печерський районний суд міста києва
Справа № 758/8800/21-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

позивача: не з`явилась,

представника відповідача: не з`явився,

представника третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національного банку України, про припинення нарахування відсотків за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відпковідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі - відповідач, ТОВЦ «Укр Кредит Фінанс»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національного банку України (далі - третя особа, НБУ), у якому просить зобов`язати ТОВ «Укр Кредит Фінанс» припинити нарахування процентів по кредитному договору № 0643-5653 від 07.03.2021 року починаючи із 23.03.2021 року.

В обґрунтування позову зазначає, що 07.03.2021 року між нею та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було укладено договір № 0643-5653 (далі - Кредитний договір), за яким позивач отримала позику. Згідно з умовами договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало позивачу кредит у сумі 9 900,00 грн строком до 22.03.2021 року. Після закінчення терміну кредитного договору позивачу було продовжено нарахування процентів за користування кредитом, про що свідчить електронне нагадування про оплату, надіслане на електронну адресу позивача.

Згідно з роздруківки про стан заборгованості за кредитним договором № 0643-5653 від 07.02.2021 року розмір заборгованості з урахуванням тіла кредиту та процентів за його користування (в порядку п. 4 Кредитного договору, а не п. 11.1 цього договору, який передбачає нарахування процентів в порядку ст. 625 ЦК України) становить 25 225,20 грн.

Враховуючи дії відповідача щодо подальшого нарахування процентів за користування кредитом неправомірними, керуючись ст.ст. 509, 625, 1050 ЦК України, позивач звернулась до суду із указаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.09.2021 року справу прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Укр Кредит Фінанс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, НБУ, про припинення нарахування відсотків за кредитним договором.

Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 02.09.2024 року, відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до п. 11.1 Кредитного договору відповідачем здійснено нарахування процентів у період з 23.03.2021 року по 02.08.2024 року відповідно до ст. 625 ЦК України. Крім того, відповідач просив закрити провадження у справі, оскільки відсутній предмет спору, так як відповідачем не нараховуються відсотки за кредитним договором.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 07.03.2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 0643-5653.

Відповідно до п. 1 Кредитного договору, кредитодавець надає позичальникові грошові кошти в кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем комісію та проценти за користування кредитом.

Згідно з п.2 Кредитного договору, строк кредиту становить 17 день.

За змістом п. 3 Кредитного договору, термін платежу - 23.03.2021 року; сума кредиту - 9 900,00 грн.; нараховані проценти - 3 366,00 грн; разом до сплати - 13 266,00 грн.

Відповідно до п.4 Кредитного договору, протягом строку кредиту розмір процентів складає: 2 % (два процента) від суми кредиту за кожен день користування. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного договором строку, на який надається кредит. Річна процентна ставка складає 730 %.

За положеннями п. 7 Кредитного договору, орієнтовна загальна вартість користування кредитом для позичальника на дату Кредитного договору складає 134.00 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 13 266,00 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом 34.00 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 3 366,00 грн. (у грошовому вираженні).

Згідно з п. 11.1 Кредитного договору, позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування грошовими коштамиза частиною другої ст. 625 ЦК України у розмірі 2 % за кожен день фактичного користування відповідною частиною сум кредиту по дату фактичного повернення всієї суми кредитувключно.

П.п. 11.2, 11.3 Кредитного договору, визначено порядок сплати позичальником штрафів за прострочення виконання ним зобов`язань за договором.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно із ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та«; Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19.

Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З наданої позивачем роздруківки вбачається, що 07.03.2021 року позивачу надано відповідачем кредит у розмірі 9 900,00 грн, строком на 17 днів. Позивачем здійснено на погашення кредиту два платежі: 21.03.2021 року на суму 2 000,00 грн та 22.03.2021 року на суму 1 366,00 грн. Сума до закриття зазначена у розмірі 25 225,20 грн, сплата відсотків станом на 09.04.2021 року у розмірі 15 523,20 грн. Отже, судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів позивачем.

Щодо нарахування відсотків поза межами дії кредитного договору, суд зазначає наступне.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому, згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) вбачається, що абзац 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Згідно з положенням частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, враховуючи, що відповідачу кредит був наданий у розмірі 9 900,00 грн., кредитним договором було передбачено відсотки за користування кредитом 3 366,00 грн в межах дії кредитного договору, а із наданого відповідачем розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки нараховувались до 19.06.2021 року, тобто поза межами дії кредитного договору.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Разом із тим, позивачем заявлена вимога щодо припинення нарахування відсотків

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи викладене, позов про припинення нарахування відсотків за кредитним договором не підлягає задоволенню, оскільки із розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим відповідачем, вбачається, що відсотки починаючи із червня 2021 року не нараховуються, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачка не сплачувала судовий збір, оскільки на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від його сплати. Разом з цим, у задоволенні пред`явленого позову відмовлено, тому судом не вбачаються підстави для розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 514, 536, 610, 612, 625, 626, 629, 638, 639, 1046-1049, 1054, 1056 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 12, 13, 141, 263, 265, 274 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національного банку України, про припинення нарахування відсотків за кредитним договором, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 20.09.2024 року.

Суддя Є.С. Хайнацький