УХВАЛА

24 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 149/1861/23

провадження № 61-5369ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 ,на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 грудня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , до Фермерського господарства «Проксіма» про розірвання договору оренди землі від 13 березня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Фермерського господарства «Проксіма» (далі - ФГ «Проксіма») про розірвання договору оренди землі від 13 березня 2018 року.

Позов мотивований тим, що 13 березня 2018 року між ОСОБА_3 (орендодавцем) та ФГ «Проксіма» (орендарем) укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,3063 га з кадастровим номером :06:002:0128, що розташована за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, с. Петріківці. Відповідно до умов цього договору орендна плата становить 10 633,21 грн та вноситься раз у рік, сам договір укладений на 49 років.

Орендодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23 червня 2022 року, власником земельної ділянки загальною площею 4,3063 га став ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , представником за законом якого є позивачка - ОСОБА_1

23 грудня 2022 року позивачкою на адресу відповідача направлено листа щодо зміни орендодавця та необхідності сплати орендної плати. У цьому листі вона вказала, що існує заборгованість із сплати орендної плати за договором оренди землі від 13 березня 2018 року за період з 2020 по 2022 роки та були надані банківські реквізити для сплати орендної плати. Своїм листом відповідач повідомив, що заборгованості по виплаті орендної плати у визначений період не існує. При цьому, надав копії розписки від 20 березня 2018 року, платіжної інструкції № 587 від 20 березня 2018 року, відомості на виплату коштів № 1 за 28 грудня 2017 року, які на думку позивачки не свідчать про виплату орендної плати з 2018 року. В зв`язку з заборгованістю зі сплати орендної плати позивачкою на адресу відповідача було направлено заяву про розірвання договору оренди від 13 березня 2018 року, до якої було долучений акт від 11 травня 2023 року повернення об`єкту оренди. Однак відповідач на її звернення не відповів. З урахуванням викладеного, позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та просить визнати розірваним договір оренди землі від 13 березня 2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Проксіма».

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 грудня 2023 року, яке залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 08 квітня 2024 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 грудня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2024 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У пункті 8 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла ціна позову визначається сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Відповідно до умов цього договору орендна плата становить 10 633,21 грн та вноситься раз у рік, сам договір укладено на 49 років.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 31 899,63 грн (10 633,21 грн * 3 року) і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа має виняткове значення для учасника, яким подається касаційна скарга. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує в чому проявляється виняткове значення цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для учасника справи.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 ,на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 грудня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , до Фермерського господарства «Проксіма» про розірвання договору оренди землі від 13 березня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат