У Х В А Л А

іменем України

18 листопада 2024 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі головуючої судді Ромазан Л.С., при секретарі Будз М.В., розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 щодо визнання бездіяльності Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції незаконною та зобов`язання вчинити дії щодо зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пацула Василь Олександрович, звернувся до суду із скаргою на бездіяльність Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просить визнати бездіяльність вказаного відділу, яка полягає у відмові у скасуванні арешту на майно незаконною та зобов"язати вчинити дії щодо зняття арешту майна.

Обгрунтовуючи вимоги скарги, представник ОСОБА_1 адвокат Пацула В.О. вказав, що заочним рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 березня 2014 року у справі № 606/282/14-ц із ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" стягнуто заборгованість за кредитним договором від 09 жовтня 2012 року № R2B у розмірі 36530.35 грн.

24 квітня 2014 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області було видано виконавчі листи на виконання зазначеного судового рішення.

Виконавчий лист, виданий Теребовлянським районним судом Тернопільської області у справі №606/282/14-ц щодо стягнення коштів із ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" перебував на примусовому виконанні у Теребовлянському відділі державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавче провадження №43897275. В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем на підставі постанови від 04 липня 2014 року було накладено арешт на майно ОСОБА_1 та заборону на його відчуження. 11 жовтня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закоу України "Про виконавче провадження". Повторно виконавчий лист міг бути пред"явлений стягувачу до виконання 11 жовтня 2020 року, однак у вказаний строк стягувач повторно його до виконання не пред"явив. З метою скасування арешту, накладеного у межах виконавчого провадження №43897275, боржник ОСОБА_1 звернувся до Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з вимогою негайно зняти накладений в рамках завершеного виконавчого провадження арешт на його майно шляхом винесення відповідної постанови. Однак, згідно із письмовою інформацією від 16 серпня 2024 року № 25293 в.о. начальника Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області скаржнику було відмовлено у знятті накладеного виконавчою службою арешту у зв`язку із відсутністю підстав, передбачених ст.59 Закону України "Про виконавче провадження". На думку скаржника, дії державного виконавця щодо відмови в скасуванні арешту, накладеного на все його майно є неправомірними, що і стало причиною звернення із зазначеною скаргою до суду.

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Пацула В.О. подав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності та відсутності скаржника, просить скаргу задовольнити.

16 жовтня 2024 року до суду начальником Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області подано відзив на скаргу, в якому він вказав, що підстав для скасування арешту на майно, який накладений в рамках виконавчого провадження №43897275 немає, оскільки 11 липня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення із боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 3653.06 грн., а тому продовження накладеного раніше арешту на майно є обгрунтованим. Крім того, вказав, що передбачених Законом України "Про виконавче провадження" підстав для скасування арешту державним виконавцем немає. У задоволенні скарги просить відмовити, розглянувши її за відсутності представника Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області.

Розглянувши скаргу, дослідивши її матеріали та справу, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні, на виконанні Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області перебувало виконавче провадження № 43897275, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого Теребовлянським районним судом Тернопільської області 24 квітня 2014 року у справі №606/282/14-ц про стягнення із ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 36530.35 грн.

В межах виконавчого провадження № 43897275 державним виконавцем на підставі постанови від 04 липня 2014 року було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

11 жовтня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

З метою скасування арешту, накладеного у межах виконавчого провадження №43897275, представник боржника ОСОБА_1 адвокат Пацула В.О. 13 серпня 2024 звернувся до Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з вимогою негайно зняти накладений в рамках завершеного виконавчого провадження арешт на його майно шляхом винесення відповідної постанови.

Згідно із письмовою інформацією в.о. начальника Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області від 16 серпня 2024 року № 25293 скаржнику було відмовлено у знятті накладеного виконавчою службою арешту у зв`язку із відсутністю підстав, передбачених ст.59 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження №43897275 завершено.

З моменту повернення виконавчого документа стягувачу пройшло більше шести років, строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, визначені Законом України «Про виконавче провадження», як в редакції, яка діяла на момент закінчення виконавчого провадження, так і в редакції, яка діє на цей час, сплинули.

До суду із заявою про поновлення строку стягувач не звертався.

Положеннями статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІVв редакції, що діяла на дату накладання арешту на майно ОСОБА_1 встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається насамперед на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно зі статтею 57 Закону України № 606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до п.2 ч.1, ч.3 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Згідно із ч.2 ст.40 вказаного Закону про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Розглядаючи питання ефективності захисту порушеного права особи, на майно якої у рамках виконавчого провадження накладено арешт, Верховний суд у постанові від 28.10.2020 року у справі № 204/2494/20 зазначив наступне: «Позивач який є боржником перед банком, є стороною виконавчого провадження. У п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 №6 судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченомурозділом VII ЦПК України».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №813/1341/15 міститься наступний правовий висновок:

«У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 серпня 2024 року (провадження № 61-12849св23) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження № 43897275, а тому має право звернутись зі скаргою на дії, бездіяльність або рішення державного виконавця в рамках даного виконавчого провадження.

Під час здійснення даного виконавчого провадження на майно та грошові кошти ОСОБА_1 , як боржника, було накладено арешт, який не скасований під час повернення виконавчого документа стягувачу.

Факт обтяження власності ОСОБА_1 є втручанням у вільне володіння, користування та розпорядження майном, які захищені Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і може бути здійснено лише на підставі Закону. Окрім того, обтяження власності ОСОБА_2 повністю паралізує протягом багатьох років його право розпоряджатись належним йому майном.

Відсутність відкритого виконавчого провадження та сплив трьох років після повернення виконавчого документа стягувачу (виконавчий лист від 24 квітня 2014 року №606/282/14-ц, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 43897275 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь ПАТ "ВТБ Банк", 11 жовтня 2017 року було повернуто стягувачу, повторно пред`явити його до виконання стягувач міг у строк до 11 жовтня 2020 року) свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна ОСОБА_1 , є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 .

Зазначене є підставою для визнання бездіяльності Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області щодо незняття арешту, накладених на майно ОСОБА_1 , незаконною та зобов`язання вказаного відділу вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту із майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні №43897275.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1ст. 2 ЦПКУкраїни).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України).

Відповідно до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 211, 258, 263-265, 354,451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на визнання бездіяльності Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції незаконною та зобов`язання вчинити дії щодо зняття арешту - задовольнити.

Визнати бездіяльність Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо незняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №43897275, незаконною.

Зобов`язати Теребовлянський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з майна ОСОБА_1 , що був накладений у виконавчому провадженні №43897275.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених участині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Ромазан Л.С.