Справа № 953/1820/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Муратової С.О.,

за участю секретаря Драгана О.А.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Національного Університету цивільного захисту України (ЄРДПОУ: 08571363, адреса: 61023, м. Харків, вул. Чернишевського, буд. 94) про визнання дій Національного Університету цивільного захисту України неправомірними та зобов`язання видати документи, -

встановив:

11.03.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить: визнати неправомірними дії Національного Університету цивільного захисту України, щодо невидачі адвокату Мендрику Дмитру Олександровичу документів про освіту ОСОБА_3 на його запит 02/02 від 07.02.2024 та документів про освіту ОСОБА_4 на його запит 03/02 від 07.02.2024; зобов`язати Національний Університет цивільного захисту України видати документи про освіту ОСОБА_3 на запит 02/02 від 07.02.2024 (дублікат з додатком) та документи про освіту ОСОБА_5 на запит 03/02 ввід 07.02.2024.

На обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, зокрема, що його клієнти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулись до відповідача з заявами щодо виготовлення дублікату диплому з додатком, сплатили платежі. Дублікат диплому з додатком було виготовлено. Він звернувся до відповідача із запитом щодо витребування документів, але відповідач листом від 28.02.2024 нічого не надав та взагалі відповідь не стосується запиту. Позивач подав скаргу до відповідача, що йому не вказують, де дипломи, щоб він чи його клієнти змогли приїхати та їх забрати. Листом знову було проігноровано скаргу. Позивач телефонував представнику відповідача з проханням вказати, куди їхати, щоб забрати дипломи, але представник вказав, що студентки є колобарантами, тому юристи заборонили видавати дублікати. Вважає такі дії неправомірними. Між позивачем та ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір про надання правової допомоги. Тобто, з метою отримання певних документів адвокат в межах наданих договором повноважень має право письмового звернення до відповідного державного органу чи недержавного органу. Свідоцтво та ордер, якими передбачені відповідні повноваження, є належними документами, що дають право адвокату, в рамках здійснення ним адвокатської діяльності, отримати дублікат диплому про освіту і додаток щодо клієнта.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 13.03.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, із повідомленням сторін (а.с. 31).

02.04.2024 на електрону адресу суду надійшов відзив представника Національного Університету цивільного захисту України Тогобицької В.Д. на позовну заяву, в якому вона просить в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі (а.с. 34-37).

На обґрунтування відзиву зазначила, зокрема, що відповідач не погоджується з викладеними у позові доводами, та вважає його необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Університетом було отримано адвокатські запити від 07.02.2024 вих. №02/02 та 03/02 про видачу дублікатів дипломів про отримання вищої освіти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Уважно розглянувши адвокатські запити та оглянувши підстави для отримання дублікатів дипломів та додатків до дипломів, Університет надав відповіді про неможливість видачі дублікаів дипломів та додатків до дипломів з наступних підстав. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатові гарантовано право звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб). Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатський запит письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. Тобто, з тексту закону випливає, що адвокат, при поданні адвокатського запиту, має право виключно на копії, а не оригінали документів. Відповідно до рішення Ради адвокатів України від 15.10.2020 № 103, адвокат не має права отримувати на адвокатський запит оригінали документів, незалежно від умов та мети. Відповідно до вимог пп. 1 п. 1 розділу 5 наказу Міністерства освіти і науки України 06.03.2015 № 249 (у редакції наказу Міністерства освіти і науки України від 02.11.2020 № 1351) зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.05.2015 за № 494/26939 Про затвердження Порядку надання доступу фізичним та юридичним особам до Реєстру документів про вищу освіту та Порядку замовлення, виготовлення, видачі, обліку документів про вищу освіту та додатків до дипломів європейського зразка встановлено, що дублікати документа про вищу освіту виготовляються та видаються за письмовою заявою особи, на ім`я якої було видано документ про вищу освіту, що подається нею особисто або через уповноваженого представника до закладу освіти, що видав документ про вищу освіту. Адвокат під час подання адвокатського запиту та відповідно до чинного законодавства не є уповноваженим представником, що має право на отримання документів. Згідно довідки начальника відділу по роботі з перемінним складом Університет направив за особистим проханням ОСОБА_3 та ОСОБА_5 документи про освіту до ГУ ДСНС України у Донецькій області. Ствердження ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про те, що оригінали документів про вищу освіту було втрачено, не відповідають дійсності. На даний час оригінали документів про освіту ОСОБА_3 та ОСОБА_5 знаходяться в їх особових справах у відділі персоналу ГУ ДСНС України у Донецькій області. Відповідно до додатку до листа ГУ ДСНС України у Донецькій області від 09.02.2024 № 50 01-996/50 ОСОБА_3 звільнена зі служби за пп. 12 п. 176 (в інших випадках, передбачених законом) а саме, невиконання вимог Присяги та контракту, порушення законодавства України, що в умовах воєнного стану може бути розцінено як державна зрада, наказ від 29.04.2022 № 151. У зв`язку з підстав звільнення було відкрито кримінальне провадження від 28.08.2023 № 0000089, внесеного в ЄРДР за ч.2. ст. 111 КК України. ОСОБА_5 звільнена зі служби за пп. 10-4 п. 176 (за згодою сторін), наказ від 08.09.2022 №465. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зверталися до ГУ ДСНС у Донецькій області щодо отримання оригіналів документів про вищу освіту, їм була надана відповідь щоб вони особисто прибули до ГУ ДСНС у Донецькій області для отримання оригіналів документів (а.с. 34-37).

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, на електрону адресу суду 03.04.2024 надійшло клопотання ОСОБА_2 , в якому він просив прискорити розгляд справи, вказуючи, що відзив по справі взагалі не стосується предмету спору. У позові йде мова видати дублікати дипломів з додатками, які були замовлені, сплачено мито за виготовлення, надано оголошення у газеті. Крім того, було долучено відповіді від роботодавця про втрату оригіналів документів про освіту (а.с. 50).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 просила закрити провадження по даній цивільній справі, оскільки Національний Університет цивільного захисту України є суб`єктом владних повноважень, який підпорядковується Державній службі України з надзвичайних ситуацій та спір віднесено до суду адміністративної юрисдикції, а тому вказана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши позовну заяву, дослідивши додані до неї документи, приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим, згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 КАС України, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Тобто публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини першої статті 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Позивач просить суд визнати неправомірними дії Національного Університету цивільного захисту України, щодо невидачі адвокату Мендрику Д.О. документів про освіту ОСОБА_3 на його запит 02/02 від 07.02.2024 та документів про освіту ОСОБА_4 на його запит 03/02 від 07.02.2024, зобов`язати Національний Університет цивільного захисту України видати вказані документи про освіту.

Тобто, відповідачем у цій справі є Національний Університет цивільного захисту України суб`єкт владних повноважень, який, як зазначив в судовому засіданні уповноважений представник, підпорядковується Державній службі України з надзвичайних ситуацій.

Таким чином, спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідно до покладених завдань і функцій Національний Університет цивільного захисту України є суб`єктом владних повноважень, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вищезазначеного, з урахуванням того, що дана позовна заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд приходить до висновку про наявність підстав до закриття провадження по даній цивільній справі.

Одночасно суд роз`яснює позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Позивач не позбавлений права звернутися із цими вимогами за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 200, 255, 256, 260-261 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Національного Університету цивільного захисту України (ЄРДПОУ: 08571363, адреса: 61023, м. Харків, вул. Чернишевського, буд. 94) про визнання дій Національного Університету цивільного захисту України неправомірними та зобов`язання видати документи - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити позивачу, що він не позбавлений права звернутися із цими вимогами за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини ухвали до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть отримати за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Муратова С.О.