Справа № 307/631/24
Провадження № 2/307/152/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бряник М.М.,

секретар судового засідання Солонинко М.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача, адвоката - Лукачко І.Й.,

представника відповідача, адвоката - Рішко П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Лукачко Іван Йосипович до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник, адвокат Рішко Павло Михайлович про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернулися в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Посилається на те, що 31.12.2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики у формі розписки на суму 9500 тисяч доларів США. Кінцевою датою повернення боргу відповідачем вказано 28.02.2022 року, однак відповідачем не виконано своє зобов`язання з повернення позики по теперішній час. В зв`язку з цим просить стягнути з відповідача на його користь 9500 доларів США, що на момент звернення до суду за курсом НБУ становить 362201 гривень та три відсотки річних, що становить 21341,39 грн. Також просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень та витрати по сплаті судового збору.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області 26 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін і призначено підготовче судове засідання на 9 год. 00 хв. 25 вересня 2024 року.

Постановленою в підготовчому судовому засіданні 23.04.2024 ухвалою, задоволено клопотання представника відповідача та визнано явку позивача в судове засідання обов`язковою та відмовлено у задоволенні клопотання про виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області 30 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали у повному обсязі та просили позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1 , в судовому засіданні пояснив, що в грудні місяці 2021 року він продав свій автомобіль марки AUDI білого кольору та оформив довіреність на право користування та розпорядження вказаним автомобілем за відповідачем. Ціна автомобіля була ними обумовлена в сумі 19500 дол. США. Всі ці події відбувалися в м. Хусті в готельно-ресторанному комплексі «Vip» де відповідач передав йому частину обумовленої суми в розмірі 9500 дол. США, а решту повинен був віддати пізніше. Однак ці домовленості вони не оформляли жодними документами. В цьому ж місці, він отримані кошти в розмірі 9500 доларів США віддав відповідачу, оскільки той попросив позичити їх, щоб мати оборотні кошти для кіпівлі - продажу автомобілів, оскільки займається цією справою. Стверджує, що домовленість щодо позики не мала жодного відношення щодо домовленостей продажу автомобіля, а тому з метою отримання гарантій щодо повернення позики відповідачем в присутності свідків, 31.12.2021 була складена боргова розписка.

Відповідач будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та забезпечив участь в судовому засіданні свого представника.

Представник відповідача, адвокат Рішко П.В. в судовому засіданні не заперечуючи факт складення відповідачем боргової розписки від 31.12.2021, заперечив вимоги позову. Пояснив, що між сторонами існували правовідносини щодо продажу автомобіля марки AUDI A3, про що позивач надав довіреність на право розпорядження автомобілем. Відповідач передав позивачу частину коштів вартості цього автомобіля і жодних коштів від позивача не отримував. Заперечується факт наявності між відповідачем та позивачем правовідносин з приводу позики грошових коштів та факт отримання від позивача грошових коштів в розмірі 9500 тисяч доларів США, сам факт складення відповідачем розписки не заперечував. Ствердив, що вказану боргову розписку його довіритель складав, як гарантію повернення позивачу решти вартості придбаного автомобіля марки AUDI A3. Однак, коли він повністю погасив борг, позивач не повернув йому оригіналу розписки, мотивуваши тим, що втратив її. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

За положеннями ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63/цс 13.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти на справді не були одержані ним від позикодавця.

В судовому засіданні встановлено, що 31.12.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, про що відповідач написав розписку, в якій зобов`язався до 28.02.2022 р. повернути ОСОБА_1 гроші в сумі 9500 тисяч доларів США.

На підтвердження невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання по поверненню суми позики представник позивача надав суду оригінал розписки, який було досліджено у судовому засіданні (а.с. 47).

Виконання боржником свого обов`язку підтверджує наявність у нього боргового документа (ч. 3 ст. 545 ЦК України).

У разі відмови кредитора повернути борговий документ боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (ч. 4 ст. 545 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 11 ЦПК України Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст. 77, 78, 79, 80 цього Кодексу докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачеві за період з 28.02.2022 по 14.02.2024 р. позивачем нараховано 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 21341,39 грн. виходячи з курсу валют 38,1264 грн. за 1 дол. США станом на 8 лютого 2024 (а.с. 9, 10) .

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Постановою ВП ВС від 16.01.2019 року №464/3790/16, визначено особливості застосування положень ст. 625 ЦК України до зобов`язань у іноземній валюті та викладено наступні правові позиції відповідно до яких, встановлено, наступне:

як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству;

суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України;

у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення;

при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначила, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі N 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Відтак виходячи з наведених правових позицій, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу та 3% річних у валюті. При цьому з метою недопущення двозначності розуміння суті обов`язку боржника, суд не вбачає підстав для визначення стягуваних з відповідача сум боргу та 3% річних у валюті визначеній договором з одночасним визначенням еквівалента такої суми у гривні.

З таких обставин з відповідача підлягає стягненню 9500 дол. США, що становить суму неповернутого позивачу боргу за договором від 31.12.2021 та 559,7 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять доларів та сімдесят центів США), що становить 3 % річних від простроченої суми за період з 28.02.2022 по 14.02.2024 р. за наступним розрахунком (9500 дол. США (сума боргу) х 3% / 100% х 717 (днів прострочки) / 365 (днів у році) = 559,7).

За таких обставин, враховуючи факт наявності у позивача оригіналу розписки, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 9500 дол. США та 3%річних у розмірі 559,7 доларів США.

Разом з цим розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі та надаючи оцінку запереченням представника відповідача щодо відсутності між сторонами боргових правовідносин суд, з врахуванням розписки, складеної відповідачем виходить з того, що між сторонами виникли домовленості саме щодо договору позики, за якими одна сторона позивач передав у борг другій стороні відповідачу у борг 9500 дол. США, який у свою чергу зобов`язався повернути вказаний боргу у визначені розпискою строки, і такі відносини є борговими. При цьому, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача ОСОБА_6 про те, що кошти відповідач отримав за продаж автомобіля Audi A3, частину з яких надав позивачу, а решту частину зобов`язувався повернути після повного проведення розрахунку, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Будь-яких належних доказів, визначених ст. 77 ЦПК України, на підтвердження вказаних доводів сторона відповідача суду не надала та не оспорювала відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України договору позики з підстав неотримання ним грошових коштів.

При цьому досліджена в судовому засіданні копія нотаріально посвідченої довіреності від 31.12.2021 року, якою позивач уповноважив відповідача правом розпорядження автомобілем, хоч і укладена в день складення боргової розписки, однак така довіреність сама по собі не спростовує наявність між сторонами боргових відносин, оскільки не доводить логічного зв`язку між цією довіреністю та складеною відповідачем борговою розпискою.

Таким чином з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1, та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останнім судовий збір у сумі 3835,42 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат.

При розгляді вказаної цивільної справи, зокрема під час судових дебатів, представником позивача, адвокатом Лукачко І.Й. зазначено, що підтвердження судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу будуть подані суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 202, 203, 207, ч.ч. 1, 2 ст. 509, 510, ст. 625, ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, керуючись ст. 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 9500 (дев`ять тисяч п`ятсот) доларів США та три відсотки річних, що становить 559,7 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять доларів та сімдесят центів США).

Понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати, слід покласти на відповідача ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 835,42 (три тисячі вісімсот тридцять п`ять гривень сорок дві копійки) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного судового рішення 11 вересня 2024 року.

Головуючий Бряник М.М.