Справа № 163/2021/24
Провадження № 2/163/400/24
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 року місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Павлусь О.С., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві позивач просить ухвалити рішення про стягнення з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 20000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вивченням позовної заяви та доданих до неї матеріалів суддя встановив підстави для такого висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

У цивільно-процесуальному законодавстві України визначення «належного суду» врегульоване інститутом підсудності та передбачене параграфом 3 глави 2 ЦПК України.

Нормами цього параграфу ЦПК України визначено загальну підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача (ст.27 ЦПК України), альтернативну підсудність за вибором позивача (ст.28 ЦПК України) та виключну підсудність (ст.30 ЦПК України).

Частиною 2 статті 27 ЦПК України встановлено загальне правило про підсудність справ за місцезнаходженням відповідача та визначено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У частині 4 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Звертаючись до суду із цим позовом позивач просить стягнути з Держави України в особі Департаменту патрульної поліції грошові кошти на відшкодування завданою йому моральної шкоди в результаті незаконних дій інспекторів патрульної поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та здійснення повідомлення на службу 102 про виявлення в посвідченні водія ознак підробки.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження юридичної особи відповідача Департаменту патрульної поліції України () за адресою: місто Київ, вулиця Федора Ернста, 3, тобто на території Солом`янського району міста Києва, а місцезнаходження юридичної особи відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області () за адресою: площа Лесі Українки, 1, місто Київ, тобто на території Печерського району міста Києва.

У позовній заяві як на підставу підсудності даного позову Любомльському районному суду Волинської області позивач посилається на положення ч.4 ст.28 ЦПК України.

Однак така позиція позивача є помилковою, передбачене ч.4 ст.28 ЦПК України правило альтернативної підсудності у даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки відповідно до обґрунтування позову моральна шкода позивачу заподіяна посадовими особами Департаменту патрульної поліції, який не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратурою або судом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових, розвідувальних та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Згідно із ст.5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами:

Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції;

Державного бюро розслідувань - оперативними, оперативно-технічними, внутрішнього контролю, забезпечення особистої безпеки;

Служби безпеки України - оперативними підрозділами Центрального управління, регіональних органів та органів військової контррозвідки;

Служби зовнішньої розвідки України - агентурної розвідки, оперативно-технічними, власної безпеки;

Державної прикордонної служби України - розвідувальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (агентурної розвідки, оперативно-технічним, власної безпеки), підрозділами забезпечення внутрішньої безпеки та власної безпеки, оперативного документування, оперативно-розшуковими та оперативно-технічними;

управління державної охорони - підрозділом оперативного забезпечення охорони виключно з метою забезпечення безпеки осіб та об`єктів, щодо яких здійснюється державна охорона;

органів і установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України; розвідувального органу Міністерства оборони України - оперативними, оперативно-технічними, власної безпеки;

Національного антикорупційного бюро України - детективів, оперативно-технічними, внутрішнього контролю;

Бюро економічної безпеки України - підрозділами детективів, оперативно-технічними підрозділами.

Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється.

Згідно з п.5 ч.1 ст.3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ст.38 КПК України органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання.

Досудове слідство здійснюють:

1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; г) органів Державного бюро розслідувань;

2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України;

3) підрозділи детективів органів Бюро економічної безпеки України.

Дізнання здійснюють підрозділи дізнання або уповноважені особи інших підрозділів: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів Бюро економічної безпеки України; г) органів Державного бюро розслідувань; ґ) Національного антикорупційного бюро України.

Отже, Департамент патрульної поліції не визначений законом як орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, а також очевидним є те, що не є прокуратурою або судом, тому до спірних правовідносин не підлягає застосовуванню положення ч.4 ст.28 ЦПК України, а відтак позовна заява ОСОБА_1 не підсудна Любомльському районному суду Волинської області.

До спірних правовідносин застосовуються загальні правила підсудності, передбачені ст.27 ЦПК України.

З огляду на юридичні адреси відповідачів встановлено, що на Департамент патрульної поліції України поширюється юрисдикція Солом`янського районного суду міста Києва, а на Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області Печерського районного суду міста Києва.

Оскільки позов обґрунтовується заподіянням позивачу моральної шкоди саме внаслідок дій посадових осіб Департаменту патрульної поліції, а Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області є лише розпорядником державних коштів, тобто фактично є похідним відповідачем, тому справа підлягає передачі на розгляд за підсудністю за місцем знаходження Департаменту патрульної поліції до Солом`янського районного суду міста Києва.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд. Недотримання правил юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст.ст.27, 31, 32, 187, 260 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди передати на розгляд за підсудністю Солом`янському районному суду міста Києва.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Суддя О.С.Павлусь