ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7786/24
провадження № 2-з/753/94/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Гусак О.С., розглянувши заяву адвоката Лещенка Юрія Володимировича про забезпечення позову до подання позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

адвокат Лещенко Юрій Володимирович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову до подання позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заява обґрунтована тим, що в 2018 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким остання отримала 7 500 доларів США, зобов`язуючись повернути отримані кошти через 5 років. На підтвердження укладення договору позики долучає копії звукозаписів, які на його думку, підтверджують передачу ОСОБА_3 грошових коштів ОСОБА_2 , та посилається на показання свідки. Станом на даний час, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_2 з 10 листопада 2018 року володіє на праві власності частиною нерухомого майна - квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 217, загальна площа (кв.м): 68.5, адреса: АДРЕСА_1 . Зазначає, що предметом позову, який буде подано в майбутньому є стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики у розмірі 7 500 доларів США. В даному випадку в разі ухвалення в подальшому судового рішення на користь ОСОБА_1 , виконання такого може бути під загрозою, оскільки ОСОБА_2 може відчужити належне їй майно на користь третіх осіб.

Просить накласти арешт на майно та грошові суми, що належать ОСОБА_2 .

Вивчивши матеріали поданої заяви, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до частини 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20, провадження № 61-17180св20, указав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Таким чином, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі, зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тобто в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому відповідно до вимог частини 3 статі 12, частини 1 статті 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

З матеріалів заяви вбачається, що позову про стягнення заборгованості із відповідачів заявником не подано. Предметом спору може бути у майбутньому стягнення заборгованості у розмірі 7 500 доларів США.

Заявник просить накласти арешт на все майно та грошові кошти, які є у власності відповідачів, при цьому не надає доказів належної оцінки (вартості) цього майна (квартири, автомобіля, тощо).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відсутність доказів вартості майна, позбавляє суд можливості дійти висновку про співмірність та адекватність заходу забезпечення, який просить застосувати позивач заявленим ним у майбутньому позовним вимогам.

У заяві про забезпечення позову позивач не наводить даних про відсутність у відповідача ОСОБА_2 офіційного джерела доходута доказів того, що ОСОБА_1 звертався саме до ОСОБА_2 з вимогою про стягнення заборгованості.

Сам факт того, що відповідачі у добровільному порядку грошові кошти не відшкодовують та можуть відчужити належне їм майно не свідчить про те, що відповідачі будуть ухилятись від виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Крім того, жодних відомостей про наявність у відповідача рахунків в банківських установах та грошових коштів на цих рахунках на зазначену у заяві суму позивач суду не надає. Зокрема, не вказує найменування, місцезнаходження банківських та інших фінансових установ, номера рахунків, на яких зберігаються кошти відповідачів.

Переконливих доказів ймовірності відчуження майна на користь інших осіб чи здійснення інших дій, що значно зменшить вартість майна, заявником суду не надано, а тому не є обґрунтованими для забезпечення позову та не підтвердженими доказами наявність фактичних обставин, за яких існує ризик відчуження майна.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову - вона ґрунтується лише на особистому припущені позивача щодо унеможливлення виконання рішення суду. При цьому, позивачем не подано жодних доказів в обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову, в той час як відповідно до вимог законодавства обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Посилання позивача на невиконання боржником умов договору, як на підставу для задоволення заяви про забезпечення позову, не може бути прийнято до уваги, оскільки беззаперечно не свідчить про невиконання відповідачем рішення суду, ухваленого за результатами розгляду справи.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснення судом, зокрема, з урахуванням співмірності та співвідношенням прав (інтересів), про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створить перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (Висновок Верховного Суду у постанові від 7 червня 2022 року у справі № 127/25378/21).

Заявник не надав інформації про майновий стан відповідача. Відсутність цих відомостей унеможливлює вирішення питання щодо забезпечення позову з додержанням принципу співмірності позовних вимог.

Отже, з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність заходу забезпечення позову, який просить застосувати позивач, заявленим позовним вимогам, а також оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду, суд уважає, що позивачем, заявлено недостатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

При цьому, сам факт існування спору між сторонами не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням наведених вище критеріїв, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 258, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

п о с т а н о в и в :

у задоволенні заяви адвоката Лещенка Юрія Володимировича про забезпечення позову до подання позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.С. Гусак