Справа № 438/1311/18 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/2084/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

за участю секретаря: Гай О.О.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 07 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що з 05.06.1996 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15.08.2017. Після розірвання шлюбу з відповідачем та укладення нового шлюбу, змінила прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

За час шлюбу подружжям було придбано наступне майно:

1) нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 79,4 кв. м, зареєстроване на відповідача ОСОБА_3 , попередньо визначена ринкова вартість 764 400,00 грн;

2) два нежитлових приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м та 10 кв. м, зареєстровані на позивачку ОСОБА_7 , попередньо визначена ринкова вартість двох приміщень 352 800,00 грн;

3) 2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_3 , загальна площа квартири 49,2 кв. м, зареєстровані на позивачку ОСОБА_7 , попередньо визначена ринкова вартість квартири в цілому 625 240,00 грн, вартість 2/3 ідеальних часток 416 808,00 грн;

4) автомобіль марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 , зареєстрований на відповідача ОСОБА_3 , попередньо визначена ринкова вартість 336 000,00 грн. Автомобіль марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 , було придбано під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу № 156 від 05.09.2011, однак, 22.08.2017 відповідач продав автомобіль без її згоди, а тому при поділі майна подружжя повинна бути врахована на її користь вартість 1/2 частки спірного автомобіля.

На підставі договору оренди від 01.09.2017 відповідач здає в оренду нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 79,4 кв. м, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому їй належить 1/2 частина доходу, одержаного від оренди нежитлового приміщення, що становить 150 000,00 грн.

ОСОБА_1 з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просила:

-поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_3 , як подружжя, з урахуванням належної їй суми компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 ;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на два нежитлових приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м та 10 кв. м; 2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_3 , загальною площею 49,2 кв. м; 1/5 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м;

-визнати за ОСОБА_3 право власності на 4/5 ідеальних частки нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м; автомобіль марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_2 ;

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частку доходу від оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 150 000,00 грн.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 07.06.2022 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв.м., на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 10 кв.м., на 2/6 ідеальні частки житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 49,2 кв.м, на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв.м.

У порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв.м., на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 10 кв.м., на 2/6 ідеальні частки житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 49,2 кв.м., на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв.м.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що при визначенні порядку поділу майна подружжя суд повинен був врахувати вартість належної позивачці 1/2 частини автомобіля марки Song Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_2 ., 122 276,00 грн, зважаючи на те, що відповідач відчужив автомобіль на свій розсуд проти волі іншого з подружжя.

Вважає, що суд при визначенні порядку поділу спільного майна подружжя не врахував вартість об`єктів нерухомості та існуючу реєстрацію права власності на такі приміщення. Наголошує, що згідно чинних правовстановлюючих документів, за позивачем зареєстровано майно на суму 488 281,00 грн, а за відповідачем майно на суму 589 621,00 грн, на загальну суму 1 077 902,00 грн, тому, за позицією апелянта, для забезпечення рівності часток співвласників при поділі майна (без урахування суми компенсації за автомобіль), їй додатково має бути передано майно на суму 50 670,00 грн, а з урахуванням компенсації вартості за 1/2 частину автомобіля 122 276,00 грн, її частка в приміщенні аптеки в АДРЕСА_1 , повинна становити 29%. Звертає увагу, що їй також належить 150 000,00 грн, як 1/2 доходу, одержаного від оренди об`єкта спільної сумісної власності подружжя.

Просить рішення скасувати в частині встановленого порядку поділу спільного майна подружжя та в частині, в якій було відмовлено в задоволенні позову, ухвалити в цій частині нове рішення, яким поділити майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , з урахуванням належної ОСОБА_1 суми компенсації за 1/2 частку автомобіля марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 , та стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину доходу від оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 150 000,00 грн.

02.09.2022 ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28.03.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду без змін. Постановою Верховного Суду від 04.07.2023 Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_8 , задоволено частково, постанову Львівського апеляційного суду від 28.03.2023 скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, ОСОБА_3 заперечив проти задоволення скарги, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що шлюб між позивачкою ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_9 ) та відповідачем ОСОБА_3 було зареєстровано 05.06.1996, після реєстрації якого позивач змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15.08.2017 у у справі № 438/576/17 шлюб між сторонами розірвано, зокрема, встановлено, що більше чотирьох років сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

У 2014 році позивачка змінила прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_10 », а в 2017 році, у зв`язку з укладенням шлюбу, на «Мьоллер», що стверджується копіями свідоцтва про зміну імені від 12.06.2014 та свідоцтва про шлюб від 21.10.2017.

Під час шлюбу сторін було придбане наступне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м та 10,0 кв. м, право власності на які зареєстроване за позивачкою ОСОБА_7 ; 2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_4 , право власності на яку зареєстроване за позивачкою ОСОБА_7 ; нежитлове приміщення, площею 79,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстроване за відповідачем ОСОБА_3 .

З копії реєстраційного посвідчення, виданого Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, записано в реєстрову книгу №1, за реєстровим № 10 від 12.07.2000 встановлено, що нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м зареєстроване за ОСОБА_11 на праві приватної власності.

З копії реєстраційного посвідчення, виданого Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, записано в реєстрову книгу №1, за реєстровим № 10 від 27.12.2000 встановлено, що нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , площею 10,0 кв. м зареєстроване за ОСОБА_11 на праві приватної власності.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 9394559 від 22.12. 2005 вбачається, що ОСОБА_11 належить 2/3 ідеальної частки в квартирі АДРЕСА_3 загальна площа квартири 49,2 кв. м, придбана на позивача ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2005, укладеного між ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т. О., р. № 1372

Крім цього, з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 137094734 від 10.09.2018 встановлено, що нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 , площею 79,4 кв. м, належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.2005, укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т. О., р.№ 1256.

05.09.2011 ОСОБА_3 купив автомобіль марки Sang Yong Kyron, що підтверджується договором купівлі-продажу № 156, укладеним між ІП «АІС-Захід» та ОСОБА_3 , загальна вартість якого становила 180 900,00 грн.

05.09.2011 відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 8561/Р, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 54 000,00 грн для здійснення часткової оплати вказаного автомобіля.

Відповідно до договору поруки №8561/Р/S-1 від 05.09.2011 поручителем за кредитними зобов`язаннями відповідача ОСОБА_3 , виступила його дружина ОСОБА_11 .

Після припинення шлюбних відносин спірний автомобіль залишився у користуванні відповідача ОСОБА_3 , який 22.08.2017 продав його ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 4648/2017/592894 за ціною 49 540,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

З огляду на зміст статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20), конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням того, що на майно, яке придбане за час шлюбу, поширюється презумпція спільності права власності подружжя на майно, то тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на ту особу, яка її спростовує.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а тому таке майно є спільною сумісної власністю подружжя та підлягає поділу між ними.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із висновками суду в частині поділу спірного майна між сторонами з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) зроблено висновок, що «якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання».

Вирішуючи цей спір, зокрема щодо неподільних речей, враховуючи обставини набуття майна, його вартість та використання сторонами, з`ясувавши для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, а також з метою уникнення в майбутньому у співвласників потреби домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання, колегія суддів вважає за необхідне здійснити поділ нерухомого майна сторін таким чином:

визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- два нежитлових приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м та 10 кв. м;

- 2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_3 , загальною площею 49,2 кв. м;

визнати за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м.

При цьому колегією суддів враховано, що позивачка зареєстрована та проживає у спірній квартирі, а відповідач використовує (здає в оренду) нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 79,4 кв. м.

Відповідно до висновку №32-19Д1 від 24.09.2019, складеного ФОП ОСОБА_14 на підставі договору з ОСОБА_1 , ринкова вартість ідеальної частки 2/3 квартири АДРЕСА_3 становить 228 345,00 грн; ринкова вартість приміщень аптеки по АДРЕСА_2 становить 259 936,00 грн; ринкова вартість приміщень аптеки по АДРЕСА_1 становить 589 621,00 грн (а.с. 203-220 т.1).

Загальна вартість майна, виділеного ОСОБА_1 становить 488 281,00 грн, а майна, виділеного ОСОБА_3 589 621,00 грн, тому на користь позивачки з відповідача слід стягнути різницю між вартістю майна, що переходить у їхню власність, а саме 50 667,00 грн.

Щодо вимог позивачки припинити її право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль та врахувати її розмір при вирішенні питання про розподіл іншого майна, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

У разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18).

Як встановлено, сторони придбали автомобіль марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 , під час перебування у сторін зареєстрованому шлюбі, презумпція спільної сумісної власності на спірний автомобіль ОСОБА_3 не спростована, проте після розірвання шлюбу він розпорядився зазначеним автомобілем на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведеної судової автотоварознавчої експертизи № 6763 від 10.03.2020, встановити ринкову вартість автомобіля «Ssang Yong Kyron», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час виконання експертизи не представляється можливим внаслідок того, що він не був представлений для обстеження і у наданих матеріалах відсутні необхідні для цього вихідні дані про комплекс особливостей його стану. Середня ринкова ціна для автомобіля «Ssang Yong Kyron», реєстраційний номер НОМЕР_3 , станом на 10.03.2020, виходячи з даних про нього, визначених з його ідентифікаційного номера та представлених матеріалів, становить 244 553,00 грн (а.с.9-14 т.2).

У цій справі ОСОБА_1 не оспорювала укладений відповідачем без її згоди договір купівлі-продажу автомобіля автомобіля Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 , а по суті просила припинити її право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль та врахувати її розмір при вирішенні питання про розподіл іншого майна.

Вирішуючи спір в цій частині, колегія суддів визнає за неможливе здійснити поділ майна подружжя згідно із запропонованим позивачкою варіантом, та врахувавши інтереси сторін та інші обставин, що мають істотне значення, і з метою вичерпати спір вважає, що на користь ОСОБА_1 слід стягнути грошову компенсацію половини вартості спірного автомобіля в розмірі 122 276,50 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що обрання судом апеляційної інстанції при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, за наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просила позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23.02.2022 у справі № 496/1069/18 (провадження № 61-20433св21) у подібних правовідносинах).

Щодо позовних вимог про стягнення частки доходу від оренди нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 в сумі 150 000,00 грн як прибуток від оренди за період з 01.09.2017 по 01.05.2019.

Згідно зі статтею 359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З матеріалів справи вбачається і визнано сторонами, що за договором № 2 оренди нежитлових приміщень від 01.09.2017, укладеного між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем ТзОВ «Західна фармацевтична компанія», останньому передане в користування нежитлове приміщення загальною площею 79,4 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на строк до 31.07.2020 (а.с.87-88 т.1).

Відповідно до п.4.1. вищезгаданого договору, орендна плата за користуванням приміщенням за повний календарний місяць складається з постійної складової, що встановлена у сумі 15 000,00 грн та змінної складової, що змінюється кожного місяця та визначається вартістю комунальних платежів, пов`язаних з користуванням приміщенням, з врахуванням податків та зборів, що передбачені законодавством України.

Враховуючи, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м., на час здачі його в оренду перебувало у спільній сумісній власності подружжя без виділення часток або установлення порядку користування ним, а від здачі приміщення в оренду отримувався дохід, який відповідно до статтей 58, 63 СК України належить кожному із подружжя в рівних частках, колегія суддів вважає, що на користь ОСОБА_1 слід стягнути частку доходу від оренди цього приміщення в розмірі 150 000,00 грн, отриманої за період з 01.09.2017 по 01.05.2019.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, рішення суду слід скасувати та постановити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 07 червня 2022 року скасувати та постановити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- два нежитлових приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м та 10 кв. м;

- 2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_3 , загальною площею 49,2 кв. м;

Визнати за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 :

-частку доходу від оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 150 000,00 грн;

-грошову компенсацію вартості частки автомобіля марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 , у розмірі 122 276,50 грн;

-грошову компенсацію при перевищенні вартості частки в розмірі 50 667,00 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 24.04.2024

Головуючий

Судді