ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 681/1112/23

Провадження № 22-ц/4820/649/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2024 року (суддя Горгулько Н. А.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Коллект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ТОВ «Кей-Колект», звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що 27.02.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 40000 доларів США і зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, повернути його, сплатити відсотки за користування кредитом, комісію та інші платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 27.02.2007 був укладений договір поруки, згідно з яким поручитель зобов`язалася відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань позичальником.

12.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу № 1, за умовами якого права вимоги кредитної заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» до позичальника та поручителя за кредитним договором № 0 від 27.02.2007 перейшли до ТОВ «Кей-Колект». Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 09.02.2015 у справі № 681/1986/14-ц з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 372501,84 грн та судові витрати по 1827 грн з кожного. Рішення суду не виконано. Відповідачі мають нести відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України.

Тому позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року 3% річних у сумі 54742,49 грн та інфляційні втрати у сумі 180635,08 грн.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2024 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року 3% річних у сумі 54742,49 грн та інфляційні втрати у сумі 180635,08 грн. Вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на неповне з`ясування обставин справи, незаконність та необґрунтованість рішення суду. Вважає, що суд першої інстанції не застосував позовну давність і правові позиції Верховного Суду в справах у подібних правовідносинах. При розгляді справи не враховано, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у 2014 році, змінивши строк виконання зобов`язання. Вважає, що строк позовної давності закінчився у 2018 році, що є підставою для відмови в позові. Розрахунок заборгованості є невірним. Крім того, заявлені позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» є додатковими до основної вимоги, щодо якої закінчились строки позовної давності.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що 27.02.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в іноземній валюті в сумі 40000 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених договором, на строк до 26.02.2018 (а.с. 11-15).

27.02.2007 Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 уклали договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язалася відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань ОСОБА_2 (а.с. 18).

12.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу № 1, згідно з яким права вимоги кредитної заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» до позичальника та поручителя за кредитним договором № 0 від 27.02.2007 перейшли до ТОВ «Кей-Колект» (а.с.19 - 22).

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 09.02.2015 у справі № 681/1986/14-ц з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 372501,84 грн та судові витрати по 1827 грн з кожного (а.с. 24).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачі, які прострочили виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Положеннями статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За розрахунком позивача за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 за порушення виконання грошового зобов`язання 3% складає 54742,49 грн, інфляційні втрати 180635,08 грн.

Апеляційний суд погоджується з таким розрахунком. Відповідачі його не спростували.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 127/15672/16-ц дійшла висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність застосування наслідків пропуску строку позовної давності з таких підстав.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин.

Відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Ураховуючи установлення на всій території України карантину, на період дії якого строки позовної давності продовжувалися, та зупинення перебігу строку позовної давності на період дії воєнного стану, введеного в Україні, при зверненні з позовом до суду ТОВ «Кей-Колект» не пропустило строк позовної давності.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про сплив позовної давності до основної вимоги не заслуговують на увагу, оскільки рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 09.02.2015 у справі № 681/1986/14-ц заборгованість за кредитним договором у сумі 372501,84 грн стягнута солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект».

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для відмови в позові.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають і його висновок не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010).

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта