КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 756/721/22 Головуючий у суді першої інстанції - Жук М.В.
Номер провадження № 22-ц/824/9671/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - Караченцева Артема Юрійовича, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про стягнення плати за користування гуртожитком та інфляційних втрат,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ПАТ «Промінвестбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення плати за користування гуртожитком та інфляційних втрат, відповідно до якого просило стягнути з відповідача на свою користь 158 996,85 грн відшкодування комунальних витрат, послуг з утримання будинку та споруд, прибудинкової території за період з 01 квітня 2018 року по 30 серпня 2021 року, а також 42 404,49 грн інфляційного збільшення суми боргу, що разом становить 201 401,34 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ПАТ «Промінвестбанк» є власником гуртожитку загальною площею 3002,4 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідно і споживачем житлово-комунальних послуг та на підставі договорів з виробниками/виконавцями комунальних послуг забезпечує експлуатацію гуртожитку.

Вказано, що в кімнаті № 206 цього гуртожитку, що має площу 26, 2 м?, проживає колишня співробітниця банку ОСОБА_1 , яка у безпосередніх договірних відносинах з виконавцями житлово-комунальних послуг не перебуває, а тому повинна сплачувати тарифи за проживання в гуртожитку, встановлені банком.

Оскільки ОСОБА_1 порушує свої зобов`язання, за проживання в гуртожитку платить частково, внаслідок чого утворилась заборгованість, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, ПАТ «Промінвестбанк» просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Промінвестбанк» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Промінвестбанк» - Караченцев А.Ю. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що розпорядженням №226-р від 01 червня 2018 року було встановлено тарифи з 01 червня 2018 року на проживання в гуртожитку в залежності від категорії мешканців та займаної ними площі, зокрема, при площі кімнати 25,6 м? інші категорії мешканців сплачують 4 400 грн на місяць.

Апелянт також звертає увагу, що розпорядженням №80-р від 03 березня 2017 року було затверджено Правила внутрішнього розпорядку в будинку банку й п.4.2 Правил визначено обов`язок мешканця проводити оплату за проживання в гуртожитку на рахунок банку. Банк має право в односторонньому порядку змінювати вартість проживання, комунальних послуг в залежності від цінової політики в державі, вартості енергоносіїв тощо.

Апелянт звертає увагу, що відповідачка вселилась в квартиру №206 як працівник банку та проживає там з родиною, проте трудові відносини відповідача з банком припинились 08 квітня 2008 року. Вказано, що за експлуатацією від 19 квітня 2021 року квартира №206 має загальну площу 29 м?, загальну житлову - 25,5 м?, житлову - 13,5 м?.

Таким чином, банк вважає, що оскільки відповідачка по справі проживає у вказаній квартирі разом із родиною, то вона повинна нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Крім того, оскільки трудові відносини з ОСОБА_1 припинені, то остання також має сплачувати за проживання в квартирі за тарифом «усі інші категорії».

Апелянт вважає, що суд першої інстанції супереч наданим доказам, не застосував в даній справі тарифи, які визначені розпорядженням №226-р від 01 червня 2018 рок, зокрема, при площі кімнати 25,6 м? інші категорії мешканців сплачують 4 400 грн на місяць.

ПАТ «Промінвестбанк» також звертає увагу апеляційного суду на те, що постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року у справі №756/4951/18 з відповідачки по справі на користь банку було стягнуто заборгованість за проживання в будинку, що свідчить про зловживання відповідачем правом.

Крім того, апелянт наголошує, що розпорядження банку, якими були встановлені розміри тарифів не були оскаржені, в судовому порядку нечинними не визнавались, не скасовувались, а тому підлягають за застосування та виконання.

Щодо позовної давності, про яку зазначає відповідач по справі, то апелянт вказує, що строк позовної давності ним не було пропущено, оскільки відповідач періодично здійснювала плату за надані послуги, що свідчить про визнання боргу, а також про переривання строку позовної давності. Крім того, апелянт також просить врахувати, що у зв`язку із введенням карантину в 2020 року строки позовної давності були продовжені на строк дії карантинних обмежень.

Враховуючи вищевикладене, уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Промінвестбанк» - Караченцев А.Ю. просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а також вирішити питання судових витрат.

18 квітня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідно до якого зазначено, що вказані позивачем розпорядження щодо затвердження тарифів не стосуються квартири, в якій живе відповідачка по справі, оскільки площа квартири №206 не підпадає під жодне розпорядження позивача. Представник відповідача вважає, що позивач свідомо занижує житлову площу гуртожитку, щоб нараховувати підвищений, необґрунтований тариф. В поданому відзиві представник відповідача також звертає увагу, що позивач щороку заробляє на гуртожитку більше півмільйона гривень та всіляко намагається збільшити свій дохід за рахунок протиправних тарифів, маніпулювання з цифрами.

Представник відповідача зазначає, що апелянт не може документально підтвердити свої витрати, а надані ним же документи повністю спростовують його ж твердження щодо існування заборгованості.

Враховуючи викладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Промінвестбанк» є власником об`єкту житлової нерухомості - гуртожитку загальною площею 3002,4 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.1996 року (а.с.11-13, т.1).

ОСОБА_1 працювала у ПАТ «Промінвестбанк» та на період роботи в банку їй була виділена кімната АДРЕСА_3 , де вона проживає на даний час.

Згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відповідач ОСОБА_1 по теперішній час зареєстровані в будинку (гуртожитку) АДРЕСА_4 (а.с.85, т.2).

Розпорядженням ПАТ «Промінвестбанк» №80-р від 03 березня 2017 року затверджено Правила внутрішнього розпорядку в гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк» (а.с.41-44, т.1).

Відповідно до загальних положень цих Правил, вони є обов`язковими для всіх категорій мешканців гуртожитку, мешканці зобов`язані знати та дотримуватися цих Правил.

Пунктом 2.2 Правил встановлено, що особа, якій надається місце в гуртожитку, зобов`язана, зокрема, ознайомитись з Правилами, з Інструкцією про заходи пожежної безпеки та з Інструкцією по організації пропускного і внутрішньооб`єктового режиму в гуртожитку. Ознайомлення з цими документами проводиться під підпис.

Так, пунктом 4.2 цих Правил визначено обов`язок мешканців гуртожитку проводити оплату за проживання у гуртожитку на рахунок Банку. Банк має право в односторонньому порядку змінювати вартість проживання, комунальних послуг в залежності від цінової політики в державі, вартості енергоносіїв тощо.

Розпорядженням ПАТ «Промінвестбанк» «Щодо встановлення тарифів на проживання в гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк» від 01 червня 2018 року № 226-р з метою збільшення доходів та впорядкування щомісячної вартості кімнат в розрізі категорій мешканців гуртожитку банку, встановлено з 01 червня 2018 року нові тарифи на проживання в гуртожитку, зокрема, при площі кімнати 25,6 кв.м інші категорії (не працівники банку) сплачують плату за кімнату у розмірі 4 400 грн (а.с.39-40, т.1).

Відповідно до довідки про розмір заборгованості ОСОБА_1 , яка проживає в гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк» в к. 206, площею 26,2 м? за період з 01 квітня 2018 року по 30 серпня 2021 року вбачається, що розмір заборгованості становить 158 996,85 грн (а.с.30, т.1).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Промінвестбанк», мотивував своє рішення тим, що ПАТ «Промінвестбанк» не надало суду жодних доказів досягнення з ОСОБА_1 згоди щодо встановлення плати за кімнату у гуртожитку саме в розмірі 4 400 грн, а посилалося фактично на свої внутрішні розпорядчі документи, які не погоджені з відповідачкою, з урахуванням того, що розпорядження видавались з метою збільшення доходів банку, а не з об`єктивними причинами, які збільшують вартість проживання у гуртожитку, суд дійшов висновку про необґрунтованість розрахунку плати за проживання в гуртожитку, зміни її розміру, а також розрахунку розміру плати за житлово-комунальні послуги.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг (ст..4 цього Закону).

Положення статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) роз`яснює, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 3 липня 2015 року за № 778/27223 визначено, що гуртожитки за своїм призначенням поділяються на два види: для проживання окремих осіб ( жилі приміщення перебувають у користуванні кількох осіб, які не перебувають між собою в сімейних відносинах); для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні однієї сім`ї).

Згідно з п.4 розділу Ш цього Положення особи, які проживають в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до п.7 розділу Ш Положення особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку. Розмір плати за проживання в гуртожитку визначається в договорі найму жилого приміщення в гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженим власником гуртожитку. У договорі найму жилого приміщення в гуртожитку також визначається порядок здійснення розрахунків між власником гуртожитку та особою, яка проживає в гуртожитку.

Розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги.

За таких умов мешканці гуртожитку оплачують вартість комунальних послуг, послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також інші послуги, якщо вони надаються за згодою мешканців гуртожитку та оплачуються на договірних засадах.

Відповідно до положень статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №755/14208/17-ц (провадження № 61-6040св19), постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_1 проживає в квартирі (житловому блоці) АДРЕСА_3 , загальною площею 29 м?, загальне житлове приміщення - 25,5 м?, житлова площа - 13,5 м?, що підтверджується технічним паспортом на будинок квартирного типу (гуртожиток) КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с.39-58, т.2).

Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, які їм надаються на підставі укладених ПАТ «Промінвестбанк» договорів.

Таким чином, оскільки відповідач фактично користується житлово-комунальними послугами, то вона зобов`язана нести витрати по оплаті спожитих послуг.

Зважаючи на те, що витрати по оплаті за надані та спожиті послуги в 2018 - 2021 року поніс власник будівлі, позивач має право вимагати у мешканці гуртожитку відшкодувати понесені ним витрати у разі їх доведеності.

Разом із позовною заявою позивачем були надані наступні документи: договір № 240023 на постачання електричної енергії у гарячій воді від 26 червня 2018 року (а.с.60-71, т.1), договір про умови поставки газу балансоутримувачам № 3.3.1595 від 18 березня 2015 року, укладеного між ДП «КиївГазЕнерджи», ПАТ «Київгаз» та ПАТ «Промінвестбанк» (а.с.72-75, т.1), договір №231410 розподілу природного газу (для споживачів, що не є побутовими) від 22 квітня 2016 року (а.с.76-85, т.1), договір на послуги водопостачання та водовідведення №01959/5-10 від 28 лютого 2003 року (а.с.86-89, т.1), договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 240023 від 21 жовтня 2003 року (а.с.80-95, т.1), договір № 58/1198-10 про співпрацю виконавця послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) з Балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод (з використанням внутрішньо будинкових мереж) від 01 липня 2014 року (а.с.96-102, т.1), договір № 205009/14 про надання послуг по збиранню, вивезенню та захороненню твердих побутових відходів від 01 квітня 2011 року, укладений між ПАТ «Промінвестбанк» та ПАТ «Київспецтранс» (а.с.103-107, т.1), договір на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів № Д2 40 0187 за 2014 рік (а.с.108-119, т.1), договір про надання послуг бізнес-мережі від 01 червня 2013 року (а.с.120-125, т.1).

Згідно таблиці про витрати ПАТ «Промінвестбанк» на обслуговування приміщення гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , позивач поніс витрати на утримання гуртожитку: в період з 17 жовтня 2018 року по 29 грудня 2018 року у розмірі 714 994,37 грн; в період з 15 січня 2019 року по 28 грудня 2019 року у розмірі 3 737 429,66 грн; в період з 23 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року у розмірі 5 790 444,32 грн; в період з06 січня 2021 року по 30 грудня 2021 року у розмірі 6 301 955,23 грн; в період з 05 січня 2022 року по 30 грудня 2022 року у розмірі 4 049 242,84 грн (а.с.153-158, т.2).

Також позивачем було сплачено земельний податок за період з 2018 року по 2022 року у загальному розмірі 95 132,17 грн (а.с.159, т.2), а також були здійснені витрати на заробітну плату по персоналу та договори ЦПХ на обслуговування приміщень гуртожитку в 2018 році на суму 506 117,16 грн, в 2019 році на суму 576 885,06 грн, в 2020 році на суму 554 704, 74 грн, в 2021 році на суму 256 032,47 грн, в 2022 році на суму 226 333,25 грн (а.с.159 зворотній бік, т.1).

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що позивач поніс витрати на оплату житлово-комунальних послуг в гуртожитку, за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач по справі не надав належних та допустимих доказів на спростування вказаного факту.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, дійшов висновків, які не відповідають встановленим обставинам, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Перевіряючи доводи відповідача щодо неправомірності нарахування плати за користування гуртожитком на підставі розпорядження позивача, то апеляційний суд враховує наступне.

Розпорядженням ПАТ «Промінвестбанк» «Щодо встановлення тарифів на проживання в гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк» від 01 червня 2018 року № 226-р з метою збільшення доходів та впорядкування щомісячної вартості кімнат в розрізі категорій мешканців гуртожитку банку, встановлено з 01 червня 2018 року нові тарифи на проживання в гуртожитку, зокрема, при площі кімнати 25,6 кв.м інші категорії (не працівники банку) сплачують плату за кімнату у розмірі 4 400 грн, а приплощі кімнати 32,6 кв.м інші категорії (не працівники банку) сплачують плату за кімнату у розмірі 5 600 грн (а.с.39-40, т.1).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 проживає в квартирі (житловому блоці) АДРЕСА_3 , загальною площею 29 м?, загальне житлове приміщення - 25,5 м?, житлова площа - 13,5 м?, що підтверджується технічним паспортом на будинок квартирного типу (гуртожиток) КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с.39-58, т.2).

Апеляційний суд враховує, що згідно розміру займаної площі тариф для відповідачки по справі становить 4 400 грн, оскільки інший вид тарифу встановлено для площі квартир розміром від 32,6 кв.м. Таким чином, тарифу, який би встановлював плату за користування гуртожитком у відповідності до розрахунку плати за 1 кв.м. або у розмірі меншому, ніж встановлено вказаним вище розпорядженням від 01 червня 2018 року № 226-р, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про правомірність позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача у розмірі 158 996,85 грн за період з 01 квітня 2018 року по 30 серпня 2021 року.

Позивачем також було заявлено позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 42 404,49 грн.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, то з неї на користь банку також підлягає до стягнення інфляційні втрати у розмірі 42 404,49 грн.

При дослідженні матеріалів справи апеляційним судом було встановлено, що в районному суді відповідач подавав заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження №61-21807св19.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся до суду першої інстанції із даним позовом 13 січня 2022 року й просив суд стягнути заборгованість за період з 01 квітня 2018 року по 30 серпня 2021 року.

Як вбачається із довідки про розмір заборгованості ОСОБА_1 , яка проживає в гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк» в к. 206, площею 26,2 м? за період з 01 квітня 2018 року по 30 серпня 2021 року вбачається, що розмір заборгованості становить 158 996,85 грн (а.с.30, т.1).

Із вказаної довідки також вбачається, що відповідачка по справі здійснювала оплату за послуги в травні 2018 року - 600 грн, в липня 2018 року - 600 грн, у вересні 2018 року - 600 грн, в листопаді 2018 року - 600 грн, в січні 2019 року - 600 грн, в березні 2019 року - 600 грн, в травні 2019 року - 600 грн, у вересні 2019 року - 900 грн, в листопаді 2019 року - 900 грн, в квітні 2020 року - 6 403,15 грн, в липні 2020 року - 2 100 грн, в січні 2021 року - 2 100 грн.

Таким чином, у зв`язку із частковою оплатою строк позовної давності переривався.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020, який набрав чинності 02 квітня 2020 року), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Строк дії карантину неодноразово продовжувався.

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 року), у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про задоволення апеляційної скарги та наявності правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Промінвестбанк».

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки за результатом апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, а також враховуючи, що позивачем було сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 3 021,02 грн, а за подачу апеляційної скарги у розмірі 4 531,50 грн, що разом становить 7 552,52 грн, то вказані судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - Караченцева Артема Юрійовича, задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (, 01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, 8) заборгованість за період з 01 квітня 2018 року по 30 серпня 2021 року у розмірі 158 996,85 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 42 404,49 грн, що разом становить 201 401,34 грн (двісті одну тисячу чотириста одну гривню тридцять чотири копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (, 01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, 8) судові витрати, понесені в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 7 552,52 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв