Справа № 210/405/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:головуючого судді Камбул М.О.,

при секретарі судового засідання Чернокун Н.Ю.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду №1 м. Кривого Рогу за правилами загального позовного провадження за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Криворізької міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю,-

ВСТАНОВИВ:

16.01.2024 ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Криворізької міської ради, в якому просить усунути перешкоди у користуванні власністю: нерухомим майном торгівельно-зупиночним комплексом за адресою по АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,0057 га, та перебуває у комунальній власності КМР, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав позивача у користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_4 , від 22.01.2024, позовну заяву ОСОБА_3 до Криворізької міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, прийнято та відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 11-30 год. 22.02.2024, роз`яснено відповідачу можливість подання відзиву, зустрічного позову, заперечень, а позивачу роз`яснено можливість подання відповіді на відзив.

22.02.2024 судом постановлено ухвалу про передачу цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до Криворізької міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, за правилами виключної підсудності до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2024 цивільну справу №210/405/24 було розподілено для розгляду судді Камбул М.О.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 11-30 год. 29.04.2024, за правилами загального позовного провадження.

В підготовче засідання позивач ОСОБА_3 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В підготовчому засідання представник позивача ОСОБА_1 пояснила, що позивач звернувся до суду за захистом свого права як фізична особа, яка володіє нерухомим майном, тому вважає, що справу слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Представник відповідача, ОСОБА_2 в підготовчому засіданні вказує, що позивач звернувся до суду з метою усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, яку використовує саме для здійснення підприємницької діяльності, позивач є фізичною особою-підприємцем, тому вважає, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження по справі слід закрити.

Як вбачається з доданих доказів до позовної заяви, позивач звернувся до суду для захисту свого права фактично як фізична особа-підприємець, будучи суб`єктом господарювання, спірні відносини виникли в ході господарської діяльності.

Так, згідно Договору дарування торговельно-зупиночного комплексу від 11.11.2009, ОСОБА_3 належить торговельно-зупиночний комплекс, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. 23 лютого, зупинка громадського транспорту "вулиця Косигіна", в якому ФОП ОСОБА_3 здійснює господарську діяльність.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 1 Господарського кодексу України, він визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна і суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена у статті 20 ГПК України.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 20 ГПК Укрїни, господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 916/2791/16 (провадження № 12-141гс18) зроблено висновки про те, що спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України,ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до .п 1 ч. 1 ст. 55 ГП Укрїани, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 133 ГК України, основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 3 ст.134 ГК України, Правовий режим власності та правові форми реалізації права власності у сфері господарювання визначаються цим Кодексом і законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається, що передбачено ч. 2 ст. 256 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем, звернувся до суду за захистом своїх прав пов`язаних зі здійсненням ним саме господарської діяльності, торговельно-зупиночний комплекс, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. 23 лютого, зупинка громадського транспорту "вулиця Косигіна" використовується позивачем для здійснення господарської діяльності, земельна ділянка з приводу якої виник спір також використовується для здійснення господарської діяльності, тому суд приходить до висновку, що вирішення заявлених вимог не належить до цивільної юрисдикції, а підлягають розгляду в порядку господарськогоо судочинства.

Керуючись ст.ст. 13, 49, 142, 200, 255, 256, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до Криворізької міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю закрити, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвалу складено та підписано суддею 29 квітня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу не було вручено у день її складання, учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Суддя: