Унікальний номер справи 372/2517/24
Головуючий у суді першої інстанції О. М. Зінченко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

25 листопада 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року в частині вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, ухвалене у складі судді Зінченка О. М., в приміщенні Обухівського районного суду Київської області,

у с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доТОВ «ВЕЛЛФІН», треті особи: приватний нотаріус Бучанського (Києво-Святошинського) районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В., Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в порядку захисту прав споживачів фінансових послуг.

В обгрунтування позову зазначив, що 15.07.2021 приватним нотаріусом Бучанського (Києво-Святошинського) районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. було вчинено виконавчий напис № 92277 про стягнення у безспірному порядку з ОСОБА_1 заборгованості за споживчим кредитним договором № 438592 від 23.04.2018, укладеним між позивачем та кредитором ТОВ «ВЕЛЛФІН» у розмірі 260 684,00 грн, та складається з: 6 500,00 грн - тіло кредиту; 253 434,00 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 750,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису. Відповідно до інформації наданої ЦМУ МЮ (м. Київ) нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Грисюка О. В. припинена з 02.11.2021. 18.08.2021 державним виконавцем Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Чуйко Г. Г. було відкрите виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа. Копія постанови про відкриття провадження з ідентифікатором доступу до провадження позивачу не надходила, про існування виконавчого провадження йому стало відомо з відкритих даних у Єдиному реєстрі боржників. Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням норм законодавства, а саме: оскаржуваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, однак нотаріус не врахував, що вчинення виконавчого напису було можливо лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, сума заборгованості не є безспірною, проте нотаріус не перевірив безспірність вимог стягувача, при вчиненні виконавчого напису не було враховано практику Великої Палати Верховного Суду у справі №444/4519/12 від 28.03.2018, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняться після спливу визначеного договором строку кредитування, приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення стягувачем та отримання боржником повідомлень щодо наявності заборгованості за кредитним договором та вимог про виконання зобов`язань за цим договором, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, що являється порушенням ст. 88 Закону України «Про нотаріат»; кредитний договір № 438592 від 23.04.2018, який був укладений (ніби) між кредитором ТОВ «ВЕЛЛФІН» та позивачем, був укладений за допомогою дистанційних засобів та нотаріально не посвідчувався. У приватного нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису через ненадання останньому необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів, що є наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 92277 від 15.07.2021, вчинений приватним нотаріусом Бучанського (Києво-Святошинського) районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. про стягнення у безспірному порядку з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за споживчим кредитним договором №438592 від 23.04.2018 у розмірі 260 684,00 грн, стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн, стягнути з відповідача на користь держави 1 211,20 грн, в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 липня 2024 рокувизнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 92277 від 15.07.2021, вчинений приватним нотаріусом Бучанського (Києво-Святошинського) районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. про стягнення у безспірному порядку з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за споживчим кредитним договором №438592 від 23.04.2018 у розмірі 260 684 грн 00 коп.Стягнуто з ТОВ «ВЕЛЛФІН» на користь держави 1 211,20 грн в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

У мотивувальній частині заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн є передчасним, оскільки згідно п. 3.5, п.3.7 Договору за надання правової (правничої) допомоги, клієнт сплачує адвокату фіксовану суму гонорару в розмірі 15 000,00 грн, гонорар сплачується клієнтом на протязі 30 діб після закінчення виконавчого провадження на підставі відповідного рішення суду про визнання судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись із заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року в частині вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, просить заочне рішення суду в цій частині змінити, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

В обґрунтування зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передчасність покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню позивачу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі витрати згідно сталої судової практики Верховного Суду підлягають розподілу судом незалежно від того чи вони вже понесені стороною чи будуть понесені у майбутньому, якщо це відповідає умовам договору. Крім того судом не було враховано, що у разі визначення між клієнтом та адвокатом фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Звернуто увагу на те, що суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню, при цьому ТОВ «ВЕЛЛФІН» не скористалося своїм правом на справедливий розгляд справи - заперечень (відзиву) на позовну заяву та клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу не подало.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, від адвоката Кожем`яченка В. В. на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача. У заяві зазначено, що сторона позивача підтримує подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити з викладених підстав.

Відповідач ТОВ «ВЕЛЛФІН», треті особи приватний нотаріус Бучанського (Києво-Святошинського) районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. та Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, будь-яких заяв, клопотань від вказаних осіб до суду не надходило.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Враховуючи те, що відповідач та треті особи були повідомлені про розгляд справи апеляційним судом, від сторони позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи (їх представників) та скласти повну постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались судом 20.11.2024.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року в частині вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року переглядається апеляційним судом лише в частині вирішення питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року не оскаржується, а тому його законність та обгрунтованість в неоскаржуваній частині не перевіряється.

Так, вирішуючи питання щодо відкшодування витрат на правничу допомогу суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн є передчасним, оскількизгідно п. 3.5, п. 3.7 Договору за надання правової (правничої) допомоги, клієнт сплачує адвокату фіксовану суму гонорару в розмірі 15 000,00 грн, гонорар сплачується клієнтом на протязі 30 діб після закінчення виконавчого провадження на підставі відповідного рішення суду про визнання судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьоїстатті 2 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі також Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VIпредставництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно достатті 19 Закону № 5076-VIвидами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Згідно із частиною першоюстатті 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК Українисудові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частиною третьоюстатті 137 ЦПК Українидля визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК Українирозмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено(пункт 1 частини другоїстатті 137 ЦПК України).

Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 14 вересня 2021 року у справі № 204/6564/19, від 09 листопада 2021 року у справі № 648/2776/20.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частини третьоїстатті 237 ЦК Україниоднією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першоюстатті 627 ЦК Українипередбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно достатті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно достатті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).

У постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другоюстатті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Встановлено, що між позивачем та адвокатом Кожем`яченком В. В. 19.04.2024 було укладено Договір про надання правової/правничої допомоги №168/24 -ІІ.

Пунктом 3 Договору сторони обумовили гонорар адвоката та порядок його оплати.

Так, п.3.3 Договору сторони обумовили, що винагорода адвоката за надання правової допомоги (гонорар) визначений у договорі у вигляді фіксованої суми. Не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Сплата гонорару залежить від досягнення адвокатом позитивного результату. За надання правової (правничої) допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату фіксовану суму гонорару в розмірі 15 000,00 грн (п. 3.4, п. 3.5 Договору).

Умовами п. 3.7 Договору сторони передбачили, що гонорар сплачується клієнтом на протязі 30 діб після закінчення виконавчого провадження на підставі відповідного рішення суду про визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У матеріалах справи відсутні докази сплати ОСОБА_1 на користь адвоката Кожем`яченка В. В. гонорару в розмірі 15 000,00 грн.

Підставою відмови у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн суд першої інстанції послався на передчасність такого розподілу витрат з урахуванням п.3.5, 3.7 договору на надання правової/правничої допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Кожем`яченком В. В. 19.04.2024.

Проте зазначене суперечить наведеним вище нормам закону та загалом практиці Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 126 цього Кодексу)».

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18 зроблено такий висновок: «Зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті».

У постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 суд дійшов такого висновку: «На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст. ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. Отже, висновки судів попередніх інстанцій про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду».

Так, пункт 1 частини другоїстатті 137 ЦПК Українипередбачає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Оскільки цивільне, господарське та адміністративне судочинство об`єднані основоположним принципом, що полягає у забезпеченні відшкодування витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, враховуючи те, що процесуальні вимоги до доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу є тотожними для всіх видів судочинства, суд дійшов висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Отже, висновки суду першої інстанції про необхідність подання доказів сплати гонорару адвоката і, як наслідок, відмова у стягненні таких витрат, є неправильними. Оскільки суперечить наведеним вище нормам права та правовим висновкам Верховного Суду.

Зокрема Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першоюстатті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК Українистановить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розмірута/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу».

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зазначено, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис наданих послух лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм під час оцінки такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Крім того, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» жодних заперечень щодо заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу суду першої інстанції не подавало. Таких заперечень не подано і до суду апеляційної інстанції.

Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі статтею 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Оскільки ОСОБА_1 , як клієнт адвоката Кожем`яченка В. В., не мав претензій щодо якості та обсягу (повноти) наданих йому послуг з професійної правничої допомоги, а також щодо розміру гонорару за виконану роботу, то вказане свідчить про погодження ним переліку та розміру таких витрат.

Крім того, за змістом постанови від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

За таких обставин наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, які підтверджені наявними у матеріалах справи доказами.

Таким чином, врахувавши критерії реальності, розумності та співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) на підставі наданих позивачем доказів, а також взявши до уваги те, що відповідачем не надано заперечень щодо невідповідності заявлених витрат вказаним критеріям, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони, колегія суддів дійшла висновку про доведеність позивачем понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги під час розгляду справи в суді першої інстанції в розмірі 15 000,00 грн та їх співмірність з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Колегія суддів вважає, що такй розмір є співмірним, розумним та пропорційним з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, реальністю понесення адвокатських витрат, розумністю їхнього розміру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до приписів ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищенаведеного, заочне рішення суду першої інстанції в частині обгрунтування вирішення питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не може вважатись законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанцій, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року в частині обгрунтування вирішення питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (, адреса: вул. Героїв Севастополя, 48, м. Київ, 03061) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна