Справа № 128/1464/24
Провадження № 22-ц/801/2571/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Фанда О. А.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

21 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Стадника І.М. (судді-доповідача), Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 травня 2024 року

в справі №128/1464/24

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування матеріальної шкоди повернено позивачеві разом із доданими до неї документами. Роз`яснено ОСОБА_1 , що повернення позовної заяви не перешкоджає зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 19 листопада 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Заявляє також відвід усьому складу цивільної палати Вінницького апеляційного суду з тих підстав, що вони не мають права розглядати його апеляційну скаргу.

Зазначена заява підлягає залишенню без розгляду з тих підстав, що заявлення відводу всьому складу цивільної палати апеляційного суду процесуальним законодавством не передбачено.

Згідно з частиною 3 статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справи розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Натомість у даній справі ОСОБА_1 наводить перелік суддів апеляційного суду, іменуючи їх «працівниками суду», які на його думку не здатні об`єктивно розглянути його апеляційну скаргу, а також заявляє відвід всьому складу судової палати з розгляду цивільних справ, тобто заяву подано передчасно і не у спосіб, передбачений законом.

Вивчивши апеляційну скаргу, а також внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень судові рішення апеляційного суду, прийняті за скаргами ОСОБА_1 в цій справі, колегія суддів доходить висновку про необхідність залишення апеляційної скарги заявника без розгляду і застосування до нього заходів процесуального примусу в зв`язку зі зловживанням ним процесуальними правами.

Так, ОСОБА_1 неодноразово подавалися апеляційні скарги на зазначене судове рішення.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 26 липня 2024 року, 31 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржнику в зв`язку невиконанням вимог ухвал про залишення її без руху, а ухвалою апеляційного суду від 12 серпня 2024 року визнано, що звернення в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 травня 2024 року, є зловживанням процесуальними правами та відмовлено у прийнятті такої апеляційної скарги.

За змістом статей 185, 357 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Проте обставини, що стали підставою для неодноразового повернення апеляційної скарги в даній справі не перестали існувати, оскільки ОСОБА_1 , ігноруючи викладені у вказаних ухвалах роз`яснення, в черговий раз подав 19 листопада 2024 року апеляційну скаргу, оформлену в аналогічний спосіб не містить клопотання про поновлення строку з належними доказами поважності його пропуску та відсутні докази сплати судового збору. При цьому ОСОБА_1 безпідставно вважає, що на нього поширюється ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Такі дії вкотре свідчать про те, що заявник не шукає судового захисту, а намагається отримати протилежну оцінку обставин, які апеляційний суд у цій справі вже неодноразово визнавав підставою для повернення скарги та застосування до заявника заходів процесуального примусу.

Крім того суд апеляційної інстанції звертає увагу також на наступне.

У тексті апеляційної скарги ОСОБА_1 використовує висловлювання, які не притаманні для написання ділових документів (в тому числі апеляційної скарги), зокрема виражає явну неповагу до судді суду першої інстанції, під головуванням якої ухвалено оскаржуване судове рішення, та відображає зневажливе ставлення до судової гілки влади загалом.

Обґрунтування апеляційної скарги з використанням таких висловлювань: «під час святкування день ОСОБА_3 .Леніна 22.04.2024 працівник Вінницького районного суду ухвали ухвалу…», «…щодо розміщення мого підпису де захотів працівник Вінницького районного суду…»; «…примхи працівника суду…», «Увага до працівників апеляційного суду ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .!…»; «працівники Вінницького апеляційного суду мають звичку та не мають бажання враховувати судову практику, ухвалюють низку непотрібних, необґрунтованих ухвал про повернення апеляційної скарги»,«…підібраний працівниками апеляційного суду, метод та підхід для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження не є правильним…»; «Прошу врахувати мою думку, зупинитися та схаменутися, та не перекручувати норму 44 статті з метою досягнути протилежного результату. У тому випадку, якщо працівники апеляційного суду намагатимуться повторно та даремно відтягувати розгляд апеляційної скарги а також завдати для країни збитків я залишаю за собою право у відповідності до положення статті 106 частини 1 п. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів звернутися до вищої зради правосуддя зі скаргою щодо неправомірних дій працівників апеляційного суду які полягають у навмисному відтягуванні розгляду апеляційної скарги а також марнотратством державних коштів», тощо виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що, наприклад, у розумінні Європейського суду з прав людини констатується як зловживання правом на подання заяви.

Таким чином, звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, заявник використовує при цьому некоректну лексику, яка має цинічний (зневажливо-знущальний характер).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами віднесено до основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). Перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним (частина друга вказаної статті).

Учасник судового процесу має користуватися процесуальними правами саме з метою виконання завдання цивільного судочинства, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо ж такий учасник здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (образити, принизити суд, його суддів, інших учасників процесу, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції тощо), він виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зазначено, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

За змістом частини 1 ст. 143 ЦПК України передбачено, що суд з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства, може застосовувати заходи процесуального примусу, зокрема штраф в розмірі від 0,5 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України).

З огляду на вказане, беручи до уваги неодноразове подання апеляційної скарги з тими самими недоліками та його висловлювання, зокрема використання некоректної лексики, яка має зневажливо-знущальний характер, є виявом очевидної неповаги та свідчить про те, що апелянт ОСОБА_1 робить це зумисно, апеляційний суд розцінює такі дії як вияв небажання сприяти виконанню завдання цивільного судочинства та зловживання процесуальними правами.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання дій ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами та повернення йому апеляційної скарги на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 травня 2024 року.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що повернення апеляційної скарги в даному випадку не може розцінюватись як порушення права на доступ особи до суду. Адже, прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Крім того, з огляду на характер допущеного ОСОБА_1 зловживання процесуальними правами, з урахуванням наявності ухвали Вінницького апеляційного суду від 12 серпня 2024 року, якою уже визнано, що звернення в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 травня 2024 року, є зловживанням процесуальними правами та відмовлено у прийнятті такої апеляційної скарги, та з метою припинення такого зловживання апеляційний суд виснує про необхідність застосувати до останнього такий захід процесуального примусу як штраф в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних громадян, що становить 1 514 грн.

З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без розгляду через зловживання особою, яка її подала, процесуальними правами, залишається без розгляду заява про відвід всьому складу судової палати з розгляду цивільних справ Вінницького апеляційного суду, оскільки процесуальним законом передбачено подання заяви про відвід конкретного судді (суддів), які розглядають відповідну справу, з обґрунтуванням підстав для такого відводу.

Керуючись статтями 36, 39, 44, 143, 144, 148, 357, 368, 389 ЦПК України, -

ухвалив:

Залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про відвід всьому складу судової палати з розгляду цивільних справи Вінницького апеляційного суду.

Визнати, що звернення в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 травня 2024 року, є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 19 листопада 2024 року на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 травня 2024 року залишити без розгляду.

Застосувати до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України штраф у сумі 0, 5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень.

Ухвала про стягнення штрафу в силу ч. 5 ст. 148 Цивільного процесуального кодексу України є виконавчим документом.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Стягувач: Державна судова адміністрація України (01601, місто Київ, вулиця Липська, 18/5, ідентифікаційний код 26255795).

Боржник: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя-доповідач І. М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

В.В. Сопрун