ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5305/24 Справа № 180/1567/19 Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю.А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Пілюги Вікторії Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 березня 2024 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову посилалася на те, що з 20 листопада 2015 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 , від якого у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на теперішній час проживає разом з нею. 20 березня 2018 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. У грудні 2017 року відповідач поїхав на заробітки, з тих пір вона про нього нічого не чула. Вона через рідних та знайомих відповідача намагалася дізнатися, де він знаходиться, але марно. На даний час дитина не пам`ятає свого біологічного батька, відповідач же не цікавиться дитиною, не виконує свої батьківські обов`язки, не надає ніякої матеріальної допомоги на дитину. Заборгованість зі сплати аліментів, станом на 23 липня 2019 року, складає 30 876, 17 грн, оскільки відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не цікавиться сином, просила суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 березня 2024 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

В апеляційній скарзі адвокат Пілюга В.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дійсно ОСОБА_1 з 2017 року не проживає з позивачкою, втім із дитиною він не спілкувався через те, що позивачка чинила перешкоди у цьому спілкуванні. Заборгованість за аліментами наявна виключно через те, що він не знав про стягнення аліментів та дізнався про це лише у 2023 році у застосунку "Дія", втім вказана заборгованість не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, позивачка чітко підтвердила наявність між ними особистих непорозумінь, що, на його думку, і призвело до подачі цього позову.

14 травня 2024 року позивачка надала відзив на апеляційну скаргу, доповнивши його 18 червня 2024 року. У відзиві, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказує, що відповідач перекручує факти та каже неправду. Заборгованість з аліментів виникла саме з його вини. Відповідач, знаючи що у нього є син, повинен був розуміти, що на його утримання потрібні грошові кошти. Причиною позбавлення відповідача батьківських прав слугувала не лише заборгованість за аліментами але й те, що він не виконував свої батьківські обов`язки не турбувався та не цікавився дитиною.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає, з огляду на таке.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2015 року.

Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року, шлюб розірвано.

Від шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20 лютого 2018 року видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, на користь матері ОСОБА_4 , починаючи стягнення з 24 січня 2018 року.

Відповідно довідки державного виконавця відділу Марганецького ВДВС ГТУЮ Дніпропетровської області Мамедової Ю.О. від 23 липня 2019 року, боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду про сплату аліментних платежів, заборгованість складає 30876,17 грн.

Згідно характеристики завідувача Комунального дошкільного навчального закладу комбінованого типу №10 «Оленка» Зозулі Н.Г. , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та виховується з мамою, бабусею, дідусем. Вихованням дитини займається мати, яка постійно дбає про фізичне і духовне здоров`я, психічний стан дитини, створює належні умови для всебічного гармонійного розвитку дитини в сім`ї, виховує самостійність, працелюбність, шанобливе ставлення до дорослих, довкілля. Батько в вихованні дитини участі не приймає.

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої головою квартального комітету 27 кварталу Марганецької міської ради Дніпропетровської області, дитина ОСОБА_3 проживає з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , також у будинку зареєстрований ОСОБА_1 .

Згідно висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого керівником лікувально-профілактичного закладу, захворювань у дитини не виявлено.

Відповідно до характеристики, виданої головою квартального комітету 27 кварталу Марганецької міської ради Дніпропетровської област,і ОСОБА_2 , яка мешкає по АДРЕСА_1 , характеризується з позитивного боку, в побуті завжди доброзичлива, ввічлива, тактовна, працелюбна. Мешкає разом із сином та батьками. До кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася. Батько дитини не проживає, не приймає участі у житті родини.

07 серпня 2019 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06 лютого 2024 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протягом 5 років дитиною не цікавився, коштів на її утримання не надавав, з дитиною не спілкувався, незважаючи на те, що проживав також в Дніпропетровській області, де й проживає дитина, що дитина проживає у сім`ї, називаючи чоловіка матері батьком. При цьому, суд першої інстанції прийшов до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Згідно з вимогами статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Згідно із пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно із частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що як зазначалося вище, сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Зазначені правові висновки щодо дотримання принципу справедливості висловив Конституційний Суд України у рішеннях від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004.

Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Так, відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Положеннями вказаної вище статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Так, згідно з частиною 4 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Частиною 5 вказаної статті передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

07 серпня 2019 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22-23).

06 лютого 2024 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.147)

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57,58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів наголошує на тому, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків, так його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Колегія суддів вважає, що за встановлених фактичних обставин у даній справі, підстави для позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.

Той факт, що у відповідача наявна заборгованості зі сплати аліментів не може слугувати підставою для позбавлення його батьківських прав. Як і факт того, що після розірвання шлюбу з позивачкою відповідач не міг у повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки, у зв`язку з неприязними відносинами між сторонами.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених колегією суддів, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, прийнявши до уваги доводи, приведені в апеляційній скарзі, суд приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з позивачки на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 1 152,60 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Пілюги Вікторії Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,задовольнити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1 152,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 липня 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

І.Ю. Ткаченко