Провадження № 2/369/2131/24
РІШЕННЯ

Іменем України

12.03.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

при секретарі Лоу А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір`ю,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області,про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір`ю, в якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , який зареєстрований 16.11.2007 року у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 1307 та визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 16.11.2007 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 1307 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від спільного подружнього життя сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на подружнє життя, ними втрачено почуття любові та взаємоповаги один до одного, внаслідок чого подальше збереження сім`ї є неможливим. З боку відповідача неодноразово мало місце фізичне та психологічне насилля по відношенню до неї, у зв`язку з чим здійснювалися виклики поліції та відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Позивач зазначила, що вони з ОСОБА_2 не проживають разом з березня 2022 року, шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, сім`я фактично розпалася, а тому просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем у справі.

Крім того, оскільки відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні та забезпеченні їх спільного неповнолітнього сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, просила суд врахувати заяву неповнолітнього ОСОБА_3 , який бажає після розірвання шлюбу проживати разом з нею, визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися. При цьому, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Риженко Н. О. подала до суду заяву, згідно з якою представник просила суд проводити розгляд справи за відсутності позивача та її представника, де вказала, що просить суд в частиніпозовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю залишити без розгляду, а вимоги щодо розірвання шлюбу задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно з якою, просив суд проводити судовий розгляд справи за його відсутності, де вказав, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає у повному обсязі та просить шлюб розірвати.

Третя особа явку свого представника у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до такого висновку.

08.09.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір`ю.

На підставі протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями вищевказана цивільна справа 13.09.2023 року надійшла до провадження судді Волчка А. Я.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.09.2023 року у справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

Однак, під час підготовчого провадження до суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Риженко Н. О. до суду надійшла заява про залишення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю без розгляду та розглянути лише вимоги щодо розірвання шлюбу і задовольнити їх.

У свою чергу від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позовних вимог щодо розірвання шлюбу.

У зв`язку з чим, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.03.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області, в частині вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю залишено без розгляду.

При цьому, у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог про розірвання шлюбу суд вважає за доцільне розглянути справу у підготовчому провадженні та ухвалити рішення по суті спору.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 виданого 16.11.2007 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, сторони 16.11.2007 року зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1307.

Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 23.04.2008 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 524.

Сторони не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства з березня 2022 року.

Правом на надання строку на примирення сторони не виявили бажання скористатися.

Сім`ю зберегти неможливо.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом положень ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос таінші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Суд вважає, що на даний час подальше збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання.

З урахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати.

Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ч. 1 ст. 113 СК).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

За правилами ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 16.11.2007 року у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 1307, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвища сторін залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Андрій ВОЛЧКО