Єдиний унікальний номер 599/2346/24
Номер провадження 2/599/866/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2024 р. Зборівський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Чорної В. Г., секретаря судового засідання Грицай О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Зборові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

позивачОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 травня 1984 рокуміж ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі -продажу житлового будинку, що за адресою АДРЕСА_1 . 25 січня 1990 року Зборівською районною радою Тернопільської області прийнято рішення «про оформлення права власності на житлові будинки», згідно якого ОСОБА_1 помилково видано Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок за адресою АДРЕСА_1 , яке належало колишньому колгоспному двору.

Відповідно до укладеного договору він сплатив домовлену суму і майно передано йому в користування. Проте оформити зазначений договір виявилось неможливим, оскільки право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 не втратили права на частки в його майні.

Позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, заперечень щодо задоволення позову не має, позовні вимоги визнає.

Суд, в силу ч.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст.200, ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив: 26 травня 1984 рокуміж ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі -продажу житлового будинку, що за адресою АДРЕСА_1 , посвідченого секретарем виконкому Білоголівської сільської ради Зборівського району та зареєстрованого в реєстрі за № 15. Відповідно до укладеного договору позивач сплатив домовлену суму і майно передано йому в користування. 25січня 1990 року Зборівською районною радою Тернопільської області прийнято рішення «про оформлення права власності на житлові будинки», згідно якого ОСОБА_1 видано Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок за адресою АДРЕСА_1 , яке належало колишньому колгоспному двору.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року передбачено, що «право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частки в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору». Таким чином, позивач вважає що його право є порушеним, а тому змушений звернутися до суду для захисту свого майнового права.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. ст. 328, 334 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 657 ЦК України встановлює вимоги щодо форми договору купівлі-продажу, зокрема договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Сторони між собою взаємно визнають право власності на майно.

Як передбачено частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За таких обставин, та враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Керуючись ст. ст. 19,76,77,258, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду-якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Повний текст рішення складено 22 листопада 2024 року.

Суддя Зборівського

районного суду Чорна В. Г.