ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 644/2080/23
Номер провадження 22-ц/818/661/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2023 року в складі судді Бугера О.В. у справі № 644/2080/23 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Позов мотивовано тим, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг позивача, однак свої обов`язки щодо сплати коштів за послуги, що надаються КП «ХТМ», в повному обсязі не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідача на користь КП «ХТМ» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 листопада 2014 року по 23 лютого 2022 року у сумі 90 032, 34 грн, інфляційні втрати у сумі 9361, 73 грн та три відсотки річних у сумі 1471, 52 грн.

06 травня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду відзив.

Відзив мотивовано тим, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та незаконними. Зазначив, що окрім нього з адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано ще 3 особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також зазначив, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть, після смерті якої було оформлено спадкові права ним та ОСОБА_3 , просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності.

19 травня 2023 року КП «ХТМ» подало до суду заяву з якій просило залучити до справи співвідповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 травня 2023 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі як співвідповідача.

15 червня 2023 року ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат Жукова Валентина Михайлівна, подала до суду відзив в якому просила застосувати до вимог позивача строк позовної давності, у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити повністю.

Відзив мотивовано тим, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла одна з співвласників ОСОБА_2 17 лютого 2023 року відповідачем ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , була прийнята спадщина, після ОСОБА_2 , а саме: 1/8 частка квартири кожному. Зазначає, що останні роки по теперішній час комунальні послуги за користування квартирою сплачує тільки ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ухиляється від своїх обов`язків щодо сплати комунальних послуг. Також нарахування комунальних послуг здійснюється і за його неповнолітню доньку ОСОБА_4 , яка зареєстрована у квартирі.

28 червня 2023 року КП «ХТМ» подало до суду відповідь на відзив в якому зазначило, що строк позовної давності за період з 12 березня 2017 року закінчувався 11 березня 2020 року. Проте, на всій території України запроваджено карантин з 12 березня 2020 року, який продовжено до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, тому період заборгованості з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року не входить у строки позовної давності. Зазначили, що у разі застосування судом строку позовної давності заборгованість відповідачів за послуги теплопостачання в межах строку позовної давності за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року складатиме 67 444,33 грн, інфляційні витрати складатимуть 9361,73 грн, 3% річних в сумі 1471,52 грн.

18 липня 2023 року ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат Жукова В.М., подала до суду додаткові пояснення до яких надано контр розрахунок заборгованості.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2023 року клопотання представника КП «ХТМ» про залишення позову в частині вимог до відповідача ОСОБА_3 задоволено. Позовну заяву КП «ХТМ» про стягнення суми заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в частині вимог до відповідача ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» заборгованість за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 67 444, 33 грн, 3% річних в сумі 1471, 52 грн, інфляційні витрати в сумі 9361, 73 грн, а всього 78 277, 58 грн. Позовні вимоги КП «ХТМ» про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 листопада 2014 року по 11 березня 2017 року залишено без задоволення у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно від задоволених позовних вимог в сумі 2082, 53 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовна давність для пред`явлення позовних вимог, яка станом на 12 березня 2020 року (на момент встановлення карантину) не сплила, продовжується з 12 березня 2020 року до даного часу. Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в межах строків позовної давності за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 67444, 33 грн. Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання, яке виразилося в несвоєчасній оплаті наданих послуг з теплопостачання, позивачем нарахована 9361, 73 грн інфляційних витрат та 1471, 52 грн - 3% річних від простроченої суми боргу за три останні роки.

18 грудня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив вимоги цивільно-процесуального законодавства та не залучив усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог, при цьому суд, прийнявши відмову від позову позивача стосовно одного з співвідповідачів у справі - ОСОБА_3 (співвласника квартири), який не був встановлений як не належний, вирішив питання щодо стягнення усієї заборгованості з іншого відповідача - ОСОБА_1 за позовом з вимогою про стягнення заборгованості за послуги опалення та гарячого водопостачання власниками приміщення якого є як ОСОБА_3 так і ОСОБА_1 . Окрім цього, судом у судовому рішенні не зазначено на підставі чого визначено, що саме позивач є виконавцем комунальної послуги; яким чином встановлений розмір заявлених майнових вимог, на підставі яких належних та допустимих доказів. Судове рішення не містить посилання та те, яким чином розрахована вартість послуг, з чого вона складається. Також, позивач не надав та не навів належні та допустимі докази того, що у нього існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для звернення з позовом до суду у передбачений законом строк. Тому, враховуючи викладене, окрім відсутності правових підстав для звернення до суду, зазначає, що позовна вимога не підлягає задоволенню ще й зі спливом строку позовної давності.

21 лютого 2024 року КП «ХТМ»подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з теплопостачання (а.с. 3).

Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_1 (4-5).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 11 січня 2007 року власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 50).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла (а.с. 20).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадину за законом від 17 лютого 2023 року спадщину після померлої ОСОБА_2 яка складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 прийняли по 1/2 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 57).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон).

Пунктом 1 статті 7 Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому, такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону, якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц (провадження № 61-14819 св 20), від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц (провадження № 61-20523св19), від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17 (провадження № 61-13603св19).

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Будь-яких доказів того, що у спірний період послуги, що надає позивач, ним не споживались, відповідачем не надано.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 ЦК України).

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), 19 квітня 2023 року у справі № 199/782/21 (провадження № 61-1323св23), 31 травня 2023 року у справі № 938/632/20 (провадження № 61-16716св21).

З цього випливає, що у разі закінчення строку, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину.

Як встановлено судом, КП «ХТМ» у період з березня 2017 року по лютий 2022 року надавались відповідачу послуги з теплопостачання, які він повинен оплатити.

З відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що у спірний період підприємством нараховувалася щомісячно плата за надані послуги, але відповідачем оплата послуг здійснювалася не регулярно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 100 701,72 грн (а. с. 4-5).

Установивши, що відповідач фактично отримував житлово-комунальні послуги, проте належним чином не виконував свої обов`язки щодо оплати наданих КП «ХТМ» послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в межах строку позовної давності з урахуванням його продовження на час карантину.

Частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з відомості нарахувань інфляційних втрат та 3% річних в період з 01 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року за несплату наданих послуг за адресою: АДРЕСА_1 боржнику нараховані інфляційні втрати за час прострочення в сумі 9381, 73 грн та 3% річних у сумі 1471, 52 грн (а.с. 7).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості за послуги теплопостачання за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 6744, 33 грн, а також інфляційних втрат у сумі 9361,73 грн та трьох відсотків річних у розмірі 1471,52 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не залучив усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог, при цьому прийняв відмову від позову позивача стосовно одного з співвідповідачів у справі - ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, з огляду на таке.

Згідно з частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно частини 2 статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Суд встановив, що позивач надавав житлово-комунальні послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_2 та обліковував розрахунки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , щодо цієї квартири, яка належить на праві спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_5 , яку позивач при зверненні до суду не залучив як співвідповідача.

При розгляді справи позивач звертався до суду першої інстанції із клопотанням про залучення співвласника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 до розгляду справи в якості співвідповідача, на підставі чого ухвалою суду першої інстанції від 22 травня 2023 року ОСОБА_5 було залучено до участі у справі у якості співвідповідача.

25 вересня 2023 року у судовому засіданні представник позивача заявила клопотання про залишення без розгляду вимог до співвідповідача ОСОБА_5 посилаючись на контр розрахунок наданий останньою щодо сплати комунальних послуг.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2023 року клопотання представника КП «ХТМ» про залишення позову в частині вимог до відповідача ОСОБА_3 задоволено. Позовну заяву КП «ХТМ» про стягнення суми заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в частині вимог до відповідача ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Разом з тим, ОСОБА_1 правом на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 25 вересня 2023 року не скористався, а отже погодився з ухвалою суду.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини 4 статті 544 ЦК України).

Отже, у разі виконання рішення суду, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом до співвласника квартири за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги в порядку регресу.

Посилання ОСОБА_1 на невідповідність сум вказаних у розрахунку заборгованості, не зазначення в ньому інформації на тарифи, надані послуги, колегія суддів сприймає критично, так як свій розрахунок заборгованості відповідач суду не надав.

Відповідачем не надано належних доказів на спростовування факту надання послуг іншою особою, окрім позивача. Також відповідачем не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, а також розрахунку наявної заборгованості, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг.

Відповідачем також не спростовано правильність проведених КП «ХТМ» нарахувань плати за користування послугами з теплопостачання за спірний період, що визначався позивачем за нормами споживання відповідно до кількості осіб зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 у відповідні часові проміжки.

Враховуючи загальну доступність інформації про тарифи з теплопостачання, наявність інформації про кількість зареєстрованих у квартирі осіб та об`єктивну можливість складання контр розрахунку відповідачем, такий розрахунок не складався та не надавався до суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що при зверненні з позовом позивач не надав та не навів належні та допустимі докази того, що у нього існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для звернення з позовом до суду у передбачений законом строксудова колегія відхиляє. Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 01 листопада 2014 року по 11 березня 2017 року, а іншу частину вимог з 12 березня 2017 року обґрунтовано задоволено, адже Закон України № 540-IX від 30 березня 2020 року щодо продовження строків на час карантину набрав законної сили 02 квітня 2020 року, тому позовна давність до вимог про стягнення заборгованості, що існували в межах трирічного строку до дня набрання чинності згаданим Законом, вважається такою, що не спливла. Отже, оскільки закінчення строку позовної давності за вимогами з 12 березня 2017 року припало на 13 березня 2020 року, коли було запроваджено карантин, на час дії якого строк позовної давності продовжений, позовна давність щодо них не спливла. Позивач не був зобов`язаний звертатися до суду з позовом щодо вимог за 2017 рік у 2018-2019 роках.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції також не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук