КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 754/747/21

номер провадження: 22-ц/824/629/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дуднік Людмили Олександрівни на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2023 року у складі судді Колесника О.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яку відповідно до ухвали цього ж суду від 03 листопада 2021 року, передано за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) знаходиться виконавчий лист №2-4255/2014 від 01 вересня 2014 року про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 червня 2014 року та до її повноліття. Однак відповідач аліменти на утримання доньки не сплачує, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість за період з 01 червня 2014 року по 01 жовтня 2020 року в сумі 213 405 грн 00 коп.

З урахуванням наведеного та на підставі положень ч.1 ст.196 СК України ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 1% за кожен день прострочення від суми заборгованості, яка виникла у наслідок несплати відповідачем аліментів, що в загальній сумі становить 213 405 грн 00 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 213 405 грн 00 коп. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 червня 2014 року по 01 жовтня 2020 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Дуднік Л.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не були досліджені письмові докази, подані відповідачем, що мало наслідком неправильне визначення судом обставин, які мають значення для вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що всупереч встановленим принципам судочинства, позивачка звертаючись із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , зазначила адресу реєстрації ОСОБА_1 за якою останній не проживав та не отримував кореспонденцію. Більше того, одночасно із поданою позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини, 05 червня 2014 року з позовною заявою до суду звернулася мати позивачки ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1 .

Вказує, що заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05 вересня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено та визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Звертає увагу на той факт, що в зазначеній позовній заяві позивачка зазначає, що з квітня 2013 року ОСОБА_1 не проживає в даній квартирі. Свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_5 даний факт підтверджено під час судового розгляду, про що зазначено у вказаному судовому рішенні.

Зазначає, що в серпні 2014 року відповідач надав згоду на вивіз дитини - ОСОБА_6 за кордон до республіки Грузія до його батьків та забезпечив оплату квитків та її перебування у родичів, однак, позивачка спілкуючись з відповідачем, та який не проживав за зазначеною у позовній заяві адресою, умисно не повідомила про існування спору у суді.

Також вказує, що про ухвалене рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 серпня 2014 року у справі №754/9567/14-ц, та як наслідок існування боргу, який виник щодо сплати аліментів відповідачу стало відомо після ознайомлення з матеріалами справи №755/5918/20 у Дніпровському районному суді міста Києва з тексту постанови старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шавель О.В., про встановлення тимчасового обмеження боржника на право керування транспортним засобом від 09 квітня 2020 року, що стала підставою складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.126 КУпАП. Вказане заочне рішення було отримано представником ОСОБА_1 - адвокатом Дуднік Л.О. 03 червня 2020 року шляхом подання до Деснянського районного суду міста Києва заяви про видачу копії судового рішення.

З урахуванням наведеного вважає, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Позивачка ОСОБА_2 не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивачка ОСОБА_2 повідомлена судом апеляційної інстанції про судове засідання, призначене на 11 квітня 2024 року на 10 год 00 хв., завчасно, в установленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила.

Так, позивачка ОСОБА_2 отримала судову повістку про виклик до суду на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 13 лютого 2024 року, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

Також ОСОБА_2 повідомлялась судом шляхом направлення судової повістки на наявну в матеріалах справи адресу її місця проживання. 27 березня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду повернувся конверт із судовою повісткою, направленою на поштову адресу: АДРЕСА_1 , з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до положень ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку (пункт 1); день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи (пункт 2); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3).

За таких обставин, позивачка ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленою про розгляд справи.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку позивачки такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Дуднік Л.О., вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) знаходиться виконавчий лист №2-4255/2014 від 01 вересня 2014 року про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 червня 2014 року та до її повноліття.

Як вбачається з даних, викладених у розрахунку заборгованості по аліментах, який наданий старшим державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) О.Савенковою від 22 жовтня 2020 року, по виконавчому листу про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття, за період з 01 червня 2014 року по 01 жовтня 2020 року виникла заборгованість на загальну суму 213 405 грн 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ч.1 та 2 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Частинами 1 та 2 ст.196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абз.1 ч.1 ст.196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість по аліментним зобов`язанням виникла саме з вини відповідача, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки суми пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 213 405 грн 00 коп.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Разом з тим, на обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідачем зазначено, що про ухвалене рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 серпня 2014 року у справі №754/9567/14-ц, та як наслідок існування боргу, який виник щодо сплати аліментів йому стало відомо лише 03 червня 2020 року внаслідок ознайомлення з постановою старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шавель О.В. від 09 квітня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника на право керування транспортним засобом, що стала підставою складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.126 КУпАП.

Крім того, вказує, що він не міг знати про рішення щодо стягнення з нього аліментів, оскільки про її розгляд він повідомлявся за адресою, яка не відповідала його фактичній адресі проживання, що також підтверджується заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05 вересня 2014 року, яким позов ОСОБА_4 задоволено та визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Звертає увагу на той факт, що в зазначеній позовній заяві позивачка зазначала, що з квітня 2013 року ОСОБА_1 не проживав в даній квартирі. Свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_5 даний факт підтверджено під час судового розгляду, про що зазначено у вказаному судовому рішенні.

За таких обставин, колегія судів вважає, що відповідачем доведено відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів у період з 20 серпня 2014 року (дата ухвалення рішення про стягнення аліментів) по 03 червня 2020 року (дата коли відповідач дізнався про наявність рішення про стягнення з нього аліментів).

Разом з тим, відповідачем не доведено відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів у період з 03 червня 2020 року (дата коли відповідач дізнався про наявність рішення про стягнення з нього аліментів) по 01 жовтня 2020 року (дата по яку позивачкою заявлено вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів).

Таким чином, визначаючи період, за який нарахована неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції не врахував, що відповідачу до 03 червня 2020 року не було відомо про наявність рішення про стягнення з нього аліментів, а відтак і наявності його вини у виникненні заборгованості з їх сплати до вказаної дати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Таким чином, з урахування того, що період за який підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів є іншим ніж вважала позивачка, то колегія суддів приходить до висновку, що із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 03 червня 2020 року по 01 жовтня 2020 року у розмірі 11 758 грн 06 коп., яка розрахована за вказаною вище формулою та складається із:

за червень 2020 року - 4 098 грн 25 коп. ? 31 ? 1% = 1 270 грн 46 коп.;

за липень 2020 року - 4 263 грн 25 коп. ? 62 ? 1% = 2 643 грн 22 коп.;

за серпень 2020 року - 4 263 грн 25 коп. ? 92 ? 1% = 3 922 грн 19 коп.;

за вересень 2020 року - 4 263 грн 25 коп. ? 92 ? 1% = 3 922 грн 19 коп.

Суд першої інстанції, у порушення вимог ст.263 ЦПК України, наведених вище вимог закону належним чином не врахував, належної оцінки наданим сторонами доказам не надав, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, у визначений позивачкою період та розмірі.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру та періоду стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - зміні з наведених вище підстав.

За подання позову до суду про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог.

З наведених підстав з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 117 грн 37 коп.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дуднік Людмили Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2023 року змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 11 758 грн 06 коп. неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 03 червня 2020 року по 01 жовтня 2020 року.

У решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 117 грн 37 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: