Березівський районний суд Одеської області
25.04.2024
Справа № 494/1941/23
Провадження № 2/494/63/24
РІШЕННЯ
25.04.2024 року
Березівський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Панчишина А.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Твердун Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березівка справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи Березівської міської ради Одеської області про поділ майна, -
Позивач звернувся з позовом про поділ майна подружжя. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що він з ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 03.10.2014 року. За час перебування у шлюбі ними набуте наступне майно, а саме: 1. квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 2. Гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; 3. Комора, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , приміщення 1, комора літня «А»; 4. покращення квартири АДРЕСА_4 ; 5. Тимчасова споруда, що розташована на земельній ділянці, згідно договору оренди земельної ділянки №619.
Згідно первинних позовних вимог, позивач просив визнати за ним право власності на Гараж ( АДРЕСА_2 ; комору ( АДРЕСА_3 , приміщення 1, комора літня «А» та покращення квартири по АДРЕСА_4 . Визнати право власності за ОСОБА_1 на: квартиру ( АДРЕСА_1 ) та тимчасову споруду - шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки №619 від 06 грудня 2021 року та повернення обладнання, яке знаходиться у ОСОБА_2 в гаражі.
30.11.2023 року позивач уточнює позовні вимоги та просить суд визнати за ним право власності на тимчасову споруду, шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки №619 від 06 грудня 2021 року. Стосовно іншої спільної сумісної власності зазначає, що вони з відповідачкою дійшли спільної згоди до її розподілу.
Відповідачкою подано відзив на заяву згідно первинних позовних вимог позивача. В такому відповідачка зазначає, що право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплати грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Крім того покликається на п.4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, згідно якої не підлягають державній реєстрації речові права на малі архітектурні форми, тимчасові споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є можливим без їх знецінення та зміни призначення. Таким чином, слід прийти до висновку, що тимчасові споруди, або малі будівельні форми не є нерухомим майном та не потребують державної реєстрації. Документів, що посвідчують на них право власності не існує, а отже і не існує предмету, який засвідчується відповідним документом. Тобто не має предмету, який підлягає розподілу між подружжям. Відповідно, якщо тимчасові споруди не є предметом поділу, у розподіл між подружжям підлягають лише фактичні втрати з сімейного бюджету, що були використані на будівництво тимчасових споруд. Відповідачка зазначає, що саме вона планувала працювати тимчасовій споруді, тому оформленням усіх необхідних документів на павільон займалась саме вона, уклала з Березівською міською радою договір оренди земельної ділянки, особисто їй була передана земельна ділянка, вона виготовила паспорт прив`язки, отримала дозвіл на розміщення тимчасової споруди, сплачує орендну плату за землю. Не згодна відповідачка з позовними вимогами і в частині, що вона повинна відшкодувати позивачу витрати «покрашення квартири АДРЕСА_5 ». Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували здійснення ремонту квартири, належної відповідачу на праві особистої приватної власності. Також відповідачка зазначає, що позивач ОСОБА_1 не являється стороною договору оренди земельної ділянки на якій розміщена тимчасова споруда, підстави для розірвання договору, передбачені ст. 651 ЦК України та ст. 31 Закону України « Про оренду землі» - відсутні. Будь-яке обладнання для тимчасової споруди у відповідачки в гаражі відсутнє і перебування такого є вигадкою позивача. Враховуючи наведене, відповідачка просить позовні вимоги задовольнити частково, визнати за ОСОБА_1 право власності на однокімнатну квартиру під АДРЕСА_6 , визнати за ОСОБА_2 право власності на гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , в іншій частині позовних вимог відмовити.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.
Представник відповідача адвокат Сємак Т.І. подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у відсутності відповідачки та прийняти рішення згідно поданого відповідачкою відзиву.
Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи. Подав заяву про розгляд справи без представника Березівської міської ради.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.10.2014 року, що вбачається з свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 .
Згідно рішення Березівського районного суду Одеської області від 16.10.2023 року шлюб між сторонами розірвано.
Стосовно іншого майна, що належить сторонам спір відсутній, що підтверджено і позивачем і відповідачем, через їх представників.
Згідно договору оренди земельної ділянки №619 від 06.12.2021 року вбачається, що такий укладений між орендодавцем Березівською міської радою та орендарем ОСОБА_2 земельної ділянки площею, 0,0030 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 . Зазначена земельна ділянка надана в користування орендаря під розміщення, експлуатацію та обслуговування тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності (торгівельного павільйону).
Відповідачкою ОСОБА_2 було виготовлено паспорт прив`язки торгового павільйону, який дійсний до 29.09.2022 року.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Березівської міської ради №10-182 від 29.07.2021 року надано згоду ОСОБА_2 на попереднє погодження місця розташування тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 30 кв.м.
Згідно рішення виконавчого комітету Березівської міської ради №13-247 від 28.10.2021 року дано згоду ОСОБА_2 на розміщення тимчасової споруди торгівельного павільйону (30 кв. м.) для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_7 .
Відповідно до Акту прийому-передачі земельної ділянки від 06.12.2021 року Березівська міська рада в особі його голови передала, а орендар ОСОБА_2 прийняла земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_7 в користування на умовах оренди строком на 3 роки, загальною площею 0,0030 га для розміщення, експлуатації та обслуговування тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності (торгівельний павільйон).
Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі постанова Пленуму), а саме в п.п. 23, 24 зазначив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК,ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 69, ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Положення ч. 1 ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму вказують на те, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Згідно ч.ч. 4-5 ст. 71 СК України, з урахуванням роз`яснень, наданих в п. 25 постанови Пленуму, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Відповідно до ч.2 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.
До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси, паркові арки (аркади) і колони (колонади): вуличні вази, вазони і амфори: вуличні меблі (лавки, лави, столи): садово-паркове освітлення, ліхтарі, сходи, балюстради, паркові містки, огорожі, ворота, трапи, рекламні та інформаційні стенди, дошки, вивіски: інші об`єкти визначені законодавством.
Не підлягають державній реєстрації речові права на малі архітектурні форми, тимчасові споруди (ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є можливим без їх знецінення та зміни призначення.
Відповідно до положень Постанови Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-47цс16, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
Враховуючи, що спірний об`єкт тимчасова споруда павільйон збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та матеріали з якої вона збудована є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, однак вказана тимчасову споруду павільйон не прийнято до експлуатації та не зареєстровано відповідно до чинного законодавства, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе визнати право на частину будівельних матеріалів та обладнання тимчасової споруди за кожною зі сторін.
Згідно ч.ч. 4-5 ст. 71 СК України, з урахуванням роз`яснень, наданих в п. 25 постанови Пленуму, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Таким чином, сукупність будівельних матеріалів та обладнання з яких збудована тимчасова споруда-павільйон, що розташована на земельній ділянці площею, 0,0030 га за адресою АДРЕСА_7 підлягає поділу між сторонами з врахуванням принципу рівності часток подружжя.
З урахуванням встановлених обставин, відсутності доказів можливості поділу будівельних матеріалів в натурі відповідно до часток його співвласників, відсутності передумов для отримання одним з подружжя грошової компенсації замість його частки, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на 1/2 ідеальну частку будівельних матеріалів та обладнання тимчасової споруди-павільйону, що розташована на земельній ділянці площею, 0,0030 га за адресою АДРЕСА_7 .
Стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на користь позивача в розмірі 1073 гривні 60 коп.
Керуючись статтями 13, 77-81, 259, 263-265, 268, 273, 313-314 Цивільного процесуального кодексу України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи Березівської міської ради Одеської області про поділ майна задовольнити частково.
Визнати з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів і обладнання тимчасової споруди, розміщеної на земельній ділянці площею 0,0030 га, що знаходиться у місті Березівка, на перехресті АДРЕСА_7 , переданої в оренду згідно договору оренди земельної ділянки № 619 від 06 грудня 2021 року.
Визнати з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів і обладнання тимчасової споруди, розміщеної на земельній ділянці площею 0,0030 га, що знаходиться у місті Березівка, на перехресті вул. Гагаріна та пров. Гагаріна, переданої в оренду згідно договору оренди земельної ділянки № 619 від 06 грудня 2021 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073 гривні 60 коп. сплаченого судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Панчишин А.Ю.