Житомирський апеляційний суд
Справа №2-344/07 Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І.М.
Категорія 16 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Талько О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №2-344/07 за позовом ОСОБА_1 до виконкому Радомишльської міської ради про визнання права власності на самочинно збудовані споруди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2007 року, ухвалене під головуванням судді Невмержицького І.М., в м. Радомишль Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У квітні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право власності на самочинно збудовані хлів (В-1), площею 10 кв.м., хлів (Г-1), площею 18,8 кв.м., хлів (Ж-1), площею 10,4 кв.м., вбиральню (З-1), площею 1,2 кв.м біля будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначав, що в його приватній власності знаходиться 1/2 ідеальної частини житлового будинку у АДРЕСА_1 з надвірними будівлями. Вказував, що біля будинку не було господарських споруд, тому з метою поліпшення своїх житлових умов у частині двору будинку АДРЕСА_1 , що йому належать самочинно збудував: хлів (В-1), площею 10 кв.м., хлів (Г-1), площею 18,8 кв.м., хлів (Ж-1), площею 10,4 кв.м., вбиральню (З-1), площею 1,2 кв.м. Зазначав, що 26.03.2007 головним архітектором міста було проведено обстеження збудованих господарських споруд та встановлено, що вказані споруди відповідають державним будівельним нормам. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно побудовані споруди, а саме три сараї: В-1, площею 10 кв.м., Г-1, площею 18,8 кв.м. та Ж-1, площею 10,4 кв.м., а також вбиральню З-1, площею 1,2 кв.м по АДРЕСА_1 , які відповідають державним будівельним нормам та підлягають узаконенню.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що в провадженні Радомишльського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа №289/1442/22 за первісним позовом ОСОБА_1 до нього, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Радомишльської міської ради Житомирської області про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, захисту прав власності шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна та стягнення моральної шкоди та за його зустрічним позовом до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Радомишльської міської ради Житомирської області, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва і відновлення меж земельної ділянки. Вказує, що ОСОБА_1 порушив його права, як власника суміжної земельної ділянки, здійснивши незаконне будівництво.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 є лише власником 1/2 частини будинку, в позовній заяві відсутній інший співвласник, право власності на яке наявне в матеріалах справи, тобто судом першої інстанції проігноровано права та законні інтереси іншого співвласника. Вказує, що позивач не звертався до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та ведення об`єкта в експлуатацію у встановленому законом порядку, а відразу звернувся з позовом про визнання права власності. Зазначає, що у ОСОБА_1 відсутні дозвільні документи на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкта та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги того факту, що самочинне будівництво здійснене на земельній ділянці, яка не перебувала у приватній власності ОСОБА_1 . Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2007 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

14 серпня 2024 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що доводи апеляційної скарги не підтверджуються належними, допустимими доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції. Зазначає, що він не порушував права апелянта, їх не оспорював, а тому ОСОБА_2 не має права звертатися до нього з будь-якими вимогами. Вказує, що він та його син є власниками спільного сумісного домоволодіння АДРЕСА_1 . У свою чергу, ОСОБА_2 є суміжним землекористувачем, який після смерті свого батька прийняв спадщину. Вказує, що будь-яких претензій з приводу будівництва батько апелянта не пред`являв, що підтверджується протоколом погодження меж земельної ділянки та передачу межових знаків через охоронну землевласника за 2008 рік. Зазначає, що саме земельна ділянка ОСОБА_2 за кадастровим номером :06:005:0077 частково накладається на межі його земельної ділянки за кадастровим номером :06:005:0409. Звертає увагу на те, що з часу ухвалення оскаржуваного рішення сплинуло більше 17 років. Зазначає, що попереднє судове засідання по справі №289/1442/22 проведене ще 14.03.2023, натомість апеляційну скаргу подано 09.07.2024.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження, з наступних підстав.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті другій Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункт 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Зазначене узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 04 листопада 2019 року у справі №542/401/18 (провадження №61-15078св19), від 10 вересня 2020 року у справі №757/66808/19-ц (провадження №61-10846св20), від 17 червня 2021 року у справі №626/2547/19 (провадження №61-18621св20). Також схожого за змістом висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі №504/2457/15-ц (провадження №14-726цс19).

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №62/112 та від 16 січня 2020 року у справі №925/1600/16, а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі №668/17285/13-ц.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується копією свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 28.03.2005 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7327993 від 24.05.2005.

Інша 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час перегляду справи в апеляційному порядку власником 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.09.2010.

Відповідно до довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №1589 від 24.03.2007 слідує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . До будинку самовільно побудовані хліви В-1, Г-1, Ж-1, З-1, право власності на які не зареєстровано.

Відповідно до висновку головного архітектора виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області №354 від 26.03.2007 ОСОБА_5 було проведено обстеження домоволодіння по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на предмет відповідності державним будівельним нормам самовільно збудованих господарських споруд.

В результаті обстеження встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 побудовано хліви В-1, Г-1, Ж-1, З-1 (згідно інвентаризаційної справи 1589 Житомирського обласного державного підприємства по технічній інвентаризації), які відповідають державним будівельним нормам та підлягають узаконенню.

Звертаючись із апеляційною скаргою ОСОБА_2 вказував, що в провадженні Радомишльського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа №289/1442/22 за первісним позовом ОСОБА_1 до нього, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Радомишльської міської ради Житомирської області про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, захисту прав власності шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна та стягнення моральної шкоди та за його зустрічним позовом до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Радомишльської міської ради Житомирської області, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва і відновлення меж земельної ділянки.

З метою встановлення дійсних обставин справи колегією суддів витребувано для огляду зазначену вище цивільну справу №289/1442/22.

Так, з матеріалів вказаної цивільної справи встановлено, що ОСОБА_6 (батько апелянта) був власником житлового будинку по АДРЕСА_2 на підставі договору дарування, посвідченого ОСОБА_7 , державним нотаріусом Радомишльської державної нотаріальної контори 10 червня 1986 року за реєстровим №856 та власником земельних ділянок площею 0,0303 га, кадастровий номер :06:005:0078, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка, площею 0,1 га, кадастровий номер :06:005:0077, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 10.06.2009 ОСОБА_2 (апелянт по справі) є власником вказано вище майна, а саме: житлового будинку по АДРЕСА_2 та земельних ділянок площею 0,0303 га, кадастровий номер :06:005:0078, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка, площею 0,1 га, кадастровий номер :06:005:0077, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі договору дарування земельних ділянок від 10.06.2009. Наведене також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №306847613 від 09.08.2022.

ОСОБА_1 на праві приватної власності, окрім 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 належить земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер 0:06:005:0409, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд та земельна ділянка, площею 0,047, кадастровий номер :06:005:041, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Наведене підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 01.11.2017 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №124251533 від 17.05.2018.

Вбачається, що у цивільній справі №289/1442/22 предметом спору є:

- у первісному позові ОСОБА_1 усунення перешкод у користуванні домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно побудованої господарської споруди, яка належить ОСОБА_2 і самовільно возведеній на земельній ділянці, розташованої в АДРЕСА_2 на відстані 0,3 0,5 м від господарської споруди (гаража Г-1) належного ОСОБА_1 ; знесення збудованого дворового каналізаційного антисептику, без відповідних дозвільних документів, на відстані 13,0 м. від житлового будинку та 2,0 м від межі земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 ; відновлення меж земельної ділянки шляхом повернення земельної ділянки;

- у зустрічному позові ОСОБА_2 усунення перешкод у користуванні земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_2 шляхом відновлення меж земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :06:005:0077 та знесення частини гаражу, що належить ОСОБА_1 .

Відтак спір у справі №289/1442/22 виник між сторонами з приводу гаражу (Г-1), земельних ділянок 0:06:005:0409, :06:005:041, які належать ОСОБА_1 та господарської споруди і земельних ділянок :06:005:0078, :06:005:0077, які належать ОСОБА_2 .

У свою чергу предметом позову у справі, що переглядається є визнання права власності за ОСОБА_1 на самочинно збудовані хліви (В-1), площею 10 кв.м., (Г-1), площею 18,8 кв.м., (Ж-1), площею 10,4 кв.м., вбиральню (З-1), площею 1,2 кв.м., біля будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, посилання ОСОБА_2 в апеляційний скарзі на справу №289/1442/22, яка розглядається Радомишльським районним судом Житомирської області взагалі не може бути прийняте колегією суддів до уваги в якості обґрунтувань апеляційної скарги та порушення його права власності.

Колегією суддів з метою встановлення наявності порушеного права ОСОБА_2 досліджено інвентаризаційну справу №1589 на домоволодіння АДРЕСА_1 , що наявна у матеріалах цивільної справи №289/1442/22.

Так, з матеріалів інвентаризаційної справи №1589 на домоволодіння АДРЕСА_1 вбачається, що станом на 13.03.2007 ОСОБА_1 було самовільно добудовано хліви (В-1), площею 10 кв.м., (Г-1), площею 18,8 кв.м., (Ж-1), площею 10,4 кв.м., (З-1), площею 1,2 кв.м. та гараж (Д-1), площею 24,5 кв.м біля будинку АДРЕСА_1 .

Оскаржуваним рішенням визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно побудовані споруди, а саме три сараї: В-1, площею 10 кв.м., Г-1, площею 18,8 кв.м. та Ж-1, площею 10,4 кв.м., а також вбиральню З-1, площею 1,2 кв.м по АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягну з реєстру прав власності на нерухоме майно №15104117 від 04.07.2007 за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано права власності по 1/2 частині житлового будинку (А-1), сараю (Б-1), сараю (В-1), сараю (Г-1), гаражу (Д-1), сараю (Ж-1), сараю (З-1), криниці (К-1), вбиральні (Е-1).

Згідно зведеного оціночного акту на житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 15 серпня 2010 року, що міститься в матеріалах інвентаризаційної справи №1589 вбачається, що до будинку АДРЕСА_1 належать сарай (Б) (1975 року побудови), площею 43,9 кв.м., баня (Е) (2002 року побудови), площею 12,7 кв.м., вбиральня (З) (1975 року побудови), площею 1,2 кв.м., гараж (Г) (2010 року побудови) 37,4 кв.м., огорожа та криниця (К).

Відповідно до абрису, що міститься в матеріалах інвентаризаційної справи №1589 слідує, що сараї В, Г, Д, Ж, на які оскаржуваним судовим рішенням визнано право власності за ОСОБА_1 знесені.

Окрім того, відповідно до технічного паспорту ОСОБА_1 на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 від 11.04.2023 слідує, що до житлового будинку (літ. А, 1974 року побудови), загальною площею 132,9 кв.м. належить: літня кухня (літ. Б, 1975 року побудови), площею 43,9 кв.м., гараж (літ. Г, 2010 року побудови), площею 41,9 кв.м., баня (літ. Е, 2002 року побудови), площею 12,7 кв.м., сарай (літ. К, 2012 року побудови), площею 15,1 кв.м., погріб (літ. Пгр, 2012 року побудови), площею 17,8 кв.м., вбиральня (літ. З, 1975 року побудови), площе. 2,0 кв.м., огорожа та криниця.

Відтак, з урахуванням встановлених вище обставин ОСОБА_2 не доведено, яким чином оскаржуваним рішенням порушуються його права, з урахуванням того, що визнане за ОСОБА_1 оскаржуваним судовим рішенням право власності на сараї В, Г, Д, Ж знесені.

Зміст позовної заяви ОСОБА_2 у цивільній справі №289/1442/22 свідчить про те, що на думку апелянта, його права порушуються збудованим ОСОБА_1 . гаражем, проте колегія суддів підкреслює, що оскаржуваним судовим рішенням право власності на гараж за ОСОБА_1 не визнавалося.

Крім того, спірний гараж, як свідчать матеріали інвентаризаційної справи №1589 та технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 від 11.04.2023 побудований у 2010 році, натомість оскаржуване рішення суду ухвалене - 30 квітня 2007 року.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що до розгляду справи не було залучено іншого співвласника ОСОБА_3 не є підставою для скасування рішення суду, оскільки ОСОБА_3 не заявляла про порушення своїх прав ухваленим рішенням, а відтак погодилася з ним.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване судове рішення порушувало права його батька ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки жодних заперечень щодо порушення прав збудованими хлівами (В-1), площею 10 кв.м., (Г-1), площею 18,8 кв.м., (Ж-1), площею 10,4 кв.м., вбиральнею (З-1), площею 1,2 кв.м., біля будинку АДРЕСА_1 батько ОСОБА_2 - ОСОБА_6 не заявляв. Будь яких доказів на спростування наведено ОСОБА_2 не надав. Навпаки матеріали цивільної справи №289/1442/22 містять протокол погодження меж земельної ділянки та передачі межових знаків під охорону землевласника, згідно якого між ОСОБА_6 (батьком апелянта) та ОСОБА_1 проведено погодження меж земельної ділянки.

Доводи ОСОБА_2 на те, що його не було залучено до участі у справі, як суміжного власника земельної ділянки є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 та земельних ділянок площею 0,0303 га, кадастровий номер :06:005:0078, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка, площею 0,1 га, кадастровий номер :06:005:0077, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з 10 червня 2009 року, натомість позов було подано -04.04.2007. Відтак, з наведеного вбачається, що станом на момент постановлення судом першої інстанції оскаржуваного рішення жодні права та інтереси ОСОБА_2 порушено не було, оскільки спір про визнання права власності на самочинно збудовані споруди не порушує інтереси апелянта.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що спірні правовідносини, з приводу яких ухвалено оскаржуване рішення виникли щодо вимог ОСОБА_1 до Радомишльської міської ради про визнання за ним права власності на самочинно збудовані споруди у 2007 році, а вимоги до скаржника ОСОБА_6 не заявлялися та судом не вирішувалися, ні мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду, ні його резолютивна частина не містять висновків суду про права та обов`язки безпосередньо ОСОБА_2 так і його батька ОСОБА_6 (власника суміжної земельної ділянки станом на дату ухвалення рішення суду).

Відтак, колегія суддів констатує, що питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_2 судом у цій справі не розглядалися та не вирішувалися, що є підставою для закриття апеляційного провадження за його скаргою. Таким чином, право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в цій справі у ОСОБА_6 - відсутнє.

Інших підстав, які б вказували на те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції порушуються права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 , який не є учасником справи, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, доводи апелянта не вказують на те, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про права та інтереси особи, яка звернулася із даною апеляційною скаргою, тоді як наявність порушених прав є основною умовою для здійснення судового захисту та за відсутності яких захист не здійснюється.

У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №522/2736/16-ц (провадження №61-13633св21) зроблено висновок, що у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно з ч. 2 ст. 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Виходячи із вищезазначеного, оскільки ухваленим у даній справі судовим рішенням не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 , а також недоведеністю порушеного права останнього, колегія суддів вважає, що провадження за його апеляційною скаргою на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2007 року підлягає закриттю.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 необхідно закрити, то немає підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 362, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2007 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконкому Радомишльської міської ради про визнання права власності на самочинно збудовані споруди закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Дата складення повного судового рішення 19 вересня 2024 року.

Головуючий

Судді