Справа№592/9688/24
Провадження №2/592/1880/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю: секретаря судового засідання Алфімової І. В. ,

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання батька, -

В С Т А Н О В И В :

11.06.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання батька, із змісту якого вбачається, що він - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є непрацездатною особою, пенсіонером, особою похилого віку та має інвалідність першої групи по зору з дитинства на підставі довідки до акту огляду МСЕК від 29.03.2009 року. Він має сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інші родичі у нього відсутні. ОСОБА_1 на праві приватної власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 08.04.2021 року сторони уклали договір дарування вищезазначеної квартири, який посвідчив приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко Анна Вікторівна. У період з квітня 2021 до квітня 2022 року він та його син проживали за адресою сина, а саме: АДРЕСА_2 . Відповідач доглядав за батьком та забезпечував його певний час всім необхідним, але згодом відповідач почав сварити батька, знущатися з нього, обмежував у доступі до їжі та засобів гігієни. Внаслідок такого образливого ставлення до себе зі сторони сина позивач був вимушений повернутися до м. Суми та проживати окремо за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з вадами здоров`я та похилим віком позивач потребує постійного стороннього догляду, піклування та матеріальної підтримки. Його дохід складає лише пенсія, яка не дозволяє забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування та проживання, інших доходів або майна від якого можливо отримувати додаткові кошти у позивача немає. А його повнолітній син - відповідач є працездатною особою та може надавати матеріальну допомогу батьку, але ухиляється від свого обов`язку. Ст. 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Ст. 47 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" визначено, що діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. У відповідності до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тлумачення ст. 202 СК України свідчить про те, що обов`язок повнолітніх "дітей" утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення) , непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Отже, зобов`язання повнолітніх "дітей" утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх "дітей" не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 212/1055/18-ц) . При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Отже, позивач - ОСОБА_1 є пенсіонером 66 річного віку та інвалідом першої групи, а тому є непрацездатною особою, яка має право на стягнення аліментів зі свого сина. Згідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. У відповідності до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України він підтверджую, що ним не було подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Заходи досудового врегулювання спору не вживалися, адже обов`язкові заходи відсутні, заходи забезпечення позову та доказів також не вживалися. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України він повідомляє суд про те, що він не зареєстрований в Електронному суді, та не має свого електронного кабінету. Оригінали документів, копії яких додаються до позовної заяви, знаходяться у нього. Він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" , згідно якому від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 175-177 ЦПК України, він просив: 1. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання батька у твердій грошовій в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. , щомісячно, починаючи з дня подання позову 11.06.2024 року. 2. Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (вхідний № 23498/24 від 11.06.2024 року) (а. с. 1, 2) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2024 року у справі № 592/9688/24, провадження № 2/592/1880/24 було відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на утримання батька. Розгляд справи було ухвалено проводити в судовому засіданні, яке відбудеться 19.08.2024 року о 13 годині 30 хвилин в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми (м. Суми вул. Маґістартська, буд. 12, зал судових засідань № 11) з повідомленням сторін. Було ухвалено встановити відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення йому цієї ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів. Було ухвалено роз`яснити відповідачу, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов до позивача. Було ухвалено встановити позивачу строк три дні з дня отримання копії відзиву, протягом якого він має право подати суду відповідь на відзив, передбачену ст. 179 ЦПК України, до якої застосовуються правила, встановлені ч. ч. 3, 5 ст. 178 ЦПК України. Одночасно з поданням суду відповіді на відзив позивач зобов`язаний її копію надіслати іншим учасникам справи. Було ухвалено встановити відповідачу строк три дні з дня отримання відповіді на відзив, протягом якого він має право подати суду заперечення, передбачене ст. 180 ЦПК України, до якого застосовуються правила, встановлені ч. ч. 3, 5 ст. 178 ЦПК України. Копію заперечення і доданих до нього одночасно з поданням його суду відповідач повинен надіслати іншим учасникам справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120020885) (а. с. 16) .

09.08.2024 року відповідач ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення аліментів на його утримання (в порядку ст. 178 ЦПК України) , в якому він зазначив про те, що про наявність цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 від 11.06.2024 року про стягнення з нього аліментів на утримання позивача він дізнався лише 30.07.2024 року через дані Єдиного порталу державних послуг "Дія" . Особисто, через канцелярію Ковпаківського районного суду м. Суми він зміг ознайомитися із цивільною справою № 592/9688/24 лише 02.08.2024 року у період часу з 10 години 40 хвилин до 11 години 05 хвилин. Він стверджує, що упродовж червня-липня 2024 року дану позовну заяву разом із додатками він не отримував, такий позов не надходив також йому поштою за місцем фактичного проживання і реєстрації: АДРЕСА_2 . При особистих зустрічах із позивачем, ОСОБА_1 приховував від нього факт подачі позовної заяви до суду та ініціювання ним стягнення з нього аліментів на його користь. Як йому і стало відомо, ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2024 року було відкрито провадження у справі № 592/9688/24 із визначенням п`ятнадцятиденного строку для подачі доказів і відзиву до суду, але ж про це йому стало відомо лише 02.08.2024 року під час ознайомлення зі справою у районному суді. Відтак, він вважає наявними правові підстави для поновлення строку подачі ним відзиву і відповідних письмових доказів. Користуючись визначеним ст. 178 ЦПК України правом надання відзиву суду, він вважає за необхідне письмово викласти доводи та міркування з приводу необґрунтованості та надуманості позовних вимог ОСОБА_1 . 1. Так, відповідно до ч. 1 ст. 204 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відмовляючи у задоволенні касаційної скарги на рішення, винесені за аналогічним позовом, постанову Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2018 у справі № 400/1621/16-ц, провадження № 61-18661св18 обґрунтовано тим, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо належного виховання та утримання відповідачки в період до її повноліття, а також тим, що батько не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, як складову її виховання. Як із своїх дитячих спогадів, так і зі слів його близьких і наявних у сімейному архіві документів йому достеменно відомо про те, що після його народження ОСОБА_1 взагалі не проживав з матір`ю і не піклувався про нього. У подальшому, коли 11.11.1996 року його мати ОСОБА_2 померла (додаток № 3) , його виховували виключно бабуся і дідусь, на яких були покладені всі матеріальні витрати на його утримання та виховання, у тому числі, їм була призначена та виплачувалася державна соціальна допомога на нього як дитину-сироту. Так, рішенням колегії Ковпаківського районного народного суду м. Суми від 11.04.1991 року (додаток № 2) із позивача було стягнуто щомісячні аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менше 20 рублів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до його повноліття, починаючи з 19.11.1990 року. Рішенням опікунської ради Верхньосироватської сільської Ради народних депутатів Сумського району № 9 від 18.11.1996 року (додаток № 4) було встановлено опіку над неповнолітнім онуком ОСОБА_1 , 1990 року народження, мати якого померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , його дідусем ОСОБА_4 , 1945 року народження. Допомогу, призначену ОСОБА_1 , було вирішено виплачувати опікуну ОСОБА_4 . Відповідно до характеристики Верхньосироватської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів вих. № 1-22/490 від 10.11.2014 року (додаток № 5) його вихованням займалися виключно бабуся та дідусь. Вказані обставини, у тому числі, те, що його утриманням і вихованням опікувалися виключно дідусь ОСОБА_4 і бабуся ОСОБА_5 , а ОСОБА_1 не надавав йому у дитинстві будь-якої допомоги, може підтвердити суду ОСОБА_6 , який був вчителем у старших класах Верхньосироватської середньої школи і на сьогодні мешкає за адресою: АДРЕСА_4 . 2. Позивачем також не було надано будь-яких належних та допустимих доказів щодо потреби позивача в отриманні матеріальної допомоги від нього (доказів про стан його здоров`я, щомісячний розміри понесених витрат на лікування, розмір комунально-побутових витрат, повних даних про матеріальне становище і дохід) , що виключає можливість застосування ч. 1 ст. 202 СК України (№ 2947-111 від 10.01.2002 року) та обов`язку відповідача утримувати свого непрацездатного батька. За наведених умов позивачем не було забезпечено виконання вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 3. У зрілому віці, десь у 2015 році, він дізнався про те, що у нього є біологічний батько - ОСОБА_1 , який є інвалідом по зору та він у добровільному порядку постійно допомагає батькові, надає матеріальну допомогу та піклується про нього. Так, влітку 2021 року власними силами і за свої кошти він відремонтував квартиру ОСОБА_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому, він придбав: - кабелі 55 м х 2,5 кв. х 3 вартістю 45 грн. ; - 30 м х 1,5 кв. х 2 вартістю 19,3 грн. ; - лінолеум у спальню вартістю 7650 грн. , у кухню вартістю 2840 грн. ; у коридор вартістю 1700 грн. ; - підложку під лінолеум - 18 грн. 40 коп. ; - розетки 5 шт. - 101 грн. ; - вмикачі - 3 шт. - 85 грн. ; - двері - 3 шт. - 5100 грн. ; - коробки для дверей - 3 шт. - 3300 грн. ; - шпалери: у кімнату 5 рулонів - 1600 грн. ; у кухню 3 рулони - 840 грн. ; у коридор 3 рулони - 840 грн. ; - підшивка стелі 6 листів гіпсокартону вартістю - 2160 грн. ; профілю - 96 грн. ; - підшивка пластиком коридору та кухні 6 шт. по 6 м - 900 грн. ; - 10 мішків шпаклівки вартістю 2600 грн. ; - саморізи; - кріплення; - планки, а всього будівельних матеріалів на загальну вартість - 30000 грн. . Тривалий час позивач мешкав разом з ним у с. Верхня Сироватка Сумського р-ну, де йому забезпечувалися належні комфортні умови проживання. Харчуванням позивача опікувалася його дружина - ОСОБА_7 : - сніданок - борщ або суп, чай або кава з домашньою випічкою; - обід - варена картопля або макарони з гарніром, салати; - вечеря - пельмені, окрошка, салат, вареники, голубці. Забезпечувалися також належні санітарні умови проживання позивача, пралися речі, змінювалася постільна білизна, здійснювалася санітарна обробка тощо. На квартиру у м. Суми він постійно відвозить позивачу: курей, консервацію, картоплю, моркву, буряк тощо. Допомогу він надає і в оплаті житлово-комунальних послуг, що може підтвердити квитанціями, зокрема, сплату: 14.01.2024 року - ТОВ "Сумитеплоенерго" - 19 грн. 62 коп. + 18 грн. 87 коп. , "Міськводоканал" СМР - 10 грн. 90 коп. + 10 грн. 29 коп. + 32 грн. 97 коп. + 34 грн. 34 коп. , КП "Чисте місто" СМР - 7 грн. 58 коп. , ТОВ "Сервісресурс" - 3 грн. 18 коп. + 37 грн. 41 коп. , ТОВ "Нафтогаз України" - 16 грн. 92 коп. , ТОВ "КППВ" - 19 грн. 86 коп. , ТОВ "Газорозподільні мережі України" - 6 грн. 23 коп. ; 11.07.2024 року - ТОВ "Сумитеплоенерго" - 11 грн. 18 коп. + 21 грн. 44 коп. , "Міськводоканал" CMP - 12 грн. 21 коп. + 12 грн. 05 коп. , КП "Чисте місто" CMP - 7 грн. 64 коп. , ТОВ "Сервісресурс" - 37 грн. 35 коп. + 3 грн. 18 коп. , ТОВ "КППВ" - 19 грн. 86 коп. , ТОВ "Газорозподільні мережі України" - 6 грн. 22 коп. , ТОВ "Нафтогаз України" - 16 грн. 92 коп. ; 06.08.2024 року ТОВ "Сумитеплоенерго" - 21 грн. 44 коп. , ТОВ "КППВ" - 20 грн. 85 коп. (додаток № 6) . Під час госпіталізації позивача у 2021 році до КПП "Сумська ЦМЛ" CMP він щоденно відвідував його, возив "тормозки" , покупав ліки тощо. Чуйні і доброзичливі відносини між позивачем і відповідачем, а також надання всілякої підтримки та матеріальної допомоги можуть підтвердити у суді ОСОБА_7 (моб. тел. НОМЕР_1 ) та ОСОБА_8 (моб. тел. НОМЕР_2 ) . 4. Він є єдиним годувальником сім`ї та на його утриманні перебувають донька ОСОБА_9 , 2015 року народження, і дружина ОСОБА_7 , яка має третю групу інвалідності (додатки № № 7, 8, 9) , а тому визначення йому зайвих щомісячних платежів буде надмірним тягарем для його сім`ї. 5. Неправдивим є також твердження позивача про те, що у нього відсутні інші родичі. Так, від іншого браку з ОСОБА_10 у ОСОБА_1 родився син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що, зокрема, зазначено у рішенні Ковпаківського районного народного суду м. Суми від 11.04.1991 року (додаток № 2) . Будь-які анкетні й адресні дані щодо зведеного брата у нього відсутні. 6. Позовна заява від 11.06.2024 року не підписана позивачем у відповідності з приписом ч. 2 ст. 175 ЦПК України, через що виникають обґрунтовані сумніви щодо подання позову до суду саме ОСОБА_1 . Як вже повідомлялося раніше, через об`єктивні причини, ним було пропущено визначений ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2024 року строк, для подання відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим він клопоче перед судом про поновлення строку для подання відзиву та доказів на позовну заяву ОСОБА_1 . Таким чином, оскільки позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків і він жодними належними та допустимими доказами не довів потреби матеріальної допомоги саме від нього, керуючись ст. ст. 202, 204 СК України; ст. ст. 12, 13, 43, 49, 81, 83, 91, 178 ЦПК України, він просив: 1. Поновити пропущений строк для подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на утримання позивача від 11.06.2024 року та письмових доказів у справі № 592/9688/24. 2. Прийняти до розгляду відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на утримання позивача та повністю відмовити у задоволенні позовної заяви від 11.06.2024 року за її безпідставністю. 3. Приєднати до цивільної справи № 592/9688/24, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 83 ЦПК України докази: 1) супровідний лист Верхньосироватської сільської ради № 03-24/1452 від 18.07.2024 року; 2) копія рішення Ковпаківського районного народного суду м. Суми від 11.04.1992 року; 3) копія свідоцтва про смерть ОСОБА_12 ; 4) копія рішення опікунської ради Верхньосироватської сільської ради № 9 від 18.11.1996 року про встановлення опіки; 5) копія шкільної характеристики на ОСОБА_1 від 10.11.2014 року; 6) роздруківка "Приват24" платежів за комунальні платежі; 7) лист Верхньосироватської сільської ради № 03-24/1453 від 18.07.2024 року щодо даних погосподарського обліку за 1996-2006 р. р. ; 8) довідка сільської ради № 469/03-29 від 05.08.2024 року про склад сім`ї; 9) копія довідки МСЕК № 219806 від 09.01.2013 року. Наведені у відзиві обставини під час проведення судових засідань можуть підтвердити свідки: І. ОСОБА_6 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , моб. тел. НОМЕР_3 ; II. ОСОБА_7 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , моб. тел. НОМЕР_4 ; III. ОСОБА_8 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , моб. тел. НОМЕР_2 . Відзив із додатками № № 1-9 були направлені на адресу позивача ОСОБА_1 поштовим відправленнями ДП "Укрпошта" (додаток № 10) , а також було передано до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми (вхідний № 31583/24 від 09.08.2024 року) (а. с. 20-24) .

13.08.2024 року позивач ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відповідь на відзив, в якому він зазначив про те, що відзив на позовну заяву ним було отримано 12.08.2024 року. Ознайомившись із відзивом відповідача на подану ним позовну заяву, він може пояснити про те, що викладені в відзиві обставини та факти не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджені належними доказами, а тому не можуть бути взяті до уваги при винесенні судового рішення по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України) . Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України) . Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України) . Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв 'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України) . Так відповідно до ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки. Несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, підтверджується довідкою, виданою органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом. Так, відповідно, як доказ нібито ухилення батька (позивача) від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина (відповідача по справі) відповідачем було додано до справи копію рішення Ковпаківського райнарсуду від 11.04.1991 року, копію рішення опікунської ради Верхньосироватської сільської ради народних депутатів Сумського району Сумської області № 9 від 18.11.1996 року, копію характеристики від 10.11.2014 року. Але, слід зазначити про те, що він - ОСОБА_1 та мати відповідача - ОСОБА_13 одружилися ІНФОРМАЦІЯ_5 . Згодом ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народився спільний син - ОСОБА_1 . Як вказано в рішенні суду про стягнення аліментів, вони перестали проживати разом та підтримувати подружні відносини в кінці 1990 року, тобто коли відповідачу було 4 місяці. Згідно рішенню суду з нього було стягнуто аліменти, починаючи з 19.11.1990 року. Дані аліменти він справно платив, заборгованості ніколи не було. Мати відповідача переїхала до своїх батьків в с. Верхня Сироватка, Сумського р-ну, Сумської обл. приблизно в кінці 1991 року. Згодом в 1992 році вона одружилася, взяла прізвище ОСОБА_14 та утворила нову сім`ю. В зв`язку з тим, що вона категорично відмовила йому у спілкуванні з сином, він не часто відвідував сина, але заборгованості по аліментам ніколи не було. Також слід зазначити, що він є інвалідом по зору з дитинства, що підтверджується довідкою до акту МСЕК, доданою раніше, а тому вже в 1990 році він сам потребував сторонньої допомоги та працював в Українському товаристві сліпих, (копія трудової книжки додається) . Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері відповідача, він продовжував проживати зі своїми бабусею та дідусем в с. Верхня Сироватка, де навчався в школі. Цілком логічним та зрозумілим є рішення опікунської ради Верхньосироватської сільської ради народних депутатів щодо призначення опікуном його дідуся ОСОБА_4 , з урахуванням його інвалідності по зору. В зв`язку з чим вищевказані документи ніяким чином не доводять факт його саме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Так, дійсно, після того як відповідач почав працювати та отримувати дохід, він йому допомагав, привозив з села продукти харчування, декілька разів відвідував в лікарні, допомагав виконати деякі ремонтні роботи в квартирі. Але ні про який повноцінний ремонт в квартирі не ведеться, що підтверджується світлинами, доданими до відповіді на відзив. Відповідно до його стану здоров`я, то він періодично перебуває на стаціонарному лікуванні з проблемами серця та проблемами зору. Згідно копії епікризу № 7275 він перебував на стаціонарному лікуванні в період часу з 13.12.2022 року до 22.12.2022 року. Але в період його перебування в лікарні відповідач відвідав його один раз, привіз продукти харчування та поцікавився про те, що йому треба. Він відповів, що йому треба кошти на ліки, але син йому відмовив. Окремо слід зазначити про те, що мінімальна опіка його сина над своїм незрячим батьком відбувалася разом з проханнями переоформити належну йому квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , на його ім`я, взамін на його довічне утримання. Після того, як відповідно до договору дарування від 08.04.2021 року він подарував сину вказану квартиру, хоча думав, що це договір довічного утримання, будь-яка опіка та допомога йому не надавалася. Навпаки син почав всіляко його ображати як морально, так і фізично. В зв`язку з чим він був вимушений подати позов до суду з вимогою визнання недійсним договору дарування. На даний час справа слухається в Сумському апеляційному суді. Щодо роздруківки "Приват 24" , яка була додана до відзиву, то слід зазначити про те, що вона не підтверджує оплату комунальних платежів за квартиру. Відповідно до квитанцій, які він додає, вбачається, що за комунальні послуги сплачував він особисто, зі своєї пенсії, якої не вистачає йому на мінімальні потреби. В зв`язку з великим об`ємом квитанцій ним було додано квитанції тільки за 2024 рік. Але, якщо навіть відповідач і сплатив деякі кошти за комунальні послуги, дані платежі слід розцінювати як плату за комунальні послуги квартири, яка належить саме відповідачу, а не допомогу батьку. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 4214, він знаходився на стаціонарному лікуванні в період часу з 10.05.2024 року до 21.05.2024 року. В даний період відповідач жодного разу його не відвідав. На його прохання матеріальної допомоги, відповідач відповів, що він йому не зобов`язаний допомагати. Враховуючи викладене, він просив суд повністю задовольнити його позовні вимоги. В порядку підготовки справи до розгляду він просив: 1. Витребувати в Головному управлінні ДПС у Сумській області м. Суми, вул. Іллінська, 13, довідку щодо отриманих відповідачем доходів за 2024 рік. 2. Допитати в судовому засіданні свідків, явку яких забезпечить позивач: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (вхідний № 31922/24 від 13.08.2024 року) (а. с. 116, 117) .

29.08.2024 року відповідач ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення на відповідь на відзив позивача ОСОБА_1 по цивільній справі про стягнення аліментів на його утримання (в порядку ст. 180 ЦПК України) , в якому він зазначив про те, що до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшла анонімна позовна заява від 11.06.2024 року про стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_1 як батька у твердій грошовій /????/ в розмірі 5000 грн. Щомісячно, починаючи з дня подання позову. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2024 року було відкрито провадження у цивільній справі № 592/9688/24. З приводу необґрунтованості позовної заяви відповідачем надавався відзив, в якому він просив суд повністю відмовити у задоволенні позовної заяви від 11.06.2024 року за її безпідставністю. 23.08.2024 року поштовим відправленням ДП "Укрпошта" він отримав відповідь на відзив позивача ОСОБА_1 , датовану 13.08.2024 року. Користуючись визначеним ст. 180 ЦПК України правом надання заперечення суду, він вважає за необхідне письмово викласти доводи та міркування з приводу безпідставності та надуманості відповіді на відзив позивача ОСОБА_1 . На його переконання, позовна заява від 11.06.2024 року, є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки позивач жодними належними та допустимими доказами не довів, що виконував батьківські обов`язки та не обґрунтував потребу матеріальної допомоги саме від нього. У той же час, за приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" позовна заява повинна містити не лише позовні вимоги, а й обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, із зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину. Так, відповідно до вимог ст. 150 СК України (№ 2947-111 від 10.01.2002 року) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічні положення щодо обов`язків батьків визначені також і в Кодексі про шлюб та сім`ю України, затвердженому Указом Президії Верховної Ради УРСР № 2476-VII від 29.12.1969 року, який був чинним на час виникнення у позивача батьківських обов`язків. Згідно вимог ст. 64 цього Кодексу здійснення батьками прав і виконання обов`язків по вихованню і навчанню дітей провадиться відповідно до Закону України про освіту. Ст. 80 такого Кодексу передбачала обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. При ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Як у позовній заяві, так і відповіді на відзив ОСОБА_1 не підтверджено сплату на його утримання у період часу з 1990 року до 2008 року жодної гривні, рубля чи купона, або здійснення будь-якої іншої участі позивача у його вихованні й утриманні. Зі своїх дитячих спогадів він не може згадати жодної будь-якої участі батька у його вихованні, навіть дріб`язкової, якої він вкрай потребував у дитинстві. Ймовірне піклування батька не проявлялося навіть у надісланні йому листівки на день народження, нетривалій телефонній розмові, даруванні сувеніра, пиріжка, іграшки, морозива або іншої дрібниці, які нагадувала би йому про існування батька. Матеріальна складова утримання його батьком у дитячі роки позивача не турбувало, але, як в очах однолітків і сусідів і для власного самоствердження, важливим було саме наявність батька. Оскільки жодного натяку на існування біологічного батька не було, то він у дитинстві вважав, що його батьком є дідусь ОСОБА_4 , який повністю поклав на себе всі функції батька і при мізерній пенсії забезпечував його належні умови життєдіяльності. Не інакше як вигадки він розцінює твердження ОСОБА_1 про те, що нібито його мати перешкоджала йому у спілкуванні з ним, оскільки документально підтверджено те, що вона померла ще у листопаді 1996 року. Нісенітницями він вважає доводи позивача про те, що ще й був вітчим, який також всіляко перешкоджав позивачу допомагати йому. Наскільки йому відомо, то питаннями стягнення з ОСОБА_1 аліментів опікувалася його мати ОСОБА_17 і, як він вже повідомляв у відзиві, її позов був задоволений і рішенням колегії Ковпаківського районного народного суду м. Суми від 11.04.1991 року з позивача було стягнуто щомісячні аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менше 20 рублів на його утримання. Останні роки життя мати хворіла невиліковною онкологічною хворобою і, на його думку, вона не встигла забезпечити примусове виконання такого рішення суду. Він переконаний в тому, що, оскільки рішенням опікунської ради Верхньосироватської сільської Ради народних депутатів Сумського району № 9 від 18.11.1996 року, на його утримання призначалося державну допомогу із її виплатою опікуну ОСОБА_4 , тому це підтверджує відсутність будь-якого утримання батьків, у тому числі надходження аліментів. Зокрема, на час призначення зазначеної державної допомоги, питання видачі державних допомог сиротам регламентувалося Постановою Ради Міністрів УРСР № 184 від 18.05.1987 року "Про допомогу на державне соціальне страхування" , яка затверджувалася постановою Ради Міністрів СРСР від 23.02.1984 року за № 191. При цьому, підставами забезпечення державною допомогою дітей слугували факти: залишення їх без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав; відібрання дитини у батьків без позбавлення батьківських прав; визнання батьків безвісно відсутніми або недієздатними; оголошення їх померлими; відбування покарання в місцях позбавлення волі та перебування їх під вартою на час слідства та у зв`язку з їх розшуком. Щодо доводів позивача про дарування йому квартири АДРЕСА_7 , то він може пояснити про те, що у квітні 2021 року ОСОБА_1 добровільно уклав з ним договір дарування квартири. У подальшому він оскаржив даний договір до суду, подавши позов до нього - ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус СМНО Онопрієнко Анна Вікторівна про визнання договору дарування недійсним, посилаючись нібито на помилковість укладеного правочину. Рішенням судді Ковпаківського районного суду м. Суми Литовченка О. В. від 21.05.2024 року у справі № 592/1942/23 у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено за безпідставністю. Із таким рішення позивач не погодився та подав апеляційну скаргу до Сумського апеляційного суду. На сьогодні апеляційний розгляд ще не розпочатий. Жодної взаємопов`язаності цивільних справ № 592/1942/24 і № 592/9688/24 за позовними заявами ОСОБА_1 немає, тим паче, що на сьогодні остаточного рішення по справі № 592/1942/23 ще не прийнято. Прохання позивача ОСОБА_1 про витребування у Головному управлінні ДПС у Сумській області довідки щодо отримання ним доходів у 2024 році подане до суду з порушенням вимог ст. 84 ЦПК України та без зазначення будь-яких обставин, які можуть підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати. Попри неподання такого клопотання разом із позовною заявою позивач не обґрунтував неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього. Безпідставним також є і клопотання позивача про залучення до розгляду справи ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 91 ЦПК України такий виклик здійснюється виключно за заявою учасника справи із обов`язковим зазначенням місця проживання (перебування) або місця їх роботи, а також обставин, які такі особи можуть підтвердити. На його переконання ОСОБА_15 та ОСОБА_16 жодного відношення до розгляду позовної заяви ОСОБА_1 не мають, оскільки вони не можуть підтвердити будь-яких обставин поданої позовної заяви, у тому числі щось пояснити суду з приводу ймовірного виконання ОСОБА_1 упродовж з 1990 року до 2008 року своїх батьківських обов`язків. Крім того, через не зазначення позивачем адресних даних проблематичним є їх виклик до суду, а можливо і необхідності їх розшуку. Таким чином, оскільки позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків і жодними належними та допустимими доказами не довів потреби матеріальної допомоги саме від нього, керуючись ст. ст. 202, 204 СК України; ст. ст. 12, 13, 43, 49, 81, 83, 91, 178 ЦПК України, він просив: 1. Прийняти до розгляду заперечення відповідача ОСОБА_1 на відповідь на відзив позивача ОСОБА_1 з приводу позовної заяви про стягнення з нього аліментів на утримання позивача та повністю відмовити у задоволенні позовної заяви від 11.06.2024 року за її безпідставністю. 2. Через невідповідність вимогам ст. 91 ЦПК України відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про виклик як свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_16 за повною безпідставністю. 3. Відмовити у задоволенні клопотання позивача про витребування у Головному управлінні ДПС у Сумській області довідки щодо отримання ним доходів у 2024 році, як поданого до суду з істотними порушеннями вимог ст. ст. 83, 84 ЦПК України. Заперечення було направлене ним на адресу позивача ОСОБА_1 поштовим відправленнями ДП "Укрпошта" , а також передане до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми (вхідний № 33823/24 від 29.08.2024 року) (а. с. 132-135) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.09.2024 року у справі № 592/9688/24, провадження № 2/592/1880/24 було зобов`язано Головне управління ДПС у Сумській області (м. Суми, вул. Іллінська, 13) надати суду довідку щодо отриманих ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , доходів за 2024 рік. Зазначені докази було ухвалено подати до 07.11.2024 року до 10 години 30 хвилин. У разі неможливості подати докази, які вимагає суд, взагалі або у встановлені судом строки, було ухвалено зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня отримання ухвали. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 24.09.2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121879660) (а. с. 148) .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, у відповіді на відзив на позовну заяву. Він просив позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позов, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, запереченні на відповідь на відзив. Він просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , пояснення відповідача ОСОБА_1 , пояснення свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Обов`язок повнолітніх дочки, сина піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в ст. 51 Конституції України. Таке піклування може полягати в особистому догляді за батьками, допомозі в побуті, захисті прав й інтересів, матеріальній підтримці тощо. Цей конституційний обов`язок отримує продовження в нормах сімейного законодавства, зокрема в гл. 17 СК України "Обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання" . Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї. Ця засада набуває особливого значення щодо регулювання відносин батьків і дітей по утриманню. За загальним правилом обов`язок по утриманню батьків покладається лише на повнолітніх дочку, сина. Діти (ст. 6 СК України) не зобов`язані надавати батькам утримання і мають право на утримання від батьків навіть у випадку набуття ними повної дієздатності до досягнення повноліття (ст. ст. 34, 35 ЦК України) . Кошти на догляд та лікування батьків можуть бути стягнені з дитини тільки у виняткових випадках (ст. 206 СК України) . Обов`язок у повнолітніх дочки, сина виникає незалежно від того, чи перебували батьки у шлюбі між собою. Спеціального пояснення вимагає використання в нормах гл. 17 СК України в множині слова "батьки" . Це означає, що у повнолітніх дочки, сина обов`язок по утриманню виникає щодо кожного з батьків, матері й батька, окремо. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення, факт біопоходження) ; 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. Повнолітні дочка, син зобов`язані надавати утримання батькам незалежно від власного статку. Обов`язок дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Особливо складним є випадок, коли спір щодо надання утримання виникає між непрацездатними батьками та непрацездатними повнолітніми дочкою, сином. Оскільки закон зобов`язує як батьків утримувати непрацездатних повнолітніх дітей (ст. 198 СК України) , так і дітей утримувати непрацездатних батьків (ст. 202 СК України) . У випадку, якщо обидві сторони у спорі є непрацездатними, вирішального значення набуває факт потреби в матеріальній допомозі. Якщо обидві сторони потребують матеріальної допомоги, необхідно враховувати, що обов`язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх здатності надавати матеріальну допомогу дітям. В той час як обов`язок повнолітніх дочки, сина такою обставиною не обумовлений. Таким чином, формально закон припускає можливість стягнення з непрацездатних повнолітніх дітей аліментів на утримання непрацездатних батьків, і в тому випадку, якщо самі діти є нужденними. Проте остаточне вирішення цього питання залишається за судом. Зазвичай повнолітні діти за власною ініціативою матеріально допомагають своїм непрацездатним батькам, не чекаючи виникнення такого обов`язку за законом. Якщо ж діти ухиляються від надання такої допомоги, батьки, як правило, не звертаються до суду з моральних міркувань. У всякому разі доти, поки не виникає спору, вважається, що діти виконують свої обов`язки по утриманню батьків добровільно, хоча це не завжди відповідає реальному стану речей. Гл. 17 СК України не містить спеціальної норми, яка передбачала б можливість укладення договору про надання утримання батькам. Однак такий договір може бути укладено відповідно до ч. 2 ст. 7, ст. 9 СК України. З аналізу зазначених норм можна зробити висновок, що договір про надання утримання батькам можуть укладати: а) матір, батько з повнолітніми дочкою, сином; б) діти поміж собою. Договір про надання утримання батькам, який укладено повнолітніми дочкою, сином між собою, за юридичною природою, є договором на користь третьої особи (ст. 8 СК України, ст. 636 ЦК України) . В ньому діти визначають свої права і обов`язки щодо надання утримання батькам. Договір про надання утримання батькам може бути укладено і в тому випадку, якщо підстави для виникнення обов`язку за законом (непрацездатність, потреба в матеріальній допомозі) відсутні. Такий договір необхідно нотаріально посвідчити, щоб уникнути складнощів щодо його юридичної сили. Аліменти на утримання батьків можуть бути стягнені в судовому порядку. З вимогою про стягнення аліментів до суду може звернутися матір, батько або їхні законні представники. Відповідно до ч. 2 ст. 172 СК України повнолітні дочка, син вправі діяти в інтересах непрацездатних батьків як їхні законні представники, без спеціальних на те повноважень. Тому, позов про стягнення аліментів з повнолітніх дочки, сина може бути заявлений в інтересах матері, батька іншою їхньою дитиною, з якою вони, наприклад, проживають і яка піклується про них. Свого часу відповідно до ст. 220 ЦПК України в позовах про стягнення аліментів суддя був вправі в разі необхідності до вирішення справи по суті постановити ухвалу про те, хто з дітей і у якому розмірі повинен тимчасово надавати кошти на утримання батьків. Ухвала судді підлягала негайному виконанню. Це положення мало за мету забезпечення непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, відповідними коштами. У чинному ЦПК України воно відсутнє. В гл. 17 СК України немає спеціальної норми, яка визначала б час, з якого присуджуються аліменти на утримання батьків. З системного аналізу норм сімейного законодавства можна зробити висновок, що аліменти на матір, батька присуджуються від дня пред`явлення позову (ст. ст. 79, 191 СК України) . Обов`язок повнолітніх дочки, сина по утриманню батьків припиняється у випадку: а) поновлення працездатності матері, батька; б) припинення потреби матері, батька в матеріальній допомозі. Порядок припинення обов`язку на підставі кожної із вказаних обставин має суттєві відмінності. З системного аналізу норм СК України можна зробити висновок, що у разі поновлення працездатності матері, батька обов`язок припиняється автоматично, тому що ця обставина може бути підтверджена відповідними документами. У другому випадку обов`язок припиняється рішенням суду, якщо припинення потреби матері, батька в матеріальній допомозі встановлено в судовому засіданні. Трапляється так, що батьки перебувають у будинках інвалідів, будинках для осіб похилого віку, закладах охорони здоров`я й інших закладах. В нормах гл. 17 СК України не вказується, яким чином це позначається на обов`язку повнолітніх дочки сина по утриманню батьків. Перебування батьків у будинках інвалідів, будинках для осіб похилого віку, закладах охорони здоров`я й інших закладах саме по собі не означає, що вони перестають потребувати матеріальної допомоги. Факт припинення потреби в матеріальній допомозі у всіх випадках має встановлюватися в судовому порядку. Тому можна зробити висновок, що обов`язок повнолітніх дочки, сина не припиняється у зв`язку з перебуванням батьків у вказаних закладах як таким. В ч. 2 даної статті вказано про те, що, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Ця норма встановлює міру відповідальності, яка застосовується до осіб, позбавлених батьківських прав, у майбутньому. Таке правило закріплювалося й раніше. Відповідно до ст. 74 КпШС України батьки, позбавлені батьківських прав, втрачали право вимагати від дитини в майбутньому надання їм утримання. У юридичній літературі вказувалося на недолік цієї норми, оскільки особа не може втрачати того, чого вже позбавлена. У СК України цей недолік усунутий, а правило набуло вдосконаленого вигляду. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав на підставах, передбачених ст. 164 СК України. При цьому вони не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України) . Особа, позбавлена батьківських прав, не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності, зокрема право на утримання від дитини (п. 5 ч. 1 ст. 166 СК України) . Не має значення, які саме обов`язки батьки не виконували щодо своєї дитини - майнові чи особисті немайнові. Положення ч. 2 даної статті застосовується незалежно від того, яка обставина слугувала підставою позбавлення батьківських прав. Таким чином, особи, що позбавлені батьківських прав, не мають права на утримання від повнолітніх дочки, сина, якщо стають непрацездатними і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Можна припустити, що обов`язок повнолітніх дочки, сина брати участь у додаткових витратах на батьків у такому випадку теж не виникає. До досягнення дитиною повноліття батьківські права можуть бути поновлені в судовому порядку (ст. 169 СК України) . Обов`язок повнолітніх дочки, сина щодо батьків, поновлених в батьківських правах, виникає за загальними правилами. В такому випадку позбавлення батьківських прав не позначається на обов`язку дитини щодо утримання батьків. Обов`язок повнолітніх дочки, сина щодо батьків, які були звільнені судом від обов`язку по утриманню дитини на підставі ст. 188 СК України, виникає в загальному порядку. Іншими словами, така обставина не стає на перешкоді для виникнення у дитини обов`язку по утриманню батьків у майбутньому.

Вважається, що особа потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Така норма закріплена в ч. 4 ст. 75 СК України. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: мати або батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків; непрацездатність матері, батька; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Отже, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка, крім іншого, не забезпечена прожитковим мінімумом. 01.01.2024 року було встановлено прожитковий мінімум для непрацездатних осіб у розмірі 2361 грн. . Потреба матеріальної допомоги (нужденність) полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з відсутністю пенсій (допомоги) чи їх низького розміру, а також у зв`язку із відсутністю у них інших джерел для існування. Важливо пам`ятати, що сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з чинним законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Стягнення аліментів з повнолітніх дочки, сина на утримання батьків можливе при доведеності одночасно всіх умов: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків; 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Як неодноразово у своїх ухвалах вказував Верховний Суд, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Зазначені висновки містяться в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі № 676/5118/16-ц, провадження № 61-18482св18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/78529159) , в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі № 301/160/17, провадження № 61-28415св18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/77586668) . Отже, один лише факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Що важливо зазначити, відповідно до ст. 205 СК України, при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суди беруть до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно з чинним законодавством Україна слід враховувати як держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією по інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його в залежність від прожиткового мінімуму. Так само доведенню підлягають реальна потреба в аліментній допомозі та наявність у позивача інших дітей, які мають можливість за своїм матеріальним станом і дієздатністю надавати таку допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено в ст. 51 Конституції України. Згідно ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Обов`язковою умовою утримання є те, що батьки непрацездатні. Непрацездатні особи - це згідно ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (із змінами) особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Обов`язковою умовою утримання є те, що батьки потребують матеріальної допомоги, тобто батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з відсутністю пенсії чи її незначного розміру. Обов`язок утримувати батьків включає: - сплату аліментів; - участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Аліменти на утримання батьків можуть виплачуватись: - у добровільному порядку; - у судовому порядку (примусово) . Дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних: - тяжкою хворобою; - інвалідністю; - немічністю. Якщо діти не виконують обов`язку щодо сплати додаткових витрат, батьки мають право звернутися до суду. Суд в кожному конкретному випадку визначає наявність вказаних вище обставин на підставі відповідних документів. Дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки. Несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, підтверджується довідкою, виданою органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом. Згідно ст. 205 СК суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина має достатній дохід (заробіток) , суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними.

За українськими традиціями батьки допомагають своїм дітям, навіть якщо вони давно вилетіли з домашнього гнізда, створили свої сім`ї та здатні самі себе забезпечити. Не так вже й часто можна зустріти протилежну ситуацію - надання матеріальної допомоги своїм непрацездатним батькам. А між тим, право на аліменти непрацездатним батькам закріплено на законодавчому рівні. Реалізація права батьків на стягнення аліментів з дітей можлива при дотриманні наступних умов: - батьки непрацездатні - досягли пенсійного віку або отримали інвалідність; - доходів батьків недостатньо для забезпечення їх потреб; - діти працездатні - досягнули повноліття і не досягли пенсійного віку; - рівень доходів дітей достатній. Закон встановлює наступні підстави для звільнення дітей від виплати аліментів на утримання батьків: - дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків; - дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. Для того, щоб прийняти рішення про стягнення аліментів суд вивчає обставини справи: - чи є у батьків право на отримання допомоги; - чи досягнули вони пенсійного віку чи мають інвалідність; - чи виконували батьки свої обов`язки по відношенню до дітей, утримували і виховували їх, чи не були позбавлені батьківських прав; - оцінює потреби батьків і визначає розумні затрати на щомісячне утримання. Суд вивчає документи про доходи батьків і співставляє їх з потребами батьків (лікування, оздоровлення, харчування, одежа, предмети побуту, в сторонньому догляді. Враховує матеріальне та сімейне становище дітей. Суд вивчає довідки про доходи, наявність дітей на утриманні тощо. Вивчає інші сімейні обставини і аналізує особливості сімейних взаємовідносин. Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Крім того, суд бере до уваги наступне.

Із змісту абз. 1 ст. 1 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" вбачається, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: дитина-сирота - дитина, в якої померли чи загинули батьки; діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти (абзац третій ст. 1 із змінами, внесеними згідно із Законами № 5290-VI від 18.09.2012 року, № 766-VIII від 10.11.2015 року, № 936-VIII від 26.01.2016 року, № 2462-VIII від 19.06.2018 року) ; статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/2342-15#Text) .

Враховуючи наведену норму закону, суд дійшов висновку про те, що ані фактично, ані юридично відповідач ОСОБА_1 не набув статусу дитини-сироти, 18.11.1996 року йому лише було призначено опікуна ОСОБА_4 (а. с. 28, 29) .

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/875-12#Text) .

Беручи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю з дитинства першої групи по зору, встановленою безтерміново, відтак держава зобов`язана створити умови для реалізації ним прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити його соціальний захист.

Із змісту ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" вбачається, що з 1 січня 2024 року було встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/3460-20#Text) .

В рішенні Конституційного Суду України у справі № 1-1/2023(72/23) за конституційним поданням Верховного Суду про відповідність Конституції України (конституційність) ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України № 1-р/2024 від 29.10.2024 року зазначено про те, що непрацездатна особа для забезпечення достатнього життєвого рівня для себе може потребувати додаткової матеріальної допомоги також у разі, якщо вона забезпечена коштами у розмірі прожиткового мінімуму або навіть у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум. Прожитковий мінімум у контексті ч. 4 ст. 75 Кодексу визначено у спосіб, що не враховує повною мірою і не може враховувати потреби непрацездатних осіб, а тому й не може бути універсальним для визначення рівня витрат на підтримання життєзабезпечення всіх без винятку людей. Прожитковий мінімум не відображає фактичного стану потреби особи у матеріальній допомозі) . Крім того, оскільки особа пенсійного віку або особа з інвалідністю I, II чи III групи має пенсію чи соціальні виплати у розмірі, що можуть перевищити прожитковий мінімум, установлений законом, ч. 4 ст. 75 Кодексу не може бути застосована, а право на утримання не може бути реалізоване. Прожитковий мінімум у контексті ч. 4 ст. 75 Кодексу визначено у спосіб, що не враховує повною мірою і не може враховувати потреби непрацездатних осіб, а тому й не може бути універсальним для визначення рівня витрат на підтримання життєзабезпечення всіх без винятку людей. Ч. 4 ст. 75 Кодексу викладена у такий спосіб, що не допускає можливості віднести категорію "нужденність" до оцінних понять, а тому позбавляє суд змоги тлумачити зміст цієї категорії та ухвалювати рішення на власне переконання з урахуванням усіх обставин справи, які мають істотне значення. Прожитковий мінімум не відображає фактичного стану потреби особи у матеріальній допомозі. Крім того, оскільки особа пенсійного віку або особа з інвалідністю I, II чи III групи має пенсію чи соціальні виплати у розмірі, що можуть перевищити прожитковий мінімум, установлений законом, ч. 4 ст. 75 Кодексу не може бути застосована, а право на утримання не може бути реалізоване. Здійснюючи перевірку оспорюваних приписів Кодексу на відповідність вимогам ч. 1 ст. 8 Конституції України у системному зв`язку із ч. ч. 1, 3 ст. 51, Конституційний Суд України визначає, що сім`я охороняється державою, однак охорона не має передбачати надмірне регулювання приватної сфери, втручання у сімейні відносини через установлення обмеження права на утримання (аліменти) непрацездатного з подружжя прожитковим мінімумом, який є базовим соціальним стандартом. Таке обмеження нівелює саму суть цього права та містить, на думку Конституційного Суду України, ознаки надмірного регулювання державою сімейного життя. Приписи ч. 4 ст. 75 Кодексу щодо визначення рівня малозабезпеченості особи для отримання права на утримання разом із можливістю отримання сукупного доходу на рівні прожиткового мінімуму нівелюють саму можливість отримання відповідною особою права на утримання, що можна розглядати як утручання у приватне (особисте) та сімейне життя цієї особи, що суперечить меті приписів ст. 75 Кодексу, які встановлюють право одного з подружжя на утримання. Отже, Конституційний Суд України вбачає невиправданим законодавчо обмежувати розміром прожиткового мінімуму межу, у разі недосягнення якої особу вважають такою, що потребує матеріальної допомоги іншого з подружжя, оскільки таке обмеження не може вважатися об`єктивно оціненим, обумовленим індивідуальними потребами одного з подружжя, що потребує матеріальної допомоги, та є надмірним утручанням (регулюванням) держави у право на отримання матеріальної допомоги та забезпечення її у більшому розмірі, оскільки полягає в обмеженні реалізації такого права (звужує його реалізацію до кола осіб, що потребують матеріальної допомоги) . (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/va01p710-24#n74) .

Таким чином, непрацездатна особа для забезпечення достатнього життєвого рівня для себе може потребувати додаткової матеріальної допомоги також у разі, якщо вона забезпечена коштами у розмірі прожиткового мінімуму або навіть у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум.

Із змісту абз. 17 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " вбачається, що У цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1058-15#Text) .

Крім того, суд вважає за можливе взяти до уваги наступне.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2024 року у справі № 592/19426/23, провадження № 2/592/517/24 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус СМНО Онопрієнко Анна Вікторівна про визнання договору дарування недійсним було залишено без задоволення. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення не набрало законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/119153430, https://reyestr.court.gov.ua/Review/119431528) (а. с. 157-161) .

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 11.11.2024 року у справі № 592/19426/23, провадження № 22-ц/816/1711/24 було призначено справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Вакулою Вадимом Миколайовичем, на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2024 року до розгляду у відкритому судовому засіданні колегією суддів Сумського апеляційного суду з урахуванням завантаженості суду на 18.02.2025 року на 11 годину 30 хвилин в приміщенні Сумського апеляційного суду, про що повідомити: ОСОБА_1 , адвоката Вакулу Вадима Миколайовича, ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко Анну Вікторівну. Ухвала набрала законної сили 11.11.2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122935289) (а. с. 162) .

Рішенням Ковпаківського районного народного суду м. Суми від 11.04.1991 року у справі № 2-144/1991 було стягнуто з ОСОБА_1 , 1958 року народження, уродженця с. Штеповка, Сумського р-ну, Сумської обл. , аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, але не менш як 20 руб. , щомісячно, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до його повноліття, починаючи стягнення з 19.11.1990 року, на користь ОСОБА_19 . Рішення набрало законної сили 23.04.1991 року (а. с. 26) .

Таким чином, враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 є непрацездатною особою, як особа, яка досягла певного віку (а. с. 3) , враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю з дитинства першої групи по зору, встановленою безтерміново (а. с. 5, 9, 118) , враховуючи те, що позивач має розмір пенсії, який не на багато перевищує прожитковий мінімум на одну особу для осіб, які втратили працездатність (а. с. 8) , враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 не був позбавлений та на тепер не позбавлений можливості та права звернутися до суду з позовом до іншого свого сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з позовом про стягнення аліментів на своє утримання (а. с. 26) , враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 має на утриманні малолітню дитину: дочку - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а. с. 32) , та непрацездатну дружину, особу з інвалідністю - ОСОБА_7 (а. с. 32, 33) , беручи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 не був позбавлений своїх батьківських прав щодо сина - ОСОБА_1 , а відтак він не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, беручи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 очевидно та безспірно потребує матеріальної допомоги, беручи до уваги те, що відповідач ОСОБА_1 має реальну можливість утримувати свого непрацездатного батька ОСОБА_1 (а. с. 151-154) , відтак суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання батька слід задовольнити частково. Слід стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , аліменти на утримання батька в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. , щомісячно, починаючи з дня подання позову, тобто з 11.06.2024 року. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Слід стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. .

Європейський суд з прав людини вказав про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" ("Seryavin And Others v Ukraine" ) від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, § 58) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 247, 259, 265-268, 272, 430 ЦПК України; ст. ст. 24, 112, 180, 182 СК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання батька задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , аліменти на утримання батька в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. , щомісячно, починаючи з дня подання позову, тобто з 11.06.2024 року.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: І.Г. Бичков