КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 358/461/24 Головуючий у суді І інстанції: Лебединець Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Болотова Є.В., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Залозної Дар`ї Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов обгрунтований тим, що 10.03.2022 року сторони зареєстрували шлюб. Мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини не склалися і тривалий час між ними фактично припинені шлюбні відносини, припинили спільне проживання на ведення спільного господарства. Оскільки батьки зобов`язані утримувати дитину та забезпечувати належний рівень життя просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина. Зазначала, що одна не може забезпечити такий рівень та має ще сина 2018 року народження від першого шлюбу.

Просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття сина.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 20.03.2024 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн на користь Державної судової адміністрації України.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Залозна Д.П., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що з початку червня 2024 року дитина проживає з батьком та бабусею (мамою апелянта) в будинку останньої за адресою АДРЕСА_1 . З 25.05.2024 року відповідач з дитиною проживають у його власному будинку за адресою АДРЕСА_2 .

Вважає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи та зробив висновки, які не відповідають реальним обставинам справи, виникла ситуація коли відповідач, як батько дитини, повністю утримує сина і одночасно змушений сплачувати аліменти на його утримання позивачці, при тому, що дитина з позивачкою не проживає.

Також вважає, що судом першої інстанції невірно викладені висновки стосовно того, що на позивачку покладений тягар утримання майна. Апелянт зазначав, що даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя і саме відповідач здійснює всі витрати по його утриманню, а саме сплачує комунальні послуги та повністю забезпечує його функціонування та задовільний для проживання стан.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач не виконує своїх обов`язків щодо дотримання санітарних умов в будинку в якому проживає, а також обов`язки стосовно виховання дитини, а саме не проводить планові щеплення, та не займається її розвитком, під час проходження огляду лікарями було підтверджено затримку мовного розвитку у дитини. Відповідач в свою чергу, здійснює всі заходи для подолання затримки в розвитку дитини , в той час як позивачка не цікавиться станом дитини та самоусунулась від лікування.

Зазначив, що відповідно до чинного законодавства стягнення аліментів здійснюється з того з батьків, хто проживає окремо від дитини, а так як відповідач проживає з дитиною та здійснює її забезпечення, вимога про стягнення аліментів з відповідача є такою, що не підлягає задоволенню. Вбачає, що в матеріалах справи відсутні підстави для стягнення аліментів з ОСОБА_1 , оскільки дитина проживає з батьком, та знаходиться на його повному забезпеченні. Вказує, що належні дитини кошти не будуть їй надходити, так як позивач розпоряджатиметься коштами не на потреби дитини, а виходячи з особистих міркувань та потреб.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач має ще одного сина від попереднього шлюбу, має у власності нерухоме майно, та саме на неї покладений тягар утримання цього майна відповідно до ст.322 ЦК України, що свідчить про наявність потреби в допомозі відповідача на утримання спільного сина, яку відповідач не надає.

Також суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що обов`язок батьків утримувати дитину не залежить від того, чи проживає батько окремо чи разом із дитиною, тому не вбачає, що дана обставина є підставою для відмови у позові.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Встановлено, що 10 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Богуславським районним відділом державної реєстарації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області укладено шлюб (актовий запис № 77) (а.с. 39).

Перебуваючи у шлюбі, 22 серпня 2019 року сторонами придбано будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_3 , який був зареєстрований за позивачкою ОСОБА_2 (а.с. 40).

14 січня 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (актовий запис № 3) (а.с. 43).

10 березня 2022 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (серія НОМЕР_1 ) (а.с. 16, 44).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась дитина - син ОСОБА_3 (свідоцтво серія НОМЕР_2 ) (а.с. 18, 45).

Встановлено, що позивачка має дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від попереднього шлюбу (свідоцтво про народження від 07.02.2018 року серія НОМЕР_3 ) (а.с. 17).

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади та Витягу про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, відповідач ОСОБА_1 мешкає за однією адресою з позивачем та дітьми: АДРЕСА_3 .

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції встановивши, що позивач і відповідач проживають з дитиною в одному житловому приміщенні, врахувавши інтереси дитини, для благополуччя та повноцінного розвитку якої необхідним є забезпечення її коштами одним із батьків у незалежності від наявності між ними спору щодо особи - платника аліментів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з батька на користь матері аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що з 25.05.2024 року відповідач з дитиною проживають у його власному будинку, за адресою АДРЕСА_2 , суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вказані обставини були предметом перевірки судом першої інстанції, який дав їм належну, повну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме із батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц, від 03 лютого 2021 року у справі №125/2525/18, від 26 грудня 2019 року, у справі №219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі №760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі №307/1186/17, від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21

Вбачається, що на час вирішення спору судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 мешкає за однією адресою з позивачем та дітьми: АДРЕСА_3 (а.с. 19).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що додані до апеляційної скарги докази на підтвердження того, що у відповідача перебуває у власності будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 129, 130-133), не є беззапречним доказом того, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком за вказаною адресою.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що будь-яких належних та достатніх доказів того, що син проживає разом із відповідачем з початку червня 2024 року матеріали справи не містять. Крім того рішення суду першої інстанції ухвалено в травні 2024 року, а обставини на які посилається відповідач виникли після ухвалення рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що батьком дитини (відповідач) забезпечує сину гармонійний розвиток та санаторний відпочинок, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі обставини не є тією підставою щоб не надавати матеріальної допомоги своєму сину, у вигляді аліментів, який потребує такої допомоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка витрачатиме кошти на власні потреби, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі твердження є припущенням відповідача. Натомість відповідач, як боржник у виконавчому провадженні не позбавлений можливості здійснювати контроль за цільовим використанням позивачкою коштів, які будуть стягнуті на утримання дитини, у порядку, передбаченому законом.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 186 Сімейного кодексу України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

З огляду на викладене, платник аліментів не позбавлений можливості в подальшому, у разі нецільового використання аліментів, звернутись з заявою до органу опіки та піклування, а також до суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 180, 181, 182 СК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Залозної Дар`ї Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «19» листопада 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

В.І. Олійник