КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ ____________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1375/24
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Петренка В.С.
за участю секретаря - Торгонської В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
22.12.2023 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника - ОСОБА_3 , звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд здійснити поділ спільного майна - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 84 кв.м., житлова площа 38,9 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат, між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що між нею та відповідачем було укладено шлюб 18.06.2010 року, зареєстрований Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №312.
На підставі договору купівлі-продажу №ЛВ/Р-2-44 від 06.07.2012 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» ОСОБА_2 придбав майнові права на квартиру, розташовану в 2-секційному багатоповерховому житловому будинку з офісним приміщенням та напівпідземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до акту приймання-передачі до Договору від 15.04.2013 року ОСОБА_2 було передано майнове право на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, за час шлюбу подружжям придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 84 кв.м., житлова площа 38,9 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат.
24.01.2018 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованого 02.05.2024 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 84 кв.м., житлова площа 38,9 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат, зареєстровано за ОСОБА_2 .
Зазначене нерухоме майно належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, відповідно до ст.60 СК України.
Відповідно до ч.1 ст.70 СК України долі сторін у спільній сумісній власності є рівними, відповідно ОСОБА_1 є власником частини зазначеної квартири.
Позивач зазначає у позові, що домовленості з відповідачем щодо розподілу вказаної квартири не досягнуто, крім того вона не може потрапити до спірної квартири, оскільки відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спільним сумісним майном, що змусило її звернутися до суду з вимогою про розподіл спільного сумісного майна подружжя.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 28.12.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя залишено без руху. Повідомлено про необхідність виправити зазначені недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: доплатити судовий збір за вимогу майнового характеру, відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 921 (дев`ятсот двадцять одну) грн. 36 коп. з урахуванням раніше сплачено суми судового збору у розмірі 1073,60 грн., та надати докази такої сплати.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 17.01.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.
У підготовчому засіданні 18.06.2024 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та її представник в судове засідання 09.09.2024 року не з`явилися, однак 18.06.2024 року представник позивача надіслала заяву, в якій просила розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання 09.09.2024 року не з`явився, відповідач - ОСОБА_2 про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлялася належним чином шляхом надсилання судової ухвали та судових повідомлень на адресу, за якою він зареєстрований, таякі були повернуті з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується повідомленнями (накладними) кур`єрської служби та є належним повідомленням, у підготовчі та судове засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
За таких обставин, суд ухвалив розглянути справу в порядку заочного спрощеного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений шлюб 18.06.2010 року, зареєстрований Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №312.
На підставі договору купівлі-продажу №ЛВ/Р-2-44 від 06.07.2012 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» ОСОБА_2 придбав майнові права на квартиру, розташовану в 2-секційному багатоповерховому житловому будинку з офісним приміщенням та напівпідземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до акту приймання-передачі до Договору від 15.04.2013 року ОСОБА_2 було передано майнове право на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованого 02.05.2024 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 84 кв.м., житлова площа 38,9 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат, зареєстровано за ОСОБА_2 .
Відповідно до технічного паспорта, виданого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 84 кв.м., житлова площа 38,9 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат: 1 - житлова кімната площею 15,7 кв.м., 2 - житлова кімната площею 23,2 кв.м., кухня площею 24,5 кв.м., коридор площею 14,4 кв.м.; санвузол 4,9 кв.м.; туалет 1,3 кв.м.
Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Судом встановлено, що відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси (суддя Калашнікова О.І.) від 24.01.2018 року позовні вимоги шлюб, зареєстрований 18.06.2010 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №321 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).
Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
При цьому, суд враховує правові позиції Верховного суду з аналогічних спорів, в яких Верховний суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.
Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу) або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц.
За таких обставин, судовим розглядом встановлено, що спірне майно, а саме: квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, набута ними за спільні кошти, тому це майно є їх спільною сумісною власністю і підлягає розподілу, оскільки кожна із сторін відповідно до ст.ст. 370,372 ЦК України має право на 1/2 частину від спільного майна, а реєстрація права власності лише за відповідачем порушує законні права та інтереси позивача як співвласника такого майна.
Таким чином, враховуючи, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 267, 268 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.
Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Здійснити поділ спільного сумісного майна - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 84 кв.м., житлова площа 38,9 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат: 1 - житлова кімната площею 15,7 кв.м., 2 - житлова кімната площею 23,2 кв.м., кухня площею 24,5 кв.м., коридор площею 14,4 кв.м.; санвузол 4,9 кв.м.; туалет 1,3 кв.м. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: Петренко В.С.