Справа № 301/1932/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"07" листопада 2024 р. м. Іршава
Іршавський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді: Даруди І.А.,
секретаря судових засідань: Сатін Н.М.
позивачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, -
В С Т А Н О В И В :
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися до суду з позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.
Мотивуючи свої позовні вимоги, вказують на те, що згідно з Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 квітня 2024 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст. 296 КК України та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, а саме за те, що 12 лютого 2024 року близько 03:42 години ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, перебуваючи біля входу в приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що в АДРЕСА_1 , діючи спільно, в присутності інших осіб, з хуліганських спонукань, умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, усвідомлюючи, що вони перебувають у громадському місці, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі і поведінки, бажаючи самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, вчинили конфлікт з потерпілими ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яким нанесли побої за таких обставин.
ОСОБА_3 , перебуваючи біля входу в приміщення магазину «Хосен», що в АДРЕСА_1 , де знаходилася також компанія незнайомих йому чоловіків серед яких були потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , маючи єдиний умисел на грубе порушення громадського порядку та умисне спричинення тілесних ушкоджень, безпричинно спровокував конфлікт з потерпілим ОСОБА_2 , в ході якого наніс йому один удар рукою в обличчя. Побачивши дії ОСОБА_3 , обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, маючи єдиний умисел на грубе порушення громадського порядку та умисне спричинення тілесних ушкоджень, спільно почали наносити спочатку потерпілому ОСОБА_2 удари кулаками рук по обличчю та тілу, а також удари ногами по тілу, чим завдали потерпілому ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження та легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. А коли в бік потерпілого ОСОБА_2 почав рухатися потерпілий ОСОБА_1 , обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, маючи єдиний умисел на грубе порушення громадського порядку та умисне спричинення тілесних ушкоджень, нанесли потерпілому ОСОБА_1 декілька ударів кулаками рук по обличчю та тілу, а також декілька ударів ногами по тілу, чим завдали потерпілому ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження. Продовжуючи свої протиправні хуліганські дії, обвинувачений ОСОБА_3 умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс лежачому на землі потерпілому ОСОБА_1 один удар ногою в область ліктьового суглобу, чим спричинив останньому середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, що призвело до тривалого розладу здоров`я більше як 21 день.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на один рік, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Вирок суду набрав законної сили 07 травня 2024 року.
Як стверджують позивачі, у вказаному вироці суду обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому їм обвинуваченні визнали в повному обсязі.
Отже ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїми умисними діями, нанесли ОСОБА_2 легке тілесне ушкодження та легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження та середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, що призвело до тривалого розладу здоров`я більше як 21 день.
До цього часу відповідачі по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 жодним чином не намагалися зв`язатися з позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та виконати свої зобов`язання щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які завдали ушкодженням здоров`я позивачів.
Внаслідок неправомірних дій відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було завдано майнову шкоду позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..
А саме позивач ОСОБА_2 через побиття його відповідачами змушений був звернутися за медичною допомогою та перебував на лікуванні і поніс матеріальні збитки на лікування у розмірі 10 000 гривень.
Також і позивач ОСОБА_1 через нанесені йому тілесні ушкодження відповідачами змушений був звернутися за медичною допомогою та перебував на лікуванні і поніс матеріальні збитки на лікування у розмірі 15 000 гривень.
Крім того, нанесення відповідачами по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 тілесних ушкоджень в присутності інших людей призвели до душевних страждань потерпілих, а з боку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 жодного жалю, вибачень та компенсації нанесеної шкоди. Крім того, позивачам неправомірними суспільно-небезпечними діями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 завдано немайнові втрати, спричинені моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни в їх житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення події, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні снововидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакція замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниження гідності, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.
Враховуючи вищевикладене позивачі вважають, що підлягає стягненню солідарно з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_2 моральна шкода у розмірі по 200 000 гривень та матеріальна шкода у розмірі 10 000 гривень. А також підлягає стягненню солідарно з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 моральна шкода у розмірі по 300 000 гривень та матеріальна шкода у розмірі 15 000 гривень.
У судовому засіданні позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надали пояснення аналогічні викладеним у позові.
Окрім того слід зазначити, що інформація про дату і час розгляду справи наявна на сайті Судова влада.
Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів .
Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
Враховуючи, що відповідачі були повідомлені належним чином повторно не з`явилися до суду без повідомлення причин, не подали відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивачів, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів.
Заслухавши думку учасників справи вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з влас-ної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Під час судового засідання судом було встановлено:
Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 квітня 2024 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст. 296 КК України та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 296 КК України. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на один рік, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Вирок суду набрав законної сили 07 травня 2024 року.
У вказаному вироці суду обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому їм обвинуваченні визнали в повному обсязі.
Потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вказаному кримінальному провадженні цивільний позов не заявляли.
За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На підставі викладеного, суд вважає, що вина відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у нанесенні 12 лютого 2024 року близько 03:42гр. ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тагр. ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я а саме більше як 21 день, встановлена та повністю доведена Вироком суду у справі за № 301/1089/24 (а.с. 6-10) і в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України доведення не потребує.
Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України.
Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства
Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Статтею 1166 ЦК визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.
Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:
а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.
б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).
в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Частина 2 ст. 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Отже, цивільне законодавство передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Верховний Суд України у постанові від 03.12.2014 у справі №6-183цс14, зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.
Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Визначаючи розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з належних та допустимих доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
На підтвердження понесених позивачем ОСОБА_1 витрат в сумі 15 000 грн. та понесених позивачем ОСОБА_2 витрат в сумі 10 000 грн. не надано жодного доказу.
Вимоги позивачів про стягнення матеріальної шкоди з відповідачів, суд оцінює критично, оскільки такі не підтверджені належними та допустимими доказами.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на користь позивачів в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з пунктами 3,9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг та глибину душевних страждань, їх негативний наслідок, порушенням звичного життєвого укладу позивача.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.
При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.
Суд вважає, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, їх негативному наслідку, порушенням звичного життєвого укладу, що свідчить про наявність підстав, передбачених статтями 23, 1167 ЦК України.
Розмір моральної шкоди є індивідуальним, але при визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості, керується розумністю щодо суми, яку позивач бажає стягнути до пропорційності завданих збитків.
Також у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди.
Враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в цьому процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в становище суттєво менш сприятливе в порівнянні з опонентом, суд приходить до висновків виключно на основі зібраних у матеріалах справи доказів, керуючись верховенством права.
Враховуючи викладене правове регулювання, суд дійшов висновку про те, що позивачами в ході розгляду справи доведно, що внаслідок вчинення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінального правопорушення їм була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болі, незручностях і дискомфорті, душевних стражданнях у зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень.
Враховуючи суть позовних вимог, тривалість моральних страждань позивачів, час та зусилля, витрачені для відновлення порушених прав позивачів, необхідність змін звичного способу життя позивачами після нанесених тілесних ушкоджень, суд виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення частково .
Суд не вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, гідності особи, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачам, суд виходить з конкретних обставин справи, які мають суттєве значення, приймає до уваги характер, тривалість та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , характер кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відносно позивачів, ті обставини, що з часу такої події відповідачі по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 жодним чином не намагалися зв`язатися з позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та виконати свої зобов`язання щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які завдали ушкодженням здоров`я позивачів.
З урахуванням викладеного позовні вимоги позивачів про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на те, що відповідачами не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивачів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище та визначає розмір моральної шкоди завданої злочином потерпілому ОСОБА_2 в сумі 50 000 грн., які підлягають стягненню з кожного відповідача окремо та потерпілому ОСОБА_1 в сумі 60 000 грн., які підлягають стягненню з кожного відповідача окремо .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 5, 12, 13, 76-81, 141, 211, 259, 263-265, 268, 280-283, 353 ЦПК України, суд,-
Р І Ш И В:
Позовну заяву задовольнити частково.
В частині стягнення матеріальної шкоди відмовити за недоведеністю позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_3 - 1009,33 (одна тисяча дев`ять гривень, 33 копійки) судового збору на користь Держави.
Стягнути з ОСОБА_4 - 1009,33 (одна тисяча дев`ять гривень, 33 копійки) судового збору на користь Держави.
Стягнути з ОСОБА_5 - 1009,33 (одна тисяча дев`ять гривень, 33 копійки) судового збору на користь Держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивачі:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Росош, Свалявського району, Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Приборжавське Іршавського району, Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_3 . паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідачі:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с. Дубрівка, Іршавського району, Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_4 .

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець с. Дубрівка, Іршавського району, Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_5 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець с. Дубрівка, Іршавського району, Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення складено 15.11.2024 року.

Суддя: І.А. Даруда