"27" листопада 2024 р.
Справа № 642/2485/24
Провадження №2/642/955/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Бородіної О.В.,

з участю секретаря Брус М.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -

встановив:

У травні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, у якому просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі у розмірі 44 957,00 грн. інфляційні нарахування за весь час прострочення в розмірі 9620,80 грн., 3% річних в розмірі 2740,00 грн., пеню у розмірі 34209,20 грн, а разом 91 527,53 грн. (дев`яносто одна тисяча п`ятсот двадцять сім) гривень. 53 копійок.

В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що 21 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір доручення (закупівлі-матеріалів). Позивач вказує, що відповідно до графіку передачі грошових коштів, ОСОБА_1 було передано ОСОБА_2 44 957,00 грн., а саме за штукатурні роботі 26798,00 грн., демонтаж простінка 2 335,00 грн., сантехника матеріали 7676,00 грн, електрика матеріали 8148,00 грн., строки виконання замовлення було погоджено до 21 квітня 2022. Позивач зазначає, що цього ж дня було внесено повну оплату за цим договором, що підтверджується договором та графіком передачі грошових коштів. Проте станом на час звернення до суду відповідачем зобов`язання не виконано.

У зв`язку із невиконанням договору, ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_2 з письмовою заявою (претензією) про повернення сплачених коштів, але відповідач на претензію не відреагував.

Оскільки, відповідачем не було здійснено поставку товару, зокрема, на суму здійсненої попередньої оплати, позивач, звернувшись до суду, скористалася своїм правом, передбаченим ст. 693 ЦК України, вимагати повернення суми попередньої оплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню, посилаючись на ч. 5 ст, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

На підставі викладеного, позивач просить задовольнити її позов у повному обсязі.

Ухвалою Ленінського районного суду м, Харкова від 20.05.2024 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Копія ухвали про відкриття провадження по справі , копія позову та долучених до нього документів, неодноразово направлялася відповідачеві за місцем його реєстрації, в тому числі його було повідомлено про розгляд даної справи через оголошення на офіційному веб-сайті суду.

Відповідачем в установлений ч. 7 ст.178ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вказане, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з пунктом 4 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на укладення 21 лютого 2022 року між ОСОБА_1 (як довіритель) та ОСОБА_2 (як повірений) у простій письмовій формі договору доручення (закупівля матеріалів), за умовами якого довіритель доручив, а повірений зобов`язався здійснити від імені та за рахунок та в інтересах довірителя певні дії, а саме: придбати товари (будівельні матеріали) відповідно Додатку № 1 до договору у кількості та по цінам не більше вказаних у Додатку.

Також згідно умов договору, а саме п. 2.1. визначено, що календарні строки виконання доручення визначені сторонами у відповідності до Додатку № 1.

Відповідно до п.3.1. повірений зобов`язався виконати все доручене по договору у відповідності з його умовами. Довіритель має право отримати від повіреного розписку про виконання доручення.

У відповідності до п. 4.1. довіритель зобов`язаний надати повіреному грошові кошти для виконання доручення за договором у встановлені відповідно до Додатку № 1 строки. За погодженням сторін про передачу коштів може надаватися розписка. Відмітка повіреного про отримання коштів на договорі вважається розпискою.

Відповідно до Додатку № 1 до договору від 21.02.2022 року « Графік передачі грошових коштів» вказано дату 21.04.2022 року, та у графі сума вказано: штукатурні роботі 26798грн., демонтаж простінка 2 335 грн., сантехніка матеріали 7676 грн, електрика ІІ матеріали 8148 грн. Всього 44957 грн.

При цьому суд звертає увагу, що Договір від 21.02.2022 року та Додаток № 1 до договору від 21.02.2022 року, копії яких долучені до позовної заяви, довірителем не підписані.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; .») особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; і) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його шіутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вимоги до письмової форми правочину встановлено ст. 207 Цивільного кодексу України, згідно з ч. 2 якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду, обґрунтовує позов (зазначає підстави) тим, що між сторонами укладено договір, виконання якого порушені відповідачем.

До обставин, на яких сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, належать обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування - це сукупність обставин, що їх необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача і заперечень відповідача.

У предмет доказування включається також факт приводу для позову, який являє собою обставини, що підтверджують право на звернення до суду, тобто факти порушення суб`єктивного права позивача.

До обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, відносять відомості, які підтверджують чи спростовують достовірність відомостей, що включаються в предмет доказування, а отже, впливають на можливість дати їм правильну оцінку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя (частина перша статті 1000 ЦК України).

За правилами статті 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Частина перша статті 1004 ЦК України передбачає, що повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Згідно з частиною першою статті 1007 ЦК України довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що у договорі доручення від 21.02.2022 року відсутні будь-які погоджені сторонами? ? ? характеристики будівельних матеріалів, а в пункті 1.1. передбачено, що Довіритель поручає, а повірений приймає на себе зобов`язання від імені, за рахунок та в інтересах Довірителя придбати товари (будівельні матеріали) відповідно Додатку № 1 до даного договору в кількості та по цінам не вище вказанних у додатку.

При цьому у Додатку № 1, який долучений позивачем такі істотні умови договору не конкретизовані.

Відповідно до пункту 4. 1. зазначеного договору довіритель передає повіреному грошові кошти для виконання доручення у встановлені відповідно Додатку № 1 строки, а за погодженням сторін документом що підтверджує отримання коштів є розписка. Відмітка повіреного про отримання коштів на договорі вважається розпискою.

Встановлено, що в матеріалах справи відсутня розписка ОСОБА_2 про отримання грошових коштів на виконання умов договору доручення, відмітка на договорі про отримання коштів на договорі також відсутня.

Отже належних і допустимих доказів на підтвердження факту передачі позивачем грошових коштів для виконання договору відповідачу матеріали справи не містять.

Крім того, дослідивши надані позивачем докази, суд встановив обставини непідписання ОСОБА_1 Договору від 21.02.2022 року та Додатку № 1 до договору від 21.02.2022 року, підписантом у якому від імені довірителя зазначена позивач, що свідчить про відсутність волевиявлення позивача на укладення такого договору.

За відсутності підпису довірителя на договорі, не можна стверджувати що сторони дійшли згоди щодо умов та обов`язків, що регулюються договором, який зокрема неконкретизований, не містить ясності щодо строків виконання та інші аспекти угоди.

За відсутності підпису на договорі такий договір є неукладений.

У такому разі договір прямо не створює жодних правових наслідків, оскільки він розглядається як такий, що не відбувся, доказів, що підтверджують вчинення позивачем дій, спрямованих на виконання договору та його схвалення, матеріали справи не містять.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 77, 78ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначене, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З огляду на викладене суд зазначає, що долучені до позову докази не містять жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог.

На підставі викладеного вище, керуючись ст..ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 193, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив :

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.11.2024 року.

Суддя О.В. Бородіна