Справа № 529/1513/23
Провадження № 2/529/69/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Кириченко О.С.,

за участі секретаря судового засідання - Бурлиги Н.Л.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шейко Т.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Диканька Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Диканської селищної ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання права власності на будівельні матеріали,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, а також позиції учасників справи щодо позову.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Диканської селищної ради про визнання права власності на будівельні матеріали. В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що 27.10.1992 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Відділу архітектури і будівництва Диканської районної державної адміністрації було видано на його ім`я ОСОБА_1 . Дозвіл на проведення робіт по будівництву житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично з моменту отримання цього Дозволу розпочалося будівництво, підтвердженням чого є отриманий від Виконавчого комітету Диканської районної ради Полтавської області Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та проект житлового будинку за цією адресою, затверджений головним архітектором Диканської районної державної адміністрації ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що при будівництві житлового будинку за вказаною вище адресою ним було використано вказані у позові будівельні матеріали на суму 1350340,00 грн, що підтверджується Технічним оглядом і оцінкою технічного стану будівельних конструкцій будівель та споруд та інженерних мереж Садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями за цією адресою. Позивач зазначає, що у квітні 1995 року на підставі рішення Стасівської сільської ради № 57 від 27.04.1995 він отримав Дозвіл на газифікацію літньої кухні, як житлової площі, за вказаною вище адресою. У 1995 році він отримав на своє ім`я Робочий проект газифікації житлового будинку за вказаною адресою. 08.06.1995 він отримав Технічні умови № 44 на газифікацію житлового будинку та літньої кухні за зазначеною адресою. Всі документи, що підтверджують проведення робіт, а саме: "Общие данные по рабочим чертежам" та "План сетей. План жилого дома. Схема газопровода. Привязка дымового канала", оформлені на його ім`я, та в них вказано, що він, ОСОБА_1 , є власником житлового будинку за вказаною адресою. Рішенням Виконавчого комітету Стасівської сільської ради № 28 від 19.03.1997 передано йому у приватну власність земельну ділянку площею 0,22 га під обслуговування житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 . 23.03.2010 ПП Полтавське бюро інвентаризації "Інвентаризатор" було видано Технічний паспорт за інвентаризаційним № НОМЕР_1 на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 на користувача ОСОБА_1 . При цьому техніком цього бюро ОСОБА_4 було зазначено, що будинок не прийнятий в експлуатацію. 13.08.2010 ППФ "Візит" було складено Технічний огляд і оцінку технічного стану будівельних конструкцій будівель та споруд та інженерних мереж вказаного житлового будинку, відповідно до якого стан конструкції житлового будинку з господарськими будівлями класифіковано, як стан ІІ - задовільний, придатний для експлуатації. Позивач зазначає, що вказаний вище будинок не було введено в експлуатацію через неправомірні дії Стасівської сільської ради, що підтверджується постановою дізнавача СД ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Яхно Б.В. про визнання його, ОСОБА_1 , потерпілим у кримінальному провадженні.

Посилаючись на вказані обставини, необхідність захисту його права власності на будівельні матеріали, з яких побудовано спірний житловий будинок, неможливість визнання права власності на цей будинок у позасудовому порядку, позивач просить визнати за ним право власності на вказані у позові будівельні матеріали, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач Диканська селищна рада надала суду відзив на позов, в якому просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача. В обґрунтування відзиву вказано, що як спірний об`єкт незавершеного будівництва, так і будівельні матеріали, що були використані при його будівництві, не є комунальною власністю. Диканська селищна рада не заявляла і не заявляє нині свого права власності на будівельні матеріали, що є предметом спору. Земельна ділянка, на якій знаходиться об`єкт незавершеного будівництва, за життя належала батьку позивача ОСОБА_5 , а після його смерті в порядку спадкування за заповітом перейшла у власність доньки померлого - ОСОБА_2 . Таким чином, селищна рада не порушує права та законні інтереси позивача, а тому не може бути відповідачем у цій справі. Натомість, позивач не залучив до участі у справі влсника земельної ділянки ОСОБА_2 як відповідача та не звернувся до суду із клопотанням про заміну первісного відповідача на належного відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шейко Т.В. надала письмову правову позицію по справі, в якій вказала, що позивач побудував спірний житловий будинок маючи всі дозвільні документи. Вже при введенні житлового будинку в експлуатацію стало відомо, що земельна ділянка, на якій знаходиться вже побудований будинок, була незаконно передана іншій людині, про що позивач дізнався вже після смерті цієї людини. На теперішній час проводиться досудове розслідування кримінального провадження за фактом підроблення рішень сесії сільської ради про виділення цієї земельної ділянки, по якому позивач ОСОБА_1 визнаний потерпілим. Право позивача на володіння будівельними матеріалами, з яких був побудований житловий будинок, підтверджується доданими до позову документами, а тому наявні підстави для задоволення позову.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шейко Т.В. надала заперечення на відзив, в якому вказала, що цей відзив є необґрунтованим та не відповідає фактичним даним справи. Представник позивача зазначила, що відповідач у відзиві визнає факти виділення позивачу у 1992 році земельної ділянки для будівництва житлового будинку, здійснення позивачем будівництва будинку на вказаній земельній ділянці, проведення технічної інвентаризації житлового будинку. Твердження відповідача про те, що земельна ділянка не виділялася позивачу, є невірним, оскільки будинок було побудовано 23.03.2010, а земля на будівництво була незаконно виділена вже іншій особі 28.12.2011, на підставі сфальсифікованих документів, за фактом чого нині проводиться досудове розслідування кримінального провадження. Земельна ділянка по АДРЕСА_1 не є власністю ОСОБА_2 , так як відсутні правовстановлюючі документи на її ім`я. Крім того, на вказану земельну ділянку є інші спадкоємці з обов`язковою часткою у спадкуванні - ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_1 . Отже ОСОБА_2 не наділена правом сумісної власності на земельну ділянку, вона не брала участі у будівництві житлового будинку та відповідно у неї відсутнє право на будівельні матеріали.

Відповідач Диканська селищна рада надав суду пояснення на заперечення представника позивача, в якому вказав, що згідно з відомостями Державного земельного кадастру земельна ділянка, на якій побудовано спірний будинок, належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , який є батьком позивача. За життя, ОСОБА_5 склав заповіт від 03.02.2020, відповідно до якого все належне йому майно заповів своїй дочці ОСОБА_2 , яка є сестрою позивача. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивачем не наведено будь-яких аргументів щодо спростування позиції Диканської селищної ради про те, що вона не є належним відповідачем у справі. Посилаючись на вказане, відповідач просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пред`явленням його до неналежного відповідача.

Представник позивача надала суду додаткові пояснення, в яких вказано, що доданими до позову документами підтверджується факт придбання позивачем за власний рахунок будівельних матеріалів, з яких ним було побудовано житловий будинок. Вже після побудови будинку позивач дізнався про те, що не зможе ввести його в експлуатацію, так як земля, на якій він побудований, була незаконно передана іншій людині. При цьому, порушено право позивача вільно володіти будівельними матеріалами, конструкціями та товарами, які він придбав для будівництва. Відповідно до ст. 335 ЦПК України Диканська селищна рада та її виконавчий комітет повинні взяти на облік будівельні матеріали, конструкції, товари, які знаходяться у межах територіальної громади як безхазяйне майно. Представник позивача просила задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 23.02.2024 було задоволено заяву ОСОБА_2 та залучено її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Представник позивача надала суду пояснення по справі, в яких вказала, що третя особа ОСОБА_2 не має права власності на земельну ділянку, на якій знаходяться будівельні матеріали, щодо визнання права власності на які звернувся до суду позивач. Складений на користь ОСОБА_2 заповіт щодо цієї земельної ділянки є незаконним, оскільки наявні спадкоємці з обов`язковою часткою (її мати та непрацездатний позивач). Будинок було побудовано 23.03.2010, а земля на будівництво була незаконно виділена вже іншій особі 28.12.2011, на підставі сфальсифікованих документів, за фактом чого нині проводиться досудове розслідування кримінального провадження. Будинок, який знаходиться на цій земельній ділянці, не введений в експлуатацію і відповідно не може використовуватися для життя. В ньому ніхто не мешкає, крім ОСОБА_2 , яка живе в прибудові "незаконній, без документації", в якій відсутні газ та світло.

Представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Конюшенко М.А. надала суду пояснення щодо позову, в якому просила відмовити у задоволенні позову. Земельна ділянка, на якій знаходиться спірний об`єкт незавершеного будівництва, який шляхом подання позову про визнання права власності на будівельні матеріали бажає узаконити позивач, раніше належала батьку позивача - ОСОБА_5 . Ще за життя батька позивач судився із родиною за вказану земельну ділянку, вважаючи будинок, що на ній збудований, своєю власністю. Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 01.12.2010, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 07.02.2011, зокрема було встановлено, що ОСОБА_1 разом з іншими членами сім`ї, в тому числі і батьком ОСОБА_5 , користувався вказаною вище земельною ділянкою при приїзді у відпустку з місця свого постійного проживання і брав участь у будівництві нерухомого майна, яке на даний час на ній розташоване. Тобто, позивач не будував спірний будинок по АДРЕСА_1 , а лише брав участь у будівництві будинку, як член родини в той час коли приїздив у відпустку, а тому не є власником будівельних матеріалів. Цими судовоми рішеннями встановлено, що рішенням виконавчого комітету Стасівської сільської ради № 12 від 13.03.1992 виділено земельну ділянку під забудову індивідуального житлового будинку та надано дозвіл на таке будівництво ОСОБА_5 , батьку позивача, а не позивачу ОСОБА_1 . Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 21.06.2021 у справі № 529/91/22, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 17.01.2023, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Диканської селищної ради про визнання незаконним та скасування рішення Стасівської сільської ради від 28.12.2011, яким надано померлому ОСОБА_5 дозвіл на реконструкцію житлового будинку по АДРЕСА_1 . Батько позивача - ОСОБА_5 помер і його спадкоємцем за заповітом є дочка ОСОБА_2 . Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 20.12.2022 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним цього заповіту, згідно якого спадковим майном була саме вказана земельна ділянка. Спірний будинок за власні кошти будували батьки позивача та ОСОБА_2 , що підтверджується доданими до пояснення документами. Позивач приїжджаючи у літню відпустку, дійсно допомагав батькам будувати будинок, їздив з батьком за будівельними матеріалами, але не міг повністю самостійно та лише за власні кошти його збудувати, оскільки працював льотчиком в Російській Федерації, більше двадцяти років має громадянство іншої держави, ніколи не проживав у спірному будинку та не має там реєстрації. Поданий ОСОБА_1 позов зачіпає права ОСОБА_2 як спадкоємця земельної ділянки, на якій розташовані будівельні матеріали, право власності на які хоче визнати позивача, а тому позов не підлягає задоволенню.

Представник позивача надала заперечення на пояснення третьої особи ОСОБА_2 , в яких вказано, що з доданих до пояснення документів на придбання будівельних матеріалів вбачається, що вони не стосуються тих будвельних матеріалів, які дійсно були використані при будівництві спірного будинку. Позивач побудував будинок на підставі всіх дозвільних документів, які не визнані судом незаконними чи підробленими. ОСОБА_2 та її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ніколи не були прописані по АДРЕСА_1 , на теперішній час ОСОБА_2 взагалі вказує інше своє місце проживання, що свідчить про те, що остання та її батьки не будували житловий будинок та не придбавали будівельні матеріали.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Представник позивача - адвокат Шейко Т.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав, вказаних у позові та раніше наданих письмових поясненнях і запереченнях.

Представник відповідача Виконавчого комітету Диканської селищної ради в судове засідання не з`явився, у раніше наданому суду клопотанні відповідач просив провести розгляд справи за відсутності його представника.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася.

Представник третьої особи - адвокат Конюшенко М.А. в судове засідання не з`явилася, надала суду клопотання, в якому просила відмовити у задоволенні позову та провести розгляд справи за її та ОСОБА_2 відсутності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

З матеріалів справи вбачається, що 27.10.1992 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Відділу архітектури і будівництва Диканської районної державної адміністрації було видано на його ім`я позивача ОСОБА_1 . Дозвіл на проведення робіт по будівництву житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 5/.

Виконавчим комітетом Диканської районної ради Полтавської області у 1992 році було видано Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та проект житлового будинку за цією адресою, затверджений головним архітектором Диканської районної державної адміністрації Оліфіренко М.М. /а.с. 4, 27-28/.

У квітні 1995 року на підставі рішення Стасівської сільської ради № 57 від 27.04.1995 позивач ОСОБА_1 отримав Дозвіл на газифікацію літньої кухні, як житлової площі, за вказаною вище адресою /а.с. 8/.

У 1995 році позивач отримав на своє ім`я Робочий проект газифікації житлового будинку за вказаною вище адресою /а.с. 7/.

08.06.1995 ОСОБА_1 отримав Технічні умови № 44 на газифікацію житлового будинку та літньої кухні за зазначеною вище адресою /а.с. 5/.

23.03.2010 ПП Полтавське бюро інвентаризації "Інвентаризатор" було видано Технічний паспорт за інвентаризаційним № НОМЕР_1 на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 на користувача ОСОБА_1 , позивача по справі, в якому не зазначено, що будинок прийнятий в експлуатацію /а.с. 10-14/.

13.08.2010 ППФ "Візит" було складено Технічний огляд і оцінку технічного стану будівельних конструкцій будівель та споруд та інженерних мереж вказаного житлового будинку, відповідно до якого стан конструкції житлового будинку з господарськими будівлями класифіковано, як стан ІІ - задовільний, придатний для експлуатації. У цьому Технічному огляді також детально вказано список виконаних робіт та використаних будівельних матеріалів на будівництво житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 /а.с.16-26/.

З наявних у матеріалах справи копій рішення Диканського районного суду Полтавської області від 20.12.2022 у справі № 529/556/21 та постанови Полтавського апеляційного суду від 23.07.2024, якою вищевказане рішення суду залишено без змін, вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. У цих судових рішеннях було встановлено, що за життя батьком позивача - ОСОБА_5 було складено заповіт від 03.02.2020, який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Микитенко Ю.В. та зареєстровано у реєстрі за № 156. Згідно з вказаним заповітом ОСОБА_5 заповідав своїй дочці ОСОБА_2 все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, все те, що буде належати йому на день смерті іна що він за законом матиме право. До складу спадщини після смерті ОСОБА_5 зокрема входить земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частин 2, 3 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) викладено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

В судовому засіданні було встановлено, що земельна ділянка, на якій розташований будинок з господарськими будівлями, який, як вказує позивач, побудований ним, та на будівельні матеріали, з яких збудовано цей будинок, нині позивач просить визнати право власності, входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 , спадкоємцем якого за заповітом від 03.02.2020 є третя особа по справі ОСОБА_2 .

Вказаний вище заповіт на час розгляду справи судом є дійсним, що підтверджується зокрема наявним у справі рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 20.12.2022, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 23.07.2024, яким було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання цього заповіту недійсним. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України.

Вказане взаємоузгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.03.2023 у справі № 463/6829/21-ц.

Таким чином, третя особа у справі ОСОБА_2 , як спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, у тому числі і власником земельної ділянки, на якій розташований будинок з господарськими будівлями, який, як вказує позивач, побудований ним, та на будівельні матеріали, з яких збудовано цей будинок, нині позивач просить визнати право власності, що спростовує твердження представника позивача про те, що за відсутності правовстановлюючого документа ОСОБА_2 не є власником цієї земельної ділянки.

Відповідно до частин 4, 6 статті 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Із пояснення щодо позову, наданого представником третьої особи у справі, вбачається, що ОСОБА_2 не визнає факт того, що позивач самостійно та за власні кошти побудував будинок на належній їй земельній ділянці та не визнає факту того, що будівельні матеріали, право власності на які позивач просить визнати за ним, також належать виключно позивачу, тобто ОСОБА_2 заперечує проти задоволення позову, вказуючи, що він зачіпає її законні інтереси та права.

Належним відповідачем у справі є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Враховуючи вказані вище встановлені судом обставини в сукупності, суд дійшов висновку, що належним відповідачем у даній справі, який має відповідати за позовом, є саме ОСОБА_2 , яка як спадкоємець, є власником земельної ділянки, на якій розташований будинок з господарськими будівлями, який, як вказує позивач, побудований ним, та на будівельні матеріали, з яких збудовано цей будинок, нині позивач просить визнати право власності, та яка оспорює факт самостійної побудови позивачем цього будинку та факт повної належності йому будівельних матеріалів, з яких він був збудований.

Натомість, визначений позивачем у даній справі відповідач - Виконавчий комітет Диканської селищної ради є неналежним відповідачем, адже цей відповідач не заявляв і не заявляє нині свого права власності на будівельні матеріали, що є предметом спору, не являється власником земельної ділянки, на якій розташовані ці будівельні матеріали і не оспорює право власності на неї.

Враховуючи вказані вище обставини в їх сукупності, те, що позивач не заявив клопотання про заміну неналежного відповідача, хоча мав таку можливість, беручи до уваги, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову до Виконавчого комітету Диканської селищної ради на підставі того, що він пред`явлений до неналежного відповідача.

Вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати у справі не підлягають стягненню з відповідача та залишаються на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 17, 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Диканської селищної ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання права власності на будівельні матеріали - відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 13 вересня 2024 року.

Головуючий О.С. Кириченко