Ухвала

25 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 291/1239/20

провадження № 61-14651ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заборону вчинення дій та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні ним,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії щодо користування квартирою АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_1 , до вирішення питання між сторонами про можливість спільного користування житлом.

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила усунути перешкоди у користуванні житлом, шляхом вселення ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 ; встановити порядок користування житловим приміщенням - вказаною квартирою, закріпивши за нею право користування кімнатою площею 11,0 кв. м, а за ОСОБА_1 право користування кімнатою площею 16,9 кв. м, приміщення коридору, кухні, вбиральні, ванни та лоджії залишити у загальному користуванні співвласників; зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їй перешкоди у користуванні кімнатою площею 11,0 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 та надати ключі від вхідних дверей вказаної квартири.

Голосіївський районний суд м. Києва рішенням від 07 лютого 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнив частково. Усунув перешкоди у користуванні житлом шляхом вселення ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_2 . Встановив порядок користування вказаною квартирою наступним чином: виділив співвласнику ОСОБА_1 у користування кімнату, житловою площею 16,9 кв. м (в технічному плані квартири зазначена під АДРЕСА_3 ); виділив співвласнику ОСОБА_2 у користування кімнату, житловою площею 11,0 кв. м (в технічному плані квартири зазначена під АДРЕСА_4 ); місцями загального користування визначив: коридор, площею 9,1 кв. м (в технічному плані квартири зазначений під № 1), вбиральню, площею 1,3 кв. м (в технічному плані квартири зазначений під № 5), ванну, площею 2,7 кв. м (в технічному плані квартири зазначений під № 6), кухню, площею 7,1 кв. м (в технічному плані квартири зазначений під № 4), лоджію, площею 2,4 кв. м (в технічному плані квартири зазначений під № 8). Зобов`язав ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 ключі від квартири АДРЕСА_2 . В іншій частині зустрічного позову відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 11 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Малаховою В. О., залишив без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року - без змін.

31 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Разом із цим, ОСОБА_3 в касаційні скарзі заявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що в судовому засіданні апеляційного суду 11 вересня 2024 року було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення. Повний текст постанови Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року складено 17 вересня 2024 року, а отримано заявником на поштову скриньку 02 жовтня 2024 року. На підтвердження наведеного надано скрін копію доказу дати отримання.

Згідно із частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України визначено, що до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

З наданої заявником скрін копії доказу отримання оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року не можливо встановити, що зазначене судове рішення було надіслано апеляційним судом на електронну адресу заявника 02 жовтня 2024 року, оскільки в наданому скріні зазначено лише Київський апеляційний суд, а тому зазначений скрін не можна вважати належним та допустимим доказом, що підтверджує дату отримання заявником оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року.

Будь-яких інших доказів на підтвердження дати отримання копії повного тексту оскарженої постанови суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 до касаційної скарги не долучено.

За таких обставин, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо поважності причин пропуску заявником строку на касаційне оскарження з наведених ним підстав.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 необхідно надати до суду належні докази отримання постанови Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року.

Крім цього, в порушення пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України ОСОБА_4 у касаційній скарзі не зазначено відомостей про наявність або відсутність у неї електронного кабінету.

Також, у порушення вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі не зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду, у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Верховний Суд роз`яснює заявнику, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки за приписами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення заявником підстав касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.

Виконання наведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Ураховуючи наведене, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, ОСОБА_1 необхідно надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги, яка має відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, та в якій зазначити відомості про наявність або відсутність у неї електронного кабінету; згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Разом із цим, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від слати судового збору відповідно до закону.

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати повністю рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року і справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позовну заяву подано у 2020 році, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2 102,00 грн, підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час подання позову у цій справі).

Зустрічний позов подано у 2021 році, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2 270,00 грн, підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час подання позову у цій справі).

Отже, судовий збір за подання касаційної скарги за первісним позовом за одну немайнову вимогу становить 1 680,80 грн (840,80 грн х 200 %).

Судовий збір за подання касаційної скарги за зустрічним позовом за три немайнові вимоги становить 5 448,00 грн (980,00 грн х 3 х 200 %).

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 7 128,00 грн (1 680,00 грн + 5 448,00 грн).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 7 128,00 грн має бути перераховано за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102; найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев