається, що на замовлення відповідача у 2014 році ТОВ «ЕЛ ЕНД ДЖИ МІТЕРІНГ» розроблено «Робочий проект обладнання вузла обліку теплової енергії» у квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 62-69).

У квартирі АДРЕСА_1 на підставі робочого проекту обладнання вузла обліку теплової енергії, розробленого ТОВ «ЕЛ ЕНД ДЖИ МІТЕРІНГ», погодженого ТОВ «Ліко-Житлосервіс», встановлений вузол обліку теплової енергії типу Ultraheat Т230 заводський номер 68099260, що підтверджується актом введення в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії від 20 жовтня 2014 року, підписаний замовником ОСОБА_1 , підрядником ТОВ «ЕЛ ЕНД ДЖИ МІТЕРІНГ», а також представником постачальника послуг ТОВ «Ліко-житлосервіс» Донець О.О.

З вказаного акта вбачається, що лічильник тепла типу Ultraheat Т230 заводський номер 68099260, виробництва Landis+Gyr GmbH, занесений до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки за №У3129-11, та відповідає вимогам ДСТУ 3339-96 «Теплолічильники. Загальні технічні вимоги».

Відповідно до сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-МІ/2-2768-2011, виданого Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 19 липня 2011 року, тип засобів вимірювальної техніки «Теплолічильники Ultraheat Т230», зареєстрованому в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3129-11 затверджено. Міжповірочний інтервал, установлений під час затвердження типу теплолічильників - не більше чотирьох років.

16 серпня 2018 року ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» проведено чергову повірку теплолічильника Ultraheat Т230 заводський номер 68099260 та видано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 24-1-2К/4887, яке є чинним до 16 серпня 2022 року, про відповідність лічильника вимогам ДСТУ EN 1434 (а. с. 59).

Однак, як вбачається зі змісту акта введення в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії від 21 вересня 2018 року і підтверджено позивачем у судовому засіданні, після чергової повірки теплолічильник типу Ultraheat Т230 заводський номер 68099260 не було прийнято на комерційний облік, що підтверджується відсутністю підпису представника постачальника послуг ТОВ «Теплопостачсервіс» (а. с. 60).

Як зазначає позивач нарахування плати за послуги з централізованого опалення у період з грудня 2016 року до листопада 2018 року здійснювалися відповідно до лічильника № 68099260.

Заборгованість за послуги з централізованого опалення станом на вересень 2018 року в розмірі 5 166,98 грн відповідачем оплачена в повному обсязі в жовтні 2018 року, що підтверджується довідкою про нарахування та сплату коштів від 01 жовтня 2021 року № 50/2-375Т (а.с. 41).

Відповідач станом на 20 жовтня 2018 року не звертався до позивача з заявою про прийняття на абонентський облік зазначеного лічильника, не надав підтверджуючих документів про повірку вказаного лічильника у встановленому порядку виконавцю послуг, а тому нарахування плати у період з грудня 2018 року до вересня 2021 року здійснювалося позивачем відповідно до показників будинкового засобу обліку теплової енергії у зв`язку з закінченням терміну періодичної повірки лічильника тепла.

Належна відповідачу квартира обладнана двома лічильниками гарячої води заводські № № НОМЕР_1 та 101970862.

Суд встановив, що у період з серпня 2017 року до жовтня 2018 року відповідач систематично не знімав та не подавав показники квартирних лічильників гарячої води, позивач проводив нарахування плати за послуги з постачання гарячої води за показаннями будинкового засобу обліку води.

У жовтні 2018 року позивач на підставі поданих відповідачем показників квартирних засобів обліку провів коригування плати за послугу на суму 5 242,61 грн і відповідач частково погасив заборгованість за гарчу воду в розмірі 500,00 грн, що підтверджується довідкою.

Станом на 21 листопада 2018 року відповідач не звертався до позивача з заявою про прийняття на абонентський облік квартирних лічильників гарячої води після проходження чергової повірки, тому з наступного розрахункового періоду, а саме з 01 грудня 2018 року позивач почав здійснювати нарахування плати за надані споживачу послуги, як споживачу квартира якого не обладнана індивідуальними засобами обліку гарячої води.

Згідно з свідоцтвами про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № ИИ-1083 та № ИИ-1083 від 29 липня 2021 року, які відповідач надав суду, за результатами повірки встановлено, що засоби вимірювальної техніки - лічильники води У-Т 1,5-U DN15 № № 101970862 та 101970827 відповідають вимогам ДСТУ 3580 клас А в умовах експлуатації. Строк чинності свідоцтв до 22 липня 2025 року (а. с. 55).

У матеріалах справи містяться заяви ОСОБА_1 до позивача про здійснення перерахунку спожитих послуг на підставі встановлених індивідуальних вузлів обліку після їх чергової повірки датовані 28 вересня 2021 року (а. с. 83, 84).

Формування суми заборгованості, помісячно з розщепленням платежів, наведено позивачем в довідці від 01 жовтня 2021 року № 50/2-375Т, відповідно до якої розмір заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з грудня 2016 року до вересня 2021 року складає 36 898,07 грн, з гарячого водопостачання за період з серпня 2017 року до вересня 2021 року складає 10 994,04 грн (а. с. 41).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач своєчасно не сплачує за спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість.

Відповідач не надав суду доказів того, що він вчасно подав позивачу заяву та підтверджуючі документи про повірку лічильників для приймання їх на абонентський облік і коректного нарахування коштів за надані послуги.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.5 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За змістом ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Виконавцями комунальних послуг є: 1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; 2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; 5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; 6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; 7) послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку.

Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Згідно з п.11 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

За п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.

Згідно з п.30 Правил споживач зобов`язаний зокрема оплачувати послуги в установлені договором строки.

Зміст положення ч.4 ст.319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

За п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідач від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався) та фактично споживав їх.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач жодного разу до вересня 2021 року не звернувся до позивача із запереченнями щодо боргу, що кожного місяця вказується в рахунках.

Матеріали справи не містять доказів ненадання позивачем послуг відповідачу, так само як і звернень останнього з приводу відмови від отримання таких послуг.

Так, позивач стверджує, що у відповідача утворилася заборгованість зі сплати наданих комунальних послуг з централізованого опалення за період з грудня 2016 року до вересня 2021 року у розмірі 36 898,07 грн, з гарячого водопостачання за період з серпня 2017 року до вересня 2021 року - 10 994,04 грн та підтверджує вказану заборгованість довідкою від 01 жовтня 2021 року № 50/2-375Т (а.с. 41).

Під час дослідження наданого позивачем розрахунку суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачем обов`язків, а тому позов ТОВ «Теплопостачсервіс» щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання підлягав до задоволенню, так як фактично відповідач має заборгованість перед позивачем.

Відповідач не надав докази належної оплати комунальних послуг або контррозрахунок заборгованості, не спростував вимоги позивача.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, згідно з зазначеними нормами законодавства відповідач зобов`язаний оплатити спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

З огляду на вищенаведене, згідно з розрахунком позивача 01 жовтня 2021 року № 50/2-375Т нарахування суми інфляційних витрат та 3% річних, позивач має право відшкодувати: інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 3 965,40 грн; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 1 963,29 грн; 3 % річних нараховані на суму грошової заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 1942,19 грн; 3 % річних нараховані на суму заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 907,00 грн.

Заперечення споживача щодо суми заборгованості, нарахованої за відповідними нормами споживання можуть бути визнані обґрунтованими виключно у випадку, коли споживач доведе, що за період нарахування спірної заборгованості облік спожитих послуг відбувався квартирним засобом обліку, який згідно із законом дозволяється застосовувати, тобто який пройшов повірку, що може бути підтверджено відповідним свідоцтвом про повірку.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 та Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 лютого 2019 року у справі № 233/6570/15-ц та від 28 лютого 2018 року у справі № 401/3475/15-ц.

У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідач не надав доказів того, що в період нарахування спірної заборгованості до вересня 2021 року теплолічильник та лічильник води, встановлений у квартирі, пройшли повірку та згідно з вимогами закону могли бути застосовані для визначення суми оплати за спожиті комунальні послуги.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував обов`язку позивача контролювати своєчасність повірки вузлів обліку теплової енергії та гарячого водопостачання.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко