"18" вересня 2024 р. Справа № 363/2248/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря Ходасевич Д.К., розглянувши заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , подану адвокатом Бондаренком А.О. до ОСОБА_3 про поділ спільного майна,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , подану адвокатом Бондаренком А.О. до ОСОБА_3 про поділ спільного майна.

Так, 30.05.2024 року ухвалою суду позов ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , поданий адвокатом Бондаренком А.О. до ОСОБА_3 про поділ спільного майна було прийнято до розгляду, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду у підготовчому засіданні на 10.07.2024 року, яке потім, за клопотанням представника позивачки, було відкладено на 17.09.2024 року на 09 год. 30 хв.

17.09.2024 року о 10 год. 23 хв., після проведення підготовчого судового засідання по вказаній справі, ОСОБА_1 надала до канцелярії Вишгородського районного суду Київської області заяву про забезпечення позову. Зі змісту вказаної заяви слідує, що заявниця просить забезпечити позов шляхом заборони відповідачу ОСОБА_3 здійснювати відчуження транспортного засобу марки TOYOTA моделі CAMRY, типу СЕДАН-В ЛЕГКОВИЙ, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , до ухвалення рішення у справі. В обґрунтування заяви позивачка зазначила, що вона неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією вирішення конфлікту мирним шляхом, через добровільний поділ автомобілю, однак відповідач не надав своєї згоди на досудове врегулювання спору. Вказаний факт свідчить про те, що існує вірогідність того, що відповідач після отримання копії заяви про збільшення позовних вимог від 02.09.2024 року може відчужити спірне майно. Оскільки автомобіль фактично перебуває у відповідача і останній не бажає вирішити спір мирним шляхом, існує вірогідність того, що зазначений автомобіль або вже відчужений, або може бути відчужений найближчим шляхом. На думку позивачки, невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження транспортного засобу може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, набуття права власності іншими особами на спірне майно під час розгляду справи поставить позивачку в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з відповідачем.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, додані до неї матеріали та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 6-8 ст. 153 ЦПК України - заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України - забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України - заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За правилами ст. 150 ЦПК України - позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання. Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як вказано у ч. 3 ст. 150 ЦПК України - заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У свою чергу співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час розгляду питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача, на захист яких вжито заходів забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення ст. 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову (Постанова від 19.02.2021 року у справі за №643/12369/19).

Таким чином, як і арешт, так і заборона відчуження майна допускається за умови, що майно належить відповідачу та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову.

При розгляду заяви, судом встановлено, предметом спору у даній справі є поділ автомобіля марки TOYOTA моделі CAMRY, типу СЕДАН-В ЛЕГКОВИЙ, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

З матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 (заявниці) вбачається, що згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 - транспортний засіб TOYOTA моделі CAMRY, типу СЕДАН-В ЛЕГКОВИЙ, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить заявниці ОСОБА_1 (позивачка у справі), що підтверджується як копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , так і відповіддю адміністратора ГСЦ МВС Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Київській та Чернігівській областях територіального сервісного центру за №3245 від 26.07.2024 року за №31/33-3245-131.

Крім того, зі змісту заяви самої ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 11.09.2024 року вбачається, що остання вимагає суд залишити зазначений автомобіль відповідачу ОСОБА_3 , а з останнього на свою користь стягнути вартість 4/6 та 1/6 частин вказаного транспортного засобу.

Також, як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та/або відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_3 навпаки наполягає на тому, щоб спірний автомобіль залишився заявниці ОСОБА_1 , а йому останньою була сплачена вартість 1/6 частини автомобіля.

Подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування того, що відповідач дійсно буде ухилятись від виконання рішення суду (у випадку задоволення її позову), а саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на те, що спірне майно або вже відчужене, або може буде відчужене, без надання відповідних доказів, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, заявницею не додано до заяви доказів, які б свідчили про те, що транспортний засіб вибув з її власності, а в заяві відсутнє будь-яке обґрунтування того, яким чином відповідач може відчужити спірне майно, якщо згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 воно належить ОСОБА_1 заявниці.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09. 2020 року по справі за №753/22860/17).

Ненадання належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а лише посилання на це в заяві, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 18.01.2023 року по справі за №755/9322/20).

Отже самого тільки припущення, без наведення обґрунтування, недостатнього для вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, у заяві щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявницею, не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. А відтак, не зазначення заявницею вказаних вище відомостей позбавляє суд можливості перевірити співмірність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене та те, що до заяви про вжиття заходів забезпечення не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст. ст. 76-78 ЦПК України в підтвердження фактів ймовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів, не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість або підготовчі дії відчуження будь-якими особами автомобіля на користь третіх осіб без волі заявниці, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 150-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча суддя О.П. Дьоміна