Справа №490/3007/24
Провадження №2/490/2089/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Чаричанського П.О.,

за участю секретаря Циганкова Д.Є.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з матір`ю у зв`язку з фактом самостійного виховання дитини, третя особа Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з матір`ю у зв`язку з фактом самостійного виховання дитини, третя особа Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 01.12.2017 року вона з відповідачем уклади шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син, ОСОБА_4 . З вересня 2021 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинили шлюбні відносини, а дитини залишилась проживати з матір`ю за згодою сторін. 31.01.2023 року Центральним районним судом м. Миколаєва шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Матеріально ОСОБА_3 сина не утримує, тому позивач змушена була звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів.

Дитина знаходиться повністю на утриманні позивачки, вона змушена сплачувати кошти за садок, лікування, одяг, їжу. Вона неодноразово зверталась до відповідача щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини, але відповідач відмовляється, незважаючи на можливість надавати цю допомогу.

Просила ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини з матір`ю, на підставі того, що це забезпечить дитині душевну рівновагу та буде відповідати інтересам дитини. Маті створила найкращі умови для сина: у нього є своя кімната, яка повністю облаштована, постійно слідкує за станом здоров`я сина, піклується про його розвиток, у неї є з сином психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Дитина зараз проживає з матір`ю та категорично відмовляється проживати з батьком. Відповідач самоусунувся від виконання своїх обов`язків з вихованні сина. Також відповідач не працевлаштований, не має доходів, немає свого житла.

Представник позивача в попередніх судових засіданнях підтримала позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги визнав частково. Визнав в частині, щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, не визнав в частині, що дитина проживає з матір`ю у зв`язку з самостійним вихованням її матір`ю.

Вказує, що ним сплачуються аліменти на дитину, а також, що Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради за його заявою, визначено участь у виховані дитини та надано йому можливість спілкування.

Представник третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народився син - ОСОБА_4 /а.с.11/.

Рішенням Центрального районним судом м.Миколаєва від 31.01.2023 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. /а.с.9/.

Відповідно до Довідки Приватного дошкільного закладу "Дитячий клуб "Мушка" ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 26.09.2023 року відвідує вказаний навчальний заклад. зазначено, що послуги по утриманню дитини в закладі щомісячно сплачує мати дитини. /а.с.10/.

Місцем реєстрації ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 . /а.с.10 а,11/.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2023 року ВП №73682872 відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу про стягнення з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_5 . /а.с.15/.

Висновком виконавчого комітету Миколаївської міської ради про доцільність визначення місця проживання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_6 орган опіки та піклування виконкому ММР вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. /а.с.58-60/.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно.

Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

Місце проживання дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини, діючи в інтересах дитини, орган опіки і піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю, ОСОБА_6 .

З вказаного вище висновку вбачається, що підставою для його ухвалення було те, що за адресою проживання у дитини створені усі необхідні умови для її нормальної життєдіяльності та розвитку. ОСОБА_6 не працює, наразі перебуває у декретній відпустці. Її з сином ОСОБА_8 забезпечує теперішній чоловік ОСОБА_9 , який зі слів позивачки є військовослужбовцем. Згідно характеристики з МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 характеризується задовільно, громадський порядок не порушує, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася. Батько дитини раніше звертався до служби у справах дітей з заявою щодо врегулювання участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, рішенням виконкому ММР від 14.02.2024 року №274 батьку було визначено порядок його участі та зі слів батька його це все влаштовує, з дитиною бачиться регулярно, мати перешкод не створює. Щодо визначення місця проживання малолітнього сина батько надав пояснення, що він не проти, щоб дитина проживала з матір`ю. /а.с.58-60/.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Враховуючи, що позивач займається вихованням дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, а також те, що відповідач не проти, щоб дитина проживала з матір`ю, суд вважає, що на даний час проживання сина з матір`ю, який фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному.

Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, не позбавляє батька права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у його вихованні.

Так, Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.02.2024 року №274 "Про участь ОСОБА_3 у вихованні дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 " вирішено: Визначити участь ОСОБА_3 у виховані дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 надавши йому можливість спілкування з дитиною: щосереди з 17:00 до 20:00; щосуботи з 17:00 до неділі 17:00. Надано батькам право змінювати графік побачень, виходячи з інтересів та бажання дитини.

Позивач просила визначити місце проживання дитини з матір`ю за умови, що нею самостійно виховується дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано належним та допустимих доказів, що вона самостійно виховує дитину, а відповідач самоусунувся від виховання. Матеріали справи свідчать про зворотне, а саме, що відповідач бажає виховувати дитину, про що свідчить вищезазначене Рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.02.2024 року №274.

Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог, відмовляючи у встановлені факту самостійного виховання дитини матір`ю за недоведеністю.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Виходячи з вимог зазначеної статті та з врахуванням того, що позивач не просила в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь сплачений нею судовий збір та не подавала заяв про стягнення судових витрат, то суд не стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір при поданні позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 19, 141, 142, 160, 161 СК України, ст.ст. 12, 13, 199, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з матір`ю у зв`язку з фактом самостійного виховання дитини, третя особа Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради - задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва, за будь-яким постійним чи тимчасовим місцем проживанням йогоматері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Миколаїв, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.О. Чаричанський