Провадження № 2/204/552/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2023 року позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_1 , в якій прохає стягнути із неї заборгованість за кредитним договором № 978415932 від 13 жовтня 2021 року, у сумі 93522 гривні 80 копійок (яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 22000 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 71522 гривні 80 копійок) та за кредитним договором № /750438 від 13 листопада 2021 року у сумі 13800 гривень (яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 4000 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 9800 гривень) (а. с. 3-7 та на звороті).

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 13 жовтня 2021 року між відповідачкою та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір № 978415932 від 13 жовтня 2021 року, за яким 18 січня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладеного договір відступлення прав вимоги, за яким до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним договором та, яке в подальшому, 20 жовтня 2022 року відступило право вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ». Так, за договором факторингу № 20102022, ТОВ «Таліон Плюс» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняла належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 в сумі 93522 гривні 80 копійок (яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 22000 гривень 17 копійок та заборгованості за відсотками у сумі 71522 гривні 80 копійок). Крім того, зазначає, 13 листопада 2021 року між ТОВ «КУ «Єропейська кредитна група» та відповідачкою було укладено кредитний договір № /750438 від 13 листопада 2021 року, за яким 12 серпня 2022 року ТОВ «КУ «Єропейська кредитна група» відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором до відповідачки ТОВ « ФК «ЄАПБ» у сумі 13800 гривень (яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 4000 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 9800 гривень). Таким чином позивач набув прав вимоги до відповідачки за вказаними кредитними договорами та прохає суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 978415932 від 13 жовтня 2021 року, у сумі 93522 гривні 80 копійок (яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 22000 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 71522 гривні 80 копійок) та за кредитним договором № /750438 від 13 листопада 2021 року у сумі 13800 гривень (яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 4000 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 9800 гривень), разом із судовими витратами по справі у сумі 2684 гривні.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 15 годину 20 хвилин 21 листопада 2023 року (а. с. 50), копія якої надіслана учасникам справи за вихідним № 32003/23-вих/2/204/3497/23 від 09 жовтня 2023 року (а. с. 51).

08 лютого 2024 року на адресу суду надійшов відзив відповідачки на позовну заяву (а. с. 79-84 та на звороті), в якому вона позовні вимоги визнає частково.

В обґрунтування відзиву зазначає, що дійсно 13 жовтня 2021 року між нею та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір № 978415932 від 13 жовтня 2021 року з відкриття кредитної лінії на суму 22000 гривень, строком до 12 грудня 2021 року, зі сплатою відсотків 1,98 % за кожний день та 722,70 % річних, для задоволення особистих потреб.

Вважає, що даний кредитний договір в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» є споживчим кредитом, при цьому, його умови по відношенню до неї несправедливими, оскільки розмір відсотків перевищує суму наданого кредиту. Стверджує, що за вказаним договором загальна вартість кредиту не може перевищувати 35068 гривень, а отже і сума, яка підлягає стягненню не може перевищувати 35068 гривень, максимально орієнтовну вартість кредиту. Разом з цим, зазначає, що жодного кредитного договору з ТОВ «КУ «Європейська кредитна група», в тому числі № /750438 від 13 листопада 2021 року вона не укладала, грошей не отримувала, а доказів зворотного, позивачем не надано. Тому, прохає суд відмовити ТОВ «ФК» ЄАПБ» про стягнення на його користь заборгованості за кредитним договором № 978415932 від 13 жовтня 2021 року у розмірі 93522 гривні 80 копійок в частині стягнення відсотків, що перевищують тіло кредиту, а за договором № /750438 від 13 листопада 2021 року у стягненні заборгованості у розмірі 13800 гривень у повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю.

13 березня 2024 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника позивача (а. с. 93-97 та на звороті), в яких він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, прохає суд їх задовольнити.

Так, в пояснення зазначає, що не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб- сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Стверджує, що вищевказані електронні договори укладені сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ОСОБА_1 та ТОВ «КУ «Європейська кредитна

група» не був би укладений. Вказує, що для укладання кредитного договору № 978415932 від 13 жовтня 2021 року та кредитного договору № /750438 від 13 листопада 2021 року відповідачкою вчинено ряд дій без здійснення яких договори не були б укладені. Так, зокрема зазначає, що відповідачкою було укладено кредитний договір № 978415932 шляхом підписання одноразовим ідентифікатором MNV95P6F, а кредитний договір №/750438 шляхом підписання одноразовим ідентифікатором R54759. Тому, вважає, що доводи відповідачки про те, що позивачем не надано суду доказів отримання нею кредитних коштів є помилковим та безпідставним, оскільки факт їх надання підтверджується, власне, наявним у матеріалах справи кредитними договорами № 978415932 від 13 жовтня 2021 року та №/750438 від 13 листопада 2021 року, які в свою чергу, нею в судовому порядку не розірвані, недійсними чи нікчемними не визнані.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в письмових поясненнях по справі прохав розгляд справи проводити за його відсутності (а. с. 97 на звороті), в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, прохає їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір кредитної лінії № 978415932 від 13 жовтня 2021 року (а. с. 9 на звороті -12), відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за його користування, відповідно до умов його договору.

Відповідно до вимог п. 1.3 вказаного договору, кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 22000 гривень одразу після укладання договору , який має бути повернуто до 12 грудня 2021 року.

При підписанні договору кредитної лінії № 978415932 від 13 жовтня 2021 року на отримання кредиту відповідачка підтвердила свою згоду на те, що невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надані їй до укладання цього договору, а також те, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця www.maneyveo.ua.

20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 20102022 (а. с. 13-14 та на звороті), відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами у Реєстрі боржників.

Згідно з вимогами вказаного договору факторингу, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «Таліон Плюс» у кредитних договорах, право грошової вимоги за яким останній отримав на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що входять до реєстру прав вимоги та набуває прав грошових вимог ТОВ «Таліон Плюс»» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Так, з витягу з Реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року (а. с. 15) вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки по кредитному договору № 978415932 від 13 жовтня 2021 року в сумі 93522 гривні 80 копійок, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 22000 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 71522 гривні 80 копійок.

Згідно з вимогами п 4.1 цього договору факторингу, права вимоги переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.

Як вбачається з витягу з Реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року (а. с. 15) вказаний реєстр сторонами було підписано 06 березня 2023 року.

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 31 липня 2023 року, за відповідачкою перед позивачем за кредитним договором № 978415932 від 13 жовтня 2021 року утворилася заборгованість у сумі 93522 гривні 80 копійок, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 22000 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 71522 гривні 80 копійок (а. с. 16).

13 листопада 2021 року між відповідачкою та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» було укладено індивідуальну час тину договору про надання фінансового кредиту № /750438 від 13 листопада 2021 року (а. с. 21-22), відповідно до умов якого відповідачці надано фінансовий кредит в межах суми 4000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за його користування, відповідно до умов його договору.

Відповідно до вимог п. 1.2 вказаного договору, кредит надано строком на 30 днів, тобто до 12 грудня 2021 року.

При цьому, приписами підпунктів 1.3-1.4 вказаного договору визначено, що за користування кредитом сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Тип процентної ставки фіксована. При цьому, вказано, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом, як вбачається зі змісту п. 7 вказаного договору рахунок позичальника 4149-62хх-хххх-9313.

Разом з цим, п. 1.6 вказаного договору визначено, що стандартна процентна ставка для продукту «Миттєва позика» становить 2,5% на добу, для продукту «Дрібні покупки» - 3,5 % на добу.

При підписанні договору № /750438 від 13 листопада 2021 року на отримання кредиту відповідачка підтвердила свою згоду на те, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства, а також Положення про конфіденційність товариства, повідомлення про обробку персональних даних та клієнтів товариства та згоди на передачу і отримання інформації до та з БКІ, а також від операторів мобільного зв`язку.

З інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» № 139/08 від 10 серпня 2023 року вбачається, що зі сайту торговця EUROGROHI.COM.UA здійснено транзакцію з видачі грошових коштів у сумі 4000 гривень на картку № НОМЕР_1 (а. с. 103).

12 серпня 2022 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» було укладено договір факторингу № 12082022 (а. с. 25-26 та на звороті) відповідно до якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами у Реєстрі боржників.

Так, приписами п. 1.2 договору факторингу визначено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Так, з Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 12082022 від 12 серпня 2022 року (а. с. 27) вбачається, що він підписаний його сторонами 12 серпня 2022 року, тобто саме з цієї дати ТОВ «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором № /750438 від 13 листопада 2021 року у сумі 13800 гривень, яка складається із суми заборгованості за наданим кредитом у сумі 4000 гривень та відсотків за користування кредитом у сумі 9800 гривень.

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 31 липня 2023 року, за відповідачкою перед позивачем за кредитним договором № /750438 від 13 листопада 2021 року утворилася заборгованість у сумі 13800 гривень, яка складається із суми заборгованості за наданим кредитом у сумі 4000 гривень та відсотків за користування кредитом у сумі 9800 гривень (а. с. 29).

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Відповідно до вимог статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги.

Відповідно до вимог статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України та ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Так, приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 3 Постанови про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, цифровий власноручний підпис власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом;

Як вбачається зі змісту кредитного договору № 978415932 від 13 жовтня 2021 року сторони узгодили те, що його підписання буде в електронному вигляді, в даному випадку шляхом введення одноразового ідентифікатора MNV95P6F, що був відправлений 13 жовтня 2021 року о 15:43:46 на телефон відповідачки НОМЕР_2 та, введений останньою 13 жовтня 2021 року о 15:44:47 (а. с. 12).

В свою чергу, із індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № /750438 від 13 листопада 2021 року вбачається, що сторони узгодили те, що цей договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором R54759 (а. с. 22), а отже доводи відповідачки про те, що нею вказаний договір не укладався, спростований матеріалами справи.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачкою не спростовано того, що вказані кредитні договори нею були підписані в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а отже остання погодилася зі всіма умовами та правилами даних договорів, умовами кредитування, графіком повернення, штрафами, пенею, відсотками за користування кредитними коштами.

Крім того, суд зазначає, про те, що не заслуговують на увагу суду доводи відповідачки про те, що кредитний договір № /750438 від 13 листопада 2021 року, нею не укладався, оскільки вказане спростовано матеріалами справи.

В свою чергу, позивач стверджує, що відповідачкою не належним чином виконано свої обов`язки за вказаними кредитними договорами, внаслідок чого виникла вищезазначена заборгованість. Однак, відповідачка, стверджує про те, що умови вказаних договорів у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, а сума яка підлягає стягненню не може перевищувати орієнтовну загальну вартість кредиту, натомість суд не може погодитися з вказаними доводами відповідачки з огляду на наступне.

Згідно з вимогами п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Статтею 1011 ЦК України чітко визначається поняття договору комісії. А саме, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Тобто, комісія повинна бути платою за конкретну послугу, тобто матеріальне або нематеріальне благо, яке надається банком позичальнику за замовленням останнього, в договорі не зазначається вид та предмет кожної конкретної супутньої послуги.

Приписами ч. ч. 1,3 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15- рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Оскільки відповідно до умов кредитного договору, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до вимог п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки і фінансові установи не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Крім того, банки, відповідно до вимог п. 3.4 цих Правил, зобов`язані в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти, щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо).

Так, в Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року в справі № 15-рп/2011, зазначено, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Цивільного Кодексу України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

За змістом Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів важливим для забезпечення довіри споживачів є пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту. При цьому в зазначеній Директиві відповідні права споживачів регламентуються на конкретній стадії, а також на стадії виконання кредитної угоди.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Кредитний договір має містити обґрунтований розрахунок розміру комісії.

Згідно з приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня).

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

При цьому, Верховний Суд України у своїй постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 758/3459/14-ц зробив висновок про те, що підвищені проценти за користування кредитними коштами понад установлений строк є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов`язань.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Верховний Суд України в постанові від 03 вересня 2014 року в справі № 6- 100цс14 вказав, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті З ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рішення у справi i щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Так, приписами статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Нормами статті 19 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Відповідно до вимог ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

З огляду на вищевикладене, оскільки фінансові установи, правонаступником яких за договорами факторингу є позивач, виконали всі передбачені кредитними договорами умови щодо надання відповідачці кредитних коштів, а остання, за укладеними договорами, вказані грошові кошти отримала, однак свої зобов`язання щодо їх повернення відповідно до умов договорів не виконала, хоча таку можливість мала, але без поважних причин цього не зробила, суд доходить висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачкою взятих на себе зобов`язань за вказаними кредитними договорами, а отже вимога позивача про стягнення заборгованості за основною сумою боргу кредиту та заборгованості за відсотками ґрунтується на вимогах закону, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним за договором № 978415932 від 13 жовтня 2021 року, у сумі 93522 гривні 80 копійок (яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 22000 гривень 17 копійок та заборгованості за відсотками у сумі 71522 гривні 80 копійок) та за кредитним договором № /750438 від 13 листопада 2021 року у сумі 13800 гривень (яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 4000 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 9800 гривень.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 978415932 від 13 жовтня 2021 року, у сумі 93522 гривні 80 копійок (яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 22000 гривень 17 копійок та заборгованості за відсотками у сумі 71522 гривні 80 копійок) та за кредитним договором № /750438 від 13 листопада 2021 року у сумі 13800 гривень (яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 4000 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 9800 гривень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684 гривні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 280, 288-289, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним за договором № 978415932 від 13 жовтня 2021 року, у сумі 93522 (дев`яносто три тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні 80 (вісімдесят) копійок, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 22000 (двадцять дві тисячі) гривень та заборгованості за відсотками у сумі 71522 (сімдесят одна тисяча п`ятсот двадцять дві) гривні 80 (вісімдесят) копійок та, за кредитним договором № /750438 від 13 листопада 2021 року у сумі 13800 (тринадцять тисяч вісімсот) гривень, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень та заборгованості за відсотками у сумі 9800 (дев`ять тисяч вісімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по сплаті судового збору в сумі у сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна