Справа № 462/2702/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 травня 2024 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючого-судді Боровкова Д.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному проваджені без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення боргу та моральної шкоди,

встановив:

Представник позивача - адвокат Ярош В.В. звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача борг в розмірі 106 доларів США 69 центів; 3922 грн. моральної шкоди та 10000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Свої вимоги мотивує тим, що 10 грудня 2008 року позивач став споживачем банківських послуг АТ КБ «Приватбанк». У січні 2022 року ОСОБА_1 скористався банкоматом АТ КБ «ПриватБанк», який знаходився у м. Львові для поповнення його банківського рахунку шляхом внесення готівкових коштів. Проте, після виконання всіх необхідних операцій із внесення готівки, банкомат почав здійснювати операцію з поповнення банківського рахунку, однак внаслідок технічного збою одна з купюр номіналом 100 доларів США не була зарахована на його рахунок, проте була прийнята банкоматом. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханнями повернути банкноту. Проте, відповідач не реагує на його звернення. Вважає, що такими діями відповідача йому нанесена моральна шкода. Також, просить стягнути 3% річних на підставі статті 625 ЦК України. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

29 березня 2024 року ухвалою суду у справі відкрито провадження та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач АТ КБ «Приватбанк» належним чином повідомлявся судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, про що свідчить довідка про доставку електронного листа. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило.

Згідно з вимогами частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі частини 8 статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вимоги статей 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 грудня 2008 року позивач ОСОБА_1 став споживачем банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», оформивши заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг та заяву про відкриття рахунку та приєднання Умов та Правил, що підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» від 30 листопада 2023 року № 20.1.0.0/7-231124/65011 /а.с.8/.

У січні 2022 року ОСОБА_1 скористався банкоматом АТ КБ «ПриватБанк», який знаходився у м. Львові для поповнення його банківського рахунку шляхом внесення готівкових коштів.

ОСОБА_1 стверджує, що після виконання всіх необхідних операцій із внесення готівки, банкомат почав здійснювати операцію з поповнення банківського рахунку, проте внаслідок технічного збою одна з купюр номіналом 100 доларів США не була зарахована на його рахунок, проте була прийнята банкоматом.

З листа АТ КБ «Приватбанк» від 29 січня 2024 року № 20.1.0.0/7-23115/25142, яке адресоване на ім`я представника позивача - адвоката Паляничка П.О. вбачається, що за результатами перевірки було встановлено, що під час проведення індексації терміналу за період з 04 січня 2022 року по 05 січня 2022 року було виявлено дві обгорілі купюри номіналом по 100 доларів США. Обгорілі і пошкоджені купюри були внесені в термінал клієнтом ОСОБА_1 відповідно до Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою правління Національного банку України від 25 вересня 2018 року № 103 дані купюри були надіслані відповідачем на дослідження до Національного банку України. Питання повернення однієї купюри номіналом 1000 доларів США вирішується, про що Василишина додатково буде проінформовано /а.с.9/.

АТ КБ «Приватбанк» надіслало ОСОБА_1 письмове повідомленням від 09 листопада 2023 року № 20.1.0.0/7-231109/106 про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/ розірвання договору і закриття рахунку /а.с.7/.

Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» на день розгляду справи в суді припинило з відповідачем будь-які ділові стосунки, проте вищевказану купюру номіналом 1000 доларів США останньому так і не було повернуто.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банківський автомат самообслуговування ( банківський автомат) - програмно - технічний комплекс, що надає можливість держателю електронного платіжного засобу здійснити самообслуговування за операціями одержання коштів у готівковій формі, внесення їх для зарахування на відповідні рахунку, одержання інформації щодо стану рахунків, а також виконати інші операції згідно функціональними можливостями цього комплексу.

У відповідності з пунктом 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Пунктом 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Згідно пунктами 1.28,1.29 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна організація - юридична особа, що визначає правила роботи платіжної системи, а також виконує інші функції щодо забезпечення діяльності платіжної системи та несе відповідальність згідно з цим Законом та договором; платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система.

Як, передбачено пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» суб`єктами правових відносин, що виникають при здійснені переказу коштів, є учасники, користувачі ( платники, отримувачі) платіжних систем.

Пунктами 9.4, 9.5., 9.6 статті 9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що банки, які уклали договори з платіжними організаціями платіжних систем, зобов`язані надавати користувачам незалежно від їх місцезнаходження/місця проживання однаковий доступ до отримання послуг банку з переказу та отримання інформаційних послуг із використанням електронних платіжних засобів, забезпечивши таку можливість у всіх відокремлених підрозділах банку, в яких здійснюється обслуговування рахунків користувачів. Платіжні організації платіжних систем зобов`язані забезпечувати однакові умови доступу та користування послугами цих платіжних систем всім учасникам цих платіжних систем, які здійснюють свою діяльність в Україні. Учасники платіжних систем зобов`язані забезпечити надання інформації про надання послуг з переказу коштів для захисту прав споживачів таких послуг.

Стаття 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» врегульовує, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Відповідно до пункту 158 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою правління Національного банку України від 25 вересня 2018 року № 103 (надалі - Інструкція № 103) банк (філія, відділення) у разі виявлення під час приймання, оброблення, видачі готівки сумнівних щодо справжності та платіжності банкнот (монет) національної валюти (далі - сумнівна національна валюта), навмисно пошкоджених банкнот, пошкодженої національної валюти, банкнот (монет) національної валюти з дефектами виробника [(далі - банкноти (монети) з дефектами виробника)], а також сумнівних щодо справжності банкнот іноземної валюти (далі - сумнівна іноземна валюта) зобов`язаний вилучити їх з оформленням довідки про вилучення (прийняття) банкнот (монет) для дослідження (додаток 23) у трьох примірниках.

Пунктом 159 Інструкції № 103 передбачено, що банку (філії, відділенню) забороняється видавати клієнтам, а також повертати чи тимчасово передавати виявлені в них сумнівну національну валюту, навмисно пошкоджені банкноти, пошкоджену національну валюту, банкноти (монети) з дефектами виробника, а також сумнівну іноземну валюту.

Згідно з пунктом 163 Інструкції № 103 банк (філія, відділення) передає для дослідження сумнівну національну валюту, навмисно пошкоджені банкноти, пошкоджену національну валюту, банкноти (монети) з дефектами виробника та сумнівну іноземну валюту протягом 20 робочих днів з дня їх вилучення з обігу до Національного банку. Дослідження банкнот (монет) з дефектами виробника та сумнівної іноземної валюти здійснює Департамент грошового обігу Національного банку.

Відповідно до пункту 168 Інструкції № 103 Національний банк, завершивши дослідження сумнівної національної валюти, навмисно пошкоджених банкнот, пошкодженої національної валюти, банкнот (монет) з дефектами виробника, сумнівної іноземної валюти, забезпечує: 1) відправлення до банку (філії, відділення) одного примірника опису банкнот (монет), акта про дослідження сумнівних банкнот (монет), інформацію про результати дослідження та за потреби повідомлення про необхідність отримання справжніх банкнот іноземної валюти (незалежно від ступеня їх зношеності) протягом п`яти робочих днів; 2) відправлення на вимогу банку (філії, відділення) банкнот (монет) національної валюти, визнаних за результатами проведеного дослідження неплатіжними; 3) зарахування (у день відображення в бухгалтерському обліку результатів досліджень) на відповідний балансовий рахунок банку (філії) суми платіжних та платіжних з дефектами виробника банкнот (монет) національної валюти; 4) відправлення повідомлення про вилучення підроблених банкнот (монет) національної та банкнот іноземної валюти, а також навмисно пошкоджених банкнот; пошкодженої національної валюти до підрозділу правоохоронного органу України за місцем вилучення або прийняття цих банкнот (монет) для дослідження; 5) передавання підроблених банкнот (монет) національної та іноземної валюти і неплатіжних, навмисно пошкоджених банкнот, пошкодженої національної валюти уповноваженому працівнику правоохоронного органу України за вимогою його відповідного підрозділу з оформленням відповідного акта.

Згідно з пунктом 169 Інструкції № 103 банк (філія, відділення), що вилучив сумнівну національну валюту, навмисно пошкоджені банкноти, пошкоджену національну валюту, банкноти (монети) з дефектами виробника, а також сумнівну іноземну валюту або прийняв їх для дослідження від фізичних та юридичних осіб за заявою, зобов`язаний на підставі результатів досліджень: 1) списати підроблені банкноти (монети) національної та іноземної валюти і неплатіжні, навмисно пошкоджені банкноти, пошкоджену національну валюту з відповідних позабалансових рахунків; 2) проінформувати протягом п`яти робочих днів із дня отримання банком (філією, відділенням) результатів дослідження пред`явників про результати досліджень та за їх бажанням ознайомити під підпис з актом про дослідження сумнівних банкнот (монет); 3) повністю відшкодувати пред`явникам суму банкнот (монет) національної валюти, визначених за результатами дослідження платіжними; 4) ужити протягом 30 робочих днів із дня отримання банком (філією, відділенням) повідомлення заходів для отримання в Національному банку справжніх банкнот іноземної валюти (незалежно від ступеня їх зношеності) на підставі довіреності на отримання готівки та інших цінностей; 5) повернути пред`явникам справжні банкноти іноземної валюти або за їх бажанням прийняти для здійснення касових операцій чи прийняти на інкасо; 6) повернути за вимогою пред`явника неплатіжні банкноти (монети) національної валюти протягом шести місяців із дня їх прийняття для дослідження. Після закінчення цього строку Національний банк утилізує неплатіжні банкноти (монети).

Згідно з частиною 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що АТ КБ «Приватбанк» проінформував позивача протягом п`яти днів з дня отримання банком результатів дослідження банкноти у 100 доларів США та не з`ясував у позивача щодо бажання ознайомитися під підпис із результатами дослідження.

АТ КБ «Приватбанк» також не надало суду доказів, які б свідчили про те, що купюра номіналом 100 доларів США, яка була у січні внесена позивачем у банкомат була визнана навмисно пошкодженою банкнотою, сумнівною, підробленою іноземною валютою або неплатіжною, що свідчить у сукупності про протиправну поведінку банку

З огляду на наведене, суд вважає, що АТ КБ «Приватбанк» зобов`язано було повернути ОСОБА_1 банкноту номіналом 100 доларів США або за його бажанням прийняти для здійснення касових операцій чи прийняти на інкасо в силу вимог вищевказаних нормативних актів. Проте, з незрозумілих суду причин, відповідачем не було здійснено вищевказаних дій.

Беручи до уваги, що відповідач не повернув банкноту номіналом 100 доларів США, не повідомив позивача щодо можливості отримання ним вказаної банкноти, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивач 100 доларів США.

Щодо вимоги про стягнення 3% річних на підставі статті 625 ЦК України.

Суд вважає, що вказана вимога також підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на те, що АТ КБ «Приватбанк» прострочило виконання грошового зобов`язання, останній на вимогу позивача повинний сплатити три проценти річних від простроченої суми (Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наявну заборгованість у відповідача, позивачем правомірно заявлено вимоги про нарахування сум передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, тому суд присуджує стягнути з АТ КБ «Приватбанк» 3 % річних в розмірі 6 доларів США 69 центів (100 доларів США х 814 календарних днів : 365 календарних днів : 100%), за період з 05 січня 2022 року (день виявлення працівниками банку банкноти) по 28 березня 2024 року (день подачі позову до суду).

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 зазначено: «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц)

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20)

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20 (провадження № 61?1132св22).

Абзац 2 частини 3 статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Крім того, що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач зазначає, що моральна шкода полягає в тому, що він понад 2 роки зазнає душевних страждань у вигляді занепокоєння, відчуття несправедливості, приниження, які щоразу зазнавав, спілкуючись з представниками ПТ КБ «Приватбанк». Завдану йому моральну шкоду, він оцінює в 3922,00 грн.

З зазначеного позивачем вбачається, що протиправною поведінкою відповідача було порушено права позивача та завдано йому у зв`язку з цим душевних страждань.

Судом встановлено, що дії відповідача у даному випадку були протиправними і цими протиправними діями позивачу було завдано моральну шкоду, між цими діями, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоді у розмірі 2000,00 грн, що відповідає спричиненій моральній шкоді, а також, принципам справедливості та добросовісності.

Висновок суду.

Враховуючи наведене, суд дослідивши докази по справі прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 106 доларів США 69 центів боргу та 2000,00 грн. моральної шкоди.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з зазначеним позовом, позивача, відповідно до приписів Закону України «Про захист прав споживачів», було звільнено від сплати судового збору.

При таких обставинах, суд вважає за необхідно, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, беручи до уваги, що майнова вимога була задоволена у повному обсязі стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то суд прийшов до наступних висновків.

У матеріалах справи міститься копії договору № 20/03/2024 від 20 березня 2024 року про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Ярошем В.В., та додатку № 1 до договору, згідно з яким вартість за вступ адвоката у справу та подачу позову становить 10000,00 грн.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 81,89,141,263-265,274-279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення боргу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 106 (сто шість) доларів США 69 центів боргу.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 2000 гривень 00 коп. моральної шкоди та 5000 гривень 00 коп. витрат на правову допомогу. Всього стягнути - 7000 (сім тисяч) гривень 00 коп.

У решті позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в дохід держави 1211 гривень 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського,1Д; ).

Суддя:

Оригінал рішення.