Єдиний унікальний номер №943/430/24
Провадження №2-о/943/109/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року м. Буськ, Львівська область

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Пирка В.М.

за участі представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у закритому судовому засіданні у м. Буську в приміщенні суду справу за заявою ОСОБА_2 в особі представника, адвоката ЗОЗУЛІ Юрія Михайловича, заінтересована особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту здійснення постійного стороннього догляду за невиліковно хворою особою, -

встановив:

Адвокат Зозуля Ю.М. в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи тим, що заявник є сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є невиліковно хворою особою, інвалідом другої групи пожиттєво, внаслідок чого не може самостійно пересуватись упродовж тривалого часу і обслуговуватись в побуті та потребує постійного стороннього догляду і допомоги. Оскільки дочка ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю впродовж тривалого часу не проживає, чоловік ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є перестарілою особою непрацездатного віку, заявник є єдиною особою, яка може здійснювати догляд за матір`ю. Постійно проживає з матір`ю, що підтверджується довідкою селищної ради та фактично здійснює догляд за нею. Факт здійснення заявником постійного догляду за матір`ю має юридичне значення, оскільки відсутність юридично закріпленого факту може позбавити останню такого догляду у разі призову заявника до лав Збройних Сил України за мобілізацією, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду з відповідною заявою.

Заявник в судове засідання не з`явився, забезпечив явку свого представника адвоката Зозулі Ю.М., який заявлені вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені ним у заяві, просить такі задоволити, дане засідання проводити без застосування засобів звукозапису, про що подав відповідну заяву.

Зацікавлені особи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, причин неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи у їх відсутності, пояснень чи заперечень по суті позову, не подали.

Враховуючи клопотання представника заявника, за відсутності інших учасників процесу, суд у відповідності до ст. 247 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами.

Вислухавши адвоката, вивчивши матеріали справи, дослідивши такі в їх сукупності, суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що Красненською селищною радою Буського району Львівської області зроблено актовий запис № 90 від 20.09.1990 року та видано Свідоцтво Серії НОМЕР_1 , батьками вказані ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК Серія 12 ААА № 805225 від 11.01.2018 року, мати заявника ОСОБА_5 має другу групу інвалідності, загального захворювання, пожиттєво, рекомендовано лікування в невропатолога та легка праця без тривалої ходьби.

Згідно висновку лікарської комісії Красненської міської лікарні № 51 від 29.01.2024 року, ОСОБА_5 внаслідок хвороби потребує постійного стороннього догляду та допомоги.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заявник просить встановити факт того, що він здійснює постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_5 , оскільки мати у зв`язку з хворобою потребує такого догляду.

Однак заявником не конкретизовано в чому саме полягає догляд за матір`ю.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що метою встановлення цього факту є реалізація заявником прав, передбачених Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", у вигляді відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Встановлення факту, що має юридичне значення, про який просить заявник у своїй заяві нормами статті 315 ЦПК України не передбачено.

Відповідно до абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані (відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації): опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Порядок вирішення питання можливості оформлення постійного догляду за особами похилого віку, у тому числі і за особами, що потребують постійного стороннього догляду, визначено Законом України "Про соціальні послуги", Порядком підготовки та перепідготовки фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2020 року № 430, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021 року № 1040.

Вказані нормативно-правові акти визначають порядок отримання статусу фізичної особи, яка надає соціальні послуги з догляду, внесення відомостей про таких осіб до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, порядок отримання витягу з такого Реєстру.

Пунктами 6, 10 статті 1 Закону України "Про соціальні послуги" визначено, що надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу "Надавачі соціальних послуг" Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, а отримувачі соціальних послуг - це особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону "Про соціальні послуги" фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки тає:1)особами з інвалідністю I групи; 2) дітьми з інвалідністю; 3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; 4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; 5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

Проте для отримання відповідного статусу, надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про соціальні послуги" підставою для розгляду питання надання соціальних послуг за рахунок бюджетних коштів є подання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчого органу міської ради міст обласного значення, ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи: 1) заяви особи або її законного представника про надання соціальних послуг; 2) звернення, повідомлення інших осіб в інтересах осіб/сімей, які потребують соціальних послуг.

З аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що факт постійного надання соціальних послуг (догляду) інвалідам та хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, може бути встановлений структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад за місцем проживання/перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі із дотриманням Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859.

Таким чином положеннями Закону України "Про соціальні послуги" та вказаного вище Порядку визначено, що нездатність особи до самообслуговування, що передбачає постійну потребу особи в сторонній допомозі, є підставою оформленням такого догляду в органах соціального захисту населення.

Саме нормами Закону України "Про соціальні послуги" врегульовано питання оформлення статусу особи щодо надання соціальних послуг фізичною особою не на професійній основі і за ст. 13 цього Закону надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні.

Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859, визначено, що призначення і виплата компенсації здійснюються уповноваженим органом з місяця подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, зокрема таких документів: заяви про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі; заяви про згоду отримувати соціальні послуги; декларації про доходи та майновий стан, копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (для осіб з інвалідністю); висновку лікарської комісії медичного закладу щодо потреби в догляді громадян похилого віку внаслідок когнітивних порушень за формою, затвердженою МОЗ; висновку лікарської комісії медичного закладу щодо потреби в догляді невиліковно хворих осіб, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, за формою, затвердженою МОЗ.

Норми чинного законодавства не вимагають для призначення виплат особі, що здійснює догляд, встановлення в судовому порядку факту здійснення постійного догляду особи похилого віку, особи з інвалідністю І групи, з когнітивними порушеннями, тощо. Необхідність такого догляду та сам факт його здійснення, встановлюється уповноваженим органом на підставі поданих документів.

З вказаного вбачається, що чинне законодавство передбачає позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка потребує такого догляду.

У разі не визнання уповноваженими особами - управлінням соціального захисту населення права заявника на отримання виплат, передбачених Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою КМУ від 23.09.2020 за № 859, заявник не позбавлений можливості оскаржити їх дії чи бездіяльність у судовому порядку. За предметом та можливими правовими наслідками цей спір існуватиме у сфері публічно-правових відносин.

Надання соціальних послуг у вигляді постійного догляду за особою, яка потребує такого догляду, здійснюється в порядку, встановленому чинним законодавством, і оформлюється рішенням відповідного органу, а тому даний факт не може бути встановлений в судовому порядку. У разі ж відмови заявнику бути надавачем соціальних послуг або у призначенні компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, він має право оскаржити таке рішення суб`єкта владних повноважень у судовому порядку.

Крім того, як вбачається з довідки № 1313, виданої Красненською селищною радою 04.10.2023 року, до складу сім`ї заявника входять: власник ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (батько заявника), мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сестра ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та заявник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно довідки Красненської селищної ради № 158 від 31.01.2024 року та акту селищної ради № 156 від 31.01.2024 року сестра заявника ОСОБА_4 зареєстрована, але протягом тривалого часу не проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Однак заявником не додано переконливих доказів про те, що сестра проживає в іншому населеному пункті, області, тощо, та не має змоги фізично надавати допомогу матері та здійснювати за нею догляд.

Батько заявника ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є пенсіонером (пенсія за віком), що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 Серії НОМЕР_3 , виданим Пенсійним фондом України 03.05.2017 року.

Батько заявника, хоча і пенсійного віку, однак з наданих заявником доказів судом не встановлено обставин, що перешкоджали б йому допомагати в побуті дружині та доглядати за нею.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України, повнолітні діти зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 172 Сімейного кодексу України, дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Повнолітні дочка, син мають право звернутися за захистом прав та інтересів непрацездатних, немічних батьків як їх законні представники, без спеціальних на те повноважень. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

З огляду на зазначене, піклування та догляд за своєю матір`ю заявником є його конституційним обов`язком.

Крім того, суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на вказане, суд зазначає, що піклування та догляд за своєю матір`ю ОСОБА_5 є конституційним обов`язком сина, заявника по справі ОСОБА_4 ..

Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_4 здійснює постійний сторонній догляд за своєю матір`ю, крім того є інші особи, члени сім`ї заявника, які можуть здійснювати такий догляд або допомагати заявнику у догляді. А відтак, у задоволенні його заяви про встановлення даного факту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 13, 247, 258-259, 264, 265, 293-294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 в особі представника, адвоката ЗОЗУЛІ Юрія Михайловича, заінтересована особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту здійснення постійного стороннього догляду за невиліковно хворою особою, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30 квітня 2024 року.

Суддя Б. М. Журибіда