Справа № 462/5553/24
УХВАЛА

10 вересня 2024 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Постигач О.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу

в с т а н о в и л а:

07 серпня 2024 року Залізничним районним судом м. Львова винесено судовий наказ за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про стягнення з ОСОБА_1 834 грн 44 коп основного боргу, 105 грн 50 коп інфляційних втрат та 34 грн 97 коп 3% річних. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» 302 грн 80 коп суми судового збору.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу, в якій просить скасувати судовий наказ, стягнути з ТОВ «Львівгаз збут» на її користь судовий збір в сумі 151,40 грн. Заява обгрунтована тим, що ТОВ «Львівгаз збут» не має належного статусу комунального підприємства для надання комунальних послуг, оскільки являється юридичною особою приватного права, окрім цього рахунки даного ТзОВ є транзитними та кінцеві бенефіціари якого знаходяться за межами території громад Львівської області і навіть за межами України. До того ж рахунок 2600, а саме такий рахунок вказаний в судовому наказі, це кошти на вимогу суб`єкта господарювання. А право вимоги має мати фактичні докази. Таким чином, заявниця вважає, що у даній справі наявні ознаки для підозри в шахрайстві та вимаганні грошей з метою незаконного збагачення за рахунок заявниці та інших жителів населених пунктів України за фактом продажу ресурсів, які ТОВ «Львівгаз збут» не належать. Крім цього, заявниця не погоджується із сумою заборгованості, оскільки ТОВ «Львівгаз збут» не надало доказів звідки взялася вказана сума. Отже, вимоги ТОВ «Львівгаз збут» є надумані, безпідставні та необгрунтовані. З огляду на наведене заявниця просить заяву задоволити.

Оглянувши та дослідивши матеріали заяви про скасування судового наказу та матеріали цивільної справи №462/5553/24, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до положень ч.1 ст.170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.3 ст.171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважаю, що доводи викладені ОСОБА_1 потребують додаткового дослідження, що неможливо здійснити в рамках наказового провадження, з матеріалів та обставин даної справи вбачається, що між сторонами наявний спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а відтак заяву ОСОБА_1 в частині скасування судового наказу слід задоволити.

Щодо вимог в частині стягнення сплаченого ОСОБА_1 судового збору, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До заяви про скасування судового наказу ОСОБА_1 додано докази сплати судового збору у розмірі 151,40 грн.

Суд звертає увагу на той факт, що відповідно до частини першої ст.42 ЦПК України, сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява про скасування судового наказу розглядається в порядку наказного провадження.

ТзОВ «Львівгаз збут» звернулося до суду в порядку наказного провадження, в якому передбачено спрощене судове провадження. Заява про скасування судового наказу також подана у порядку наказного провадження

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (ч.2 ст.42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України "Наказне провадження". Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Із зазначених норм матеріального права та процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3 та 8 ст.141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України.

Разом з тим, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Отже, саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування витрат по сплаті судового збору задоволенню не підлягає з огляду на те, що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника шляхом зарахування такого до судового збору, сплаченого у разі пред`явлення ним позову до боржника.

Між тим суд зазначає, що розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, з огляду на приписи ч.2 ст.164 ЦПК України, слід вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Отже, боржник не позбавлений права стягнути відповідні витрати з стягувача (заявника) в порядку позовного провадження.

Керуючись ст. ст. 42, 133, 137, 141, 160, 164, 170, 171 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Судовий наказ Залізничного районного суду м. Львова від 07 серпня 2024 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про стягнення з ОСОБА_1 834 грн 44 коп основного боргу, 105 грн 50 коп інфляційних втрат, 34 грн 97 коп 3% річних та 302 грн 80 коп судового збору скасувати.

У стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» на користь ОСОБА_1 сплаченого судового збору в розмірі 151,40 грн відмовити.

Роз`яснити ТзОВ «Львівгаз збут» їхнє право звернутися з вказаними у заяві про видачу судового наказу вимогами в порядку спрощеного позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Постигач О.Б.