ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

24 квітня 2024 року

м. Харків

Справа № 645/1319/19

Провадження № 22-ц/818/90/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання : Носової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 червня 2023 року, ухвалене суддею Іващенко С.О., -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В обгрунтування позову зазначає, що 08 жовтня 2018 року між ним та відповідачем було укладено усний договір підряду на ремонт пристрою DPI 620 GENІI у кількості 1 шт., та пристрою DPI 620 IS у кількості 1 шт., загальна узгоджена вартість яких становила 500 000грн. Укладення договору підряду підтверджується письмовою розпискою від 17 листопада 2018 року, яка складена ОСОБА_2 власноручно. Згідно умов договору підряду та вказаної розписки, відповідач мав повернути йому з ремонту вищенаведені пристрої 16 листопада 2018 року. Всупереч умов договору відповідач пристрої не повернув, мотивуючи тим, що їх було викрадено. Відповідачем було подано заяву про викрадення приладів до Фрунзенського районного відділу поліції ГУ МВС у Харківській області. Станом на момент подання позовної заяви до суду відсутнє судове рішення, у якому було б встановлено факт наявності кримінального правопорушення (викрадення майна). Крім цього, викрадення предмету, що передається підряднику на ремонт, не відноситься до обставин непереборної сили, що виключають вину підрядника, ні в силу цивільного законодавства України, ні в силу умов укладеного договору підряду. Чинним законодавством передбачений обов`язок підрядника забезпечувати збереження та схоронність майна. Вартість приладів була узгоджена між сторонами, що відповідає їх ринковій вартості. Ні прилади, ні грошову компенсацію йому повернуто не було.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 500 000грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 446 541,89грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування витрат на правову допомогу грошові кошти у розмірі 48 300грн. та витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 17 270,63грн.

В іншій частині - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції підійшов формально до вирішення питання та виніс рішення, яке протилежне тому, що було скасовано судом касаційної інстанції, не дослідивши та не врахувавши під час розгляду справи суть правовідносин між сторонами по справі.

Вважає, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані норми, що регулюють підрядні правовідносини, а мали бути застосовані норми, які регулюють послуги, а в частині обсягу відповідальності норми, що регулюють відповідальність за договором про надання безоплатних послуг, якими передбачена відповідальність у вигляді двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також зазначає, що проведена оцінка спірного майна на замовлення позивача була здійснена на підставі невірних вихідних даних, а саме невірно зазначено стан обладнання.

Крім того вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про залишення позову без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_4 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що судом касаційної інстанції, під час розгляду даної справи та направлення справи на новий розгляду до суду першої інстанції, було встановлено факт укладання між сторонами саме договору підряду, а тому аргументи відповідача щодо зворотнього не відповідають дійсним обставинам справи.

Що стосується вартості спірного майна, то на підтвердження цих обставин ним було надано: висновок експертного товарознавчого дослідження, який не спростований відповідачем; розписку про передачу обладнання, в якій визначена сторонами вартість спірного майна; покази свідків.

Звертає увагу на те, що підрядник зобов`язаний вжити всіх заходів щодо збереження майна переданого йому замовником та відповідає за втрату або пошкодження цього майна.

Позивачем рішення суду не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами по справі було укладено угоду про виконання робіт з ремонту калібраторів (договір підряду). Оскільки відповідач вказані прилади позивачу не повернув, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача їх ринкова вартість, яка в сукупному розмірі становить 446 541,89грн.

Враховуючи, що позивачем були також понесені витрати на надання правничої допомоги в розмірі 48 300грн., зазначена сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 08 жовтня 2018 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 два багатофункціональних прилади для перевірки та калібрування вимірювальних приборів і датчиків (калібратори) «DPI 620 GENIІ» та «DPI 620 IS».

Як вбачається з копії розписки ОСОБА_2 від 17 листопада 2018 року, у жовтні 2018 року він отримав вказані прилади у комплекті із зарядним пристроєм та дротами для ремонту від ОСОБА_1 та повинен був їх повернути 16 листопада 2018 року. Вартість приладів визначено у розмірі 500 000,00 грн (а. с. 7, т. 1).

17 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Немишлянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області із заявою про крадіжку майна з його автомобіля. На підставі вказаної заяви 18 листопада 2018 року до ЄРДР внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого частиною першої статті 185 КК України. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, станом на 31 травня 2019 року винні особи не встановлені (а. с. 110112, т. 1).

З протоколу допиту потерпілого ОСОБА_2 від 18 листопада 2018 року вбачається, що він отримав від свого сусіда ОСОБА_1 калібратори для діагностики та можливого ремонту. 15 листопада 2018 року він повідомив ОСОБА_1 , що не зможе відремонтувати прилади та домовився щодо їх повернення 16 листопада 2018 року. Однак увечері 16 листопада 2018 року не виявив приладів у своєму автомобілі (а.с.113, т.1).

За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Ураховуючи зміст статті 640 ЦК України та залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до частин першої, третьої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника, на який спрямована узгоджена воля сторін.

Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт.

Ціна договору підряду це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення. За статтею 843 ЦК України у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт та є додатком до договору та його невід`ємною частиною.

За відсутності цих умов ціну може встановити суд на основі звичайно застосовуваних за аналогічні роботи цін з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Відповідно до статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Таким чином, закріплене у ЦК України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір. Причому консенсуальність договору підряду означає, що він визнається укладеним у момент одержання особою, яка направила оферту, акцепту.

Подібні за змістом висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц (провадження № 14-84цс18).

Форма договору підряду може бути як усною так і письмовою, і визначається відповідно до положень статей 205, 207209 ЦК України.

Згідно зі статтею 841 ЦК України підрядник зобов`язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна.

Як на підставу позову ОСОБА_1 посилався на те, що між сторонами був укладений договір підряду на ремонт калібраторів та всупереч положенням статті 841 ЦК України ОСОБА_2 не вжив заходів щодо збереження майна та допустив втрату переданих йому пристроїв.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_2 посилався на те, що він повинен був лише оглянути калібратори на предмет їх подальшого ремонту.

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Як свідчать матеріали справи відповідач ОСОБА_2 не заперечував, що у жовтні 2018 року він отримав від позивача ОСОБА_1 калібратори у комплекті із зарядним пристроєм та дротами та повинен був їх повернути 16 листопада 2018 року; вартість приладів визначено у розмірі 500 000,00 грн.

Указане підтверджується змістом письмової розписки ОСОБА_2 від 17 листопада 2018 року та поясненнями сторін у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами по справі було укладено саме угоду про виконання робіт з ремонту калібраторів (договір підряду).

Відсутність письмового договору підряду та чітко визначеного змісту робіт не впливає на правову природу правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем.

Посилання відповідача на те, що між сторонами було укладено договір надання послуг, а не договір підряду, колегією суддів не приймаються.

Так, в ухвалі від 14 січня 2021 року по справі № 923/1067/19 Верховний Суд вказав:

«послуга» - це «невидимий товар», який можна купити, але фізично не відчути, що продається не як результат виробництва, а як дія та/чи/або продукт, результат діяльності. Послуги є двостороннім зобов`язанням, за наявністю як замовника так і виконавця.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 ЦК України).

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (стаття 837 ЦК України).

Верховний Суд відзначає, що предметом договору про надання послуг є вчинення виконавцем певних дій або здійснення певної діяльності. Предметом договору є надання послуг різного роду за завданням замовника. Специфічні характеристики послуги відрізняють її від товару. Для послуги характерна непомітність (її не можна взяти в руки, зберігати, транспортувати, складувати); послуга є невичерпною (незалежно від кількості разів її надання її власні кількісні характеристики не змінюються). Всім послугам властива одна спільна ознака - результату передує здійснення дій, які не мають матеріального змісту, тобто під час надання послуг продається не сам результат, а дії, які до нього призвели.

Послуги відрізняються також від робіт. Якщо у зобов`язаннях підрядного типу результат виконаних робіт завжди має речову форму, то у зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця не має речового змісту. Корисний ефект від діяльності з надання послуги полягає не у вигляді певного осяжного матеріального результату, як це має місце при виконанні роботи, а полягає в самому процесі надання послуги. Сама ж послуга споживається у процесі її надання, тому її визначають як діяльність, спрямовану на задоволення будь-яких потреб.

До того ж необхідно звернути увагу на умову про ризик: відповідно до статті 837 ЦК України підрядник зобов`язується виконати певну роботу на власний ризик, а конструкція статті 901 ЦК України такого застереження не містить.

Таким чином, основний критерій відмінності договору підряду від договору про надання послуг, - майновий результат роботи і відсутність такого у послуги.

Як вбачається із змісту власноручно складеної відповідачем ОСОБА_2 розписки від 17 листопада 2018 року, останній у жовтні 2018 року отримав від позивача ОСОБА_1 калібратори у комплекті із зарядним пристроєм та дротами на ремонт, та повинен був їх повернути 16 листопада 2018 року.

Отже, сторонами було погоджено, як предмет договору ремонт калібраторів, а також строк виконання робіт до 16 листопада 2018 року.

Ремонтом по суті процесом зміни, відновлення, покращення, доведення об`єкта до початкових характеристик.

Виконання робіт передбачає отримання певного матеріально-визначеного результату, а не послуги, що споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності.

Відповідачем у свою чергу не спростовано факту, що ним були отримані вищевказані калібратори саме на ремонт, а не на проведення діагностичних дій, з метою визначення їх ремонтнопридатності, як він про це зазначає, зокрема і у протоколі допиту потерпілого від 18 листопада 2018 року (т.І, а.с.113).

В протоколі допиту потерпілого від 18 листопада 2018 року містяться особисті пояснення відповідача. Зазначені обставини не були встановлені в межах даного кримінального провадження відповідним судовим рішенням, а тому не мають преюдиційного значення для розгляду даної справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Посилання відповідача на те, що вказану розписку він склав під примусом колегією суддів не приймаються, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин не надано та матеріали справи не містять.

За змістом статті 841 ЦК України підрядник відповідає за втрату або пошкодження майна, переданого йому замовником.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 500 000,00 грн.

Зазначена сума відповідає вартості приладів, яку зазначено в розписці ОСОБА_2 від 17 листопада 2018 року.

Однак, згідно з висновком експертного товарознавчого дослідження № 02/26, складеного 27 лютого 2020 року суб`єктом оціночної діяльності оцінювачем ОСОБА_5 на замовлення представника ОСОБА_1 , ринкова вартість ненаданого на дослідження багатофункціонального калібратора «DPI 620 GENIІ multifunction calibrator+HART», 2015 року випуску, станом на 17 листопада 2018 року з урахуванням зносу складала 205 715,75 грн з ПДВ; ринкова вартість ненаданого на дослідження багатофункціонального калібратора «DPI 620 IS communication protocol HART», 2012 року випуску, станом на 17 листопада 2018 року з урахуванням зносу складала 240 826,14 грн з ПДВ (а. с. 179190, т. 1).

Тобто разом 446 541,89 грн.

Відповідачем у свою чергу не було надано належних та допустимих доказів того, що вартість таких приладів є значно нижчою через їх фізичний стан.

Крім того, як вбачається із змісту складеною власноруч відповідачем розписки, вартість приладів на момент їх передачі останньому складала 500 000грн.

Оскільки відповідачем не було повернуто позивачу вказані прилади у встановлений договором строк, у зв?язку із їх втратою, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача їх сукупна ринкова вартість 446 541,89 грн., яка відповідачем не спростована.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів в частині стягнення з відповідача витрат правову допомогу, тому в цій частині рішення суду колегією не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу оскарження протокольної ухвали про залишення без задоволення клопотання про залишення позову без розгляду, то колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що. 27 березня 2023 року представником відповідача ОСОБА_3 заявлялось клопотання про залишення позову без розгляду з підстав п.3) ч.1 ст.257 ЦПК України - у зв`язку з повторною неявкою позивача та його представника в судове засідання.

Як вбачається із протоколу судового засідання Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2023 року клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про залишення позову без розгляду залишено без задоволення та зазначено головуючим суддею про те, що зазначена ухвала відповідно до вимог ст.353 ЦПК України не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, а тому не вимагається складання окремого процесуального документу.

Відповідно до частини 2 статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

У частині 1 статті 353 ЦПК України визначений перелік ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду. Даний перелік ухвал є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Нормами цивільного процесуального законодавства не передбачено право на апеляційне оскарження окремо від рішення суду ухвали про відмову у залишенні позову без розгляду.

Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Згідно частини 2 статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання, оскільки ані позивач, ані його представник двічі не з?явилися до судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки позивача (усіх позивачів) в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Вказані висновки неодноразово підтверджені Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 22 березня 2021 року у справі № 757/43966/16-ц, від 01 квітня 2021 року у справі № 2-1676/11, від 05 квітня 2021 року у справі № 524/3347/18, від 19 квітня 2021 року у справі № 675/1714/19.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріали справи свідчать, що після направлення судом касаційної інстанції справи на новий розгляд, ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2023 року справу було прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 15 лютого 2023 року (т.ІІІ, а.с.84).

14 лютого 2023 року представником позивача ОСОБА_4 було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки на цей час він перебував на Закарпатті, а його клопотання про розгляду справи в режимі відеоконференції було залишено без задоволення (т.ІІІ, а.с.99).

Розляд справи було відкладено на 13 березня 2023 року.

13 березня 2023 року представником позивача ОСОБА_4 було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки він перебуває на стаціонарному лікуванні до 17 березня 2023 року.

Розгляд справи було відкладено на 30 березня 2023 року.

При цьому, матеріали справи містять лише докази належного повідомлення представника позивача ОСОБА_4 про судове засідання призначене на 13 березня 2023 року (а.с.148-149).

З урахування викладеного, підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача та його представника в судове засідання (п.3) ч.1 ст.257 ЦПК України) відсутні.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та суттєвими не являються, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотримання вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова