КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-п/947/122/24
УХВАЛА

12.09.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.02.2024 року по цивільній справі №947/24918/23 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , про скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №947/24918/23 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , про скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

За наслідком розгляду вказаної справи, 16.02.2024 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення, яким позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 , про скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Єрошенка О.Б. від 15.01.2021 року за індексним номером 56160295, що є підставою для припинення права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 216,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого садового будинку площею 216,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6710 грн. на користь Одеської міської ради.

Вказане рішення суду сторонами по справі не оспорювалось та набрало законної сили 28.03.2024 року.

З матеріалів справи вбачається, що копія заочного рішення суду відповідачеві не була вручено, а представник останньої ознайомився з матеріалами справи 05.08.2024 року.

12.08.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , подана через представника адвоката Бочарова Андрія Валерійовича, про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.02.2024 року по цивільній справі №947/24918/23 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , про скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, разом з заявою про поновлення процесуального строку на звернення до суду з даною заявою.

В обґрунтування заяви, представник відповідача стверджує, що під час розгляду вказаної справи відповідач не була належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення розгляду справи, за наслідком чого остання була позбавлена можливості приймати участь по справі та подати відзив на позовну заяву, з доказами які мають суттєве значення для наслідків розгляду справи. Представник відповідача вказує, що відповідачкою було отримано, що у 2020 році ОСОБА_1 здійснила переобладнання та перепланування належного їй житлового будинку. 11 листопада 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Київ місто буд» видало заявниці довідку, згідно якої за результатами проведення технічної інвентаризації та уточнення лінійних розмірів, а також виправлення технічних описок встановлено, що внаслідок проведення робіт з переобладнання та перепланування приміщень за вказаною адресою розташовані три садових будинки літ. «А», «Б», «В» та вбиральня літ. «Г» з наступними технічними показниками: Літ. «А» садовий будинок загальною площею 84,4 кв.м., основною - 84,4 кв.м.; Літ. «Б» садовий будинок загальною площею 92,4 кв.м., основною - 92,4 кв.м.; Літ. «В» садовий будинок загальною площею 39,6 кв.м., основною - 39,6 кв.м.; Вбиральня літ. «Г» площею забудови 4,0 кв.м. 11 листопада 2020 року ТОВ «Київ місто буд» видало заявниці технічний паспорт на відповідний об`єкт нерухомого майна. Надалі заявниця вирішила зареєструвати своє право власності на будинок у новому Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 13 січня 2021 року заявниця подала державному реєстратору прав на нерухоме майно заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), до якої додала наступні документи: договір купівлі-продажу від 20 червня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О. І., зареєстрований в реєстрі за № 2155, договір купівлі-продажу від 22 серпня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О. І., зареєстрований в реєстрі за № 2958, витяги про державну реєстрацію прав, довідку ТОВ «Київ місто буд» від 11 листопада 2020 року, технічний паспорт. 13 січня 2021 року право власності заявниці на належний їй будинок було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Представник відповідача вважає, що державний реєстратор прав на нерухоме майно при проведенні державної реєстрації права власності заявниці на належний їй будинок керувався пунктом 58 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в редакції від 29 травня 2020 року, чинній на дату проведення відповідних реєстраційних дій, а відтак право власності відповідачки було зареєстровано належним чином. Так, представник відповідача вказує, що рішення суду ґрунтується на підставі неналежних доказів, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13.08.2024 року вказану заяву прийнято та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні призначеному на 12.09.2024 року представник відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав подану до суду заяву та наполягав на її задоволенні.

Представник Одеської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вказаної заяви, з підстав її необґрунтованості.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши та вивчивши матеріали заяви з доданими до неї документами, матеріали цивільної справи №947/24918/23, суд вважає заяву не підлягаючою задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Для скасування заочного рішення суду необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача у судове засідання та не надання відзиву, а й те, що аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише при встановленні цих умов в сукупності у суду є підстави для скасування заочного рішення суду.

Таким чином, підставою для скасування заочного рішення може бути тільки наявність одночасно усіх умов, встановлених ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а саме доведеність обставин, що:

- відповідач не з`явився в судове засідання,

- не повідомив про причини неявки

- не подав відзив з поважних причин,

- докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Щодо сповіщення відповідачки під час розгляду справи, суд зазначає наступне.

Як вбачається під час розгляду справи відповідач ОСОБА_1 повідомлялась про дату, час і місце проведення судового розгляду, шляхом скерування копії ухвали про відкриття провадження у справі, з копією позову і додатками до неї, судовою повісткою, разом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що скеровувались судом на ім`я ОСОБА_1 на адресу місця проживання останньої: АДРЕСА_2 , які були повернуті до суду без вручення з підстав за закінченням терміну зберігання.

Разом з тим, суд вважає підставними доводи представника відповідача, що вказана адреса не є зареєстрованим місцем проживання відповідачки, якою у відповідності до відповіді з відділу адресно-довідкового бюро ГУДМС України в Одеській області є: АДРЕСА_1 , а відтак відповідачка з поважних причин не отримала судова кореспонденцію та нез`явилась до судового засідання.

Поряд з цим, як вже судом зазначалось, підставою для скасування заочного рішення може бути тільки наявність одночасно усіх умов, а саме зокрема поряд з доведенням, що відповідач не з`явився в судове засідання з поважних причин, докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Однак, будь-яких доказів на підтвердження викладених посилань у заяві про перегляд заочного рішення, як і доказів, які б впливали на наслідки розгляду справи, заявником до суду не надано.

Щодо доводів відповідача про належність проведеної спірної державної реєстрації права власності з посиланням на довідку ТОВ «Київ місто буд» від 11 листопада 2020 року, суд вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вказаний доказ не спростовує висновків суду, а також був врахований судом під час ухвалення оскаржуваного заочного судового рішення, якому в свою чергу було надано судом відповідну правову оцінку, за наслідком чого судом було встановлено, що ані довідка ТОВ «Київ місто буд» від 11 листопада 2020 року, ані технічний паспорт не є правовстановлюючими документами, а є лише технічною документацією, що визначає технічні характеристики об`єкта, а саме: площу, поверховість, матеріал перекриття та ін. За наслідком надання оцінки у тому числі даним доказам, суд дійшов до висновку, що надані документи не могли слугувати підставою для набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомості зі збільшеною площею на 184,9 кв.м., оскільки жодного дозвільного документу на проведення будівельних робіт зі збільшенням геометричних розмірів державному реєстратору надано не було.

Будь-яких інших доказів, які б були невраховані судом під час ухвалення судового рішення, яким не була надана оцінка та ці докази впливали на наслідки розгляду справи, а відтак мали істотне значення для правильного вирішення справи, до суду відповідачем не надано.

Суд зазначає, що усі доводи заявника у заяві зводяться до того, що відповідач надає свою оцінку вже наявним у справі доказам, оцінка яким надана судом в оскаржуваному рішенні суду.

Одночасно судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З урахуванням вищевикладеного, судом не встановлені підстави для скасування заочного рішення суду, а саме одночасна доведеність усіх обставин, що: відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, та докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.02.2024 року по цивільній справі №947/24918/23 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , про скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, задоволенню не підлягає.

При викладених обставинах та керуючись ст.ст. 284-288 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.02.2024 року по цивільній справі №947/24918/23 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , про скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки залишити без задоволення.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та може бути оскаржена разом з судовим рішенням по цій справі.

Головуючий Калініченко Л. В.