Справа № 161/4373/24
Номер провадження 2/167/168/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Сіліча І. І.,

з участю: секретаря судового засідання Матвійчук Л. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі та визнання права власності на спадкове нерухоме майно

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі та визнання права власності на спадкове нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . Після смерті батька відкрилась спадщина на майно, зокрема на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого був його син ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Батько ОСОБА_4 за життя заповіт не склав, а тому позивач, як син померлого, є спадкоємцем першої черги за законом. Спадкове майно прийняв шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса. Інші спадкоємці дружина спадкодавця ОСОБА_2 та дочка спадкодавця ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовились в користь позивача, про що подали відповідні заяви. Інших спадкоємців немає.

Для оформлення спадкових прав на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 позивач звернувся до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Максим`як Ж. В., проте відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 лютого 2024 року позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначене спадкове майно та з розбіжністю в документах у частині написання прізвища ОСОБА_6 .

Зважаючи на те, що вказані обставини позбавляють позивача зареєструвати право на спадкове майно та відсутність можливостей виправити розбіжність у написанні прізвища в позасудовому порядку, позивач просить встановити факт належності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 витягу з погосподарської книги №2 за 1996 рік Іванчицівської сільської ради Рожищенського району по особовому рахунку № НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_7 та визнати за ним право власності на спадкове нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 03 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 02 травня 2024 року о 09 год 30 хв. Витребувано у приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Максим`як Ж. В. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 15/2019, щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та у Рожищенської державної нотаріальної контори Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформаційну довідку зі Спадкового реєстру про наявність чи відсутність спадкової справи та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явився, 02 травня 2024 року подав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи проводити у його відсутності. Судові витрати просить залишити за собою.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в підготовче засідання не з`явились, 02 травня 2024 року суду надали заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 198, ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання на підставі наявних у суду матеріалів.

З огляду на те, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить такого висновку.

Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться в с. Іванчиці Рожищенського району Волинської області (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) значиться за ОСОБА_7 , що підтверджується витягом з погосподарської книги № 2 за 1996 рік Іванчицівської сільської ради Рожищенського району Волинської області.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого повторно 20 лютого 2019 року Рожищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27 листопада 1991 року на випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_5 залишив заповіт, згідно якого житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами в с. Іванчиці Луцького (Рожищенського) району Волинської області заповів синові ОСОБА_4 .

Факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , як батьком та сином, підтверджується копією рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2021 року. Рішення набрало законної сили 14 квітня 2021 року.

З матеріалів справи судом встановлено, що спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_5 фактично прийняв його син ОСОБА_4 (ст. 524, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року), однак не оформив своїх спадкових прав.

Спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 07 лютого 2019 року виконавчим комітетом Княгининівської сільської ради Луцького району Волинської області.

Встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є діти спадкодавця - позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та дружина спадкодавця ОСОБА_2 .

Факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданим повторно 04 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рожищенського районного управління юстиції Волинської області.

З копії матеріалів спадкової справи №15/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 встановлено, що спадкоємець ОСОБА_1 спадщину після смерті батька ОСОБА_4 прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу Луцького районного нотаріального округу Волинської області Максим`як Ж. В., що стверджується копією заяви від 21 лютого 2019 року за № 46. Інші спадкоємці дружина спадкодавця ОСОБА_2 та дочка спадкодавця ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовились в користь позивача, про що подали відповідні заяви. Інших спадкоємців немає.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 лютого 2024 року приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу Максим`як Ж. В. позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, вказуючи на те, що позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування після смерті батька, так як відсутні правовстановлюючі документи на будинок та через розбіжність в документах у частині написання прізвищ ОСОБА_6 , необхідні для вчинення нотаріальної дії, звернувся до суду з даним позовом за захистом порушеного права.

Таким чином між сторонами виникли правовідносини із спадкування, які регулюються нормами права, що містяться в книзі 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, суд виходить з такого.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Судом встановлено, що позивач звертався до приватного нотаріуса з метою прийняття спадщини після смерті батька, однак постановою від 07 лютого 2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки існує розбіжність щодо написання прізвищ спадкодавців та спадкоємця, а саме: ОСОБА_6 .

Положеннями ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Факт належності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , витягу з погосподарської книги №2 за 1996 рік Іванчицівської сільської ради Рожищенського району від 20 лютого 2019 року №70, виданого на ім`я ОСОБА_7 підтверджується копією рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2021 року, яким підтверджено родинні зв`язки між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , як батьком та сином.

Як встановлено у ході розгляду справи, позивачу підтвердження факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, а також враховуючи, що розбіжності у документах, що підтверджують належність спадкодавцю ОСОБА_5 витягу з погосподарської книги №2 за 1996 рік, унеможливлюють використання позивачем цього документу для реалізації свого права на спадкування та оформлення права на спадщину, надані позивачем докази на підтвердження даного факту у контексті положень статей 77-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, то суд доходить висновку, що позовна вимога про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі підлягає до задоволення.

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно в порядку спадкування за законом, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно копії виписки з погосподарської книги № 2 за 1996 рік Іванчицівської сільської ради Рожищенського району Волинської області житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться в с. Іванчиці Рожищенського району (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) значиться за ОСОБА_7 . Після смерті останнього спадщину прийняв його син ОСОБА_4 , тим самим набувши право власності на вказаний будинок.

З копії технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що житловий будинок за вказаною адресою складається з однієї кімнати, коридору, кухні та кладови, загальна площа будинку становить 41,8 кв.м, з яких: 16,3 кв.м - житлова площа, 25,5 кв.м - допоміжна площа.

За таких обставин, враховуючи, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом та прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , але нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з відсутністю документів, які засвідчують право власності на нього, суд доходить висновку, що позов, в межах заявленої вимоги про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, також підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, згідно клопотання ОСОБА_1 судовий збір необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст. 12, 81, 200, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі та визнання права власності на спадкове нерухоме майно - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , витягу з погосподарської книги №2 за 1996 рік Іванчицівської сільської ради Рожищенського району від 20 лютого 2019 року №70, виданого на ім`я ОСОБА_7 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальної площі 41,8 кв. м., житлової площі 16,3 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами (сарай Б-1, погріб з шийкою В), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сплачений судовий збір залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 02 травня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя І. І. Сіліч