справа № 208/838/24
№ провадження 2-о/208/41/24
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання - Грищенко О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

На обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що заявниця є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявник та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 05 вересня 1998 року по 25 грудня 2008 року. Заявник з донькою ОСОБА_2 з 2007 року почали проживати за адресою: АДРЕСА_1 .Зазначене домоволодіння належить заявнику на підставі договору дарування.

Відповідно до довідки від Комунального закладу «Ліцей № 5 ім. Г. Романової» КМР вихованням дитини ОСОБА_2 займається заявник ОСОБА_1

02 листопада 2022 року заявник зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , громадянином Ізраїлю, в подальшому заявник має намір переїхати до Ізраїлю разом з дитиною.

Але для виїзду дитина заявника ОСОБА_2 до Ізраїлю необхідне рішення про встановлення факту, що заявник с єдиним опікуном своєї дитини, за таких підстав просить суд, з урахуванням уточнено заяви, встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , з моменту розлучення її батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , тобто з 25 грудня 2008 року по даний час, перебуває під опікою своєї матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_2 , є її єдиним законним представником (опікуном).

Ухвалою суду від 16.02.2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Представник заявниці в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи без їх участі, уточнену заяву підтримали в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Служба у справах дітей Кам`янської міської радив судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи без її участі.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази, суд вважає вимоги заявника такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 1998 року по 25 грудня 2008 року (а.с.10-11).

У подружжя народилась дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).

Заявниця з донькою ОСОБА_2 з 2007 року почали проживати за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12). Зазначене домоволодіння належить заявниці на підставі договору дарування (а.с.17).

Відповідно до довідки від Комунального закладу «Ліцей № 5 ім. Г. Романової» КМР вихованням дитини ОСОБА_2 займається заявниця ОСОБА_1 (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу виданого Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 02 листопада 2022 року заявниця зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , громадянином Ізраїлю (а.с.13).

Відповідно до ст.293 ч.2 п.5 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наведений у статті 315 ЦПК України, та не є вичерпним.

Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд може встановити факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

Встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , є єдиним законним представником (опікуном) своєї доньки - ОСОБА_2 необхідне заявниці для виїзду на постійне місце проживання заявниці та її доньки до держави Ізраїль.

Згідно ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Матеріалами справи встановлено, що дитина проживає з матір`ю з та перебуває під її опікою, про що остання зазначає у поданій заяві.

Відповідно до п. В.б.г. Інструкції з розгляду звернень про надання статусу іноземному подружжю, який зареєстрував шлюб з громадянином Ізраїлю (Інструкція № 5.2.008 від 01 жовтня 2014 року) неповнолітні старші 15 років в доповнення до вищезазначеним документам необхідно витребувати докази того, що неповнолітні знаходились на піклуванні у запрошеного батька протягом не менш двох років до подання заяви (а.с.18).

Підчас звернення до відповідних органів у Ізраїлі заявника було повідомлено про необхідність надання відповідно рішення суду на виконання вищезазначеної Інструкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Також у ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції зазначається, що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Судом враховується, що в даному випадку мають бути захищені інтереси неповнолітньої дитини, зокрема з метою возз`єднання із сім`єю в іншій державі.

Статті 3, 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 покладають на Держави - учасниці цієї Конвенції зобов`язання забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, також вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

Вимога Конвенції ООН про права дитини обумовлена потребою забезпечити вирішення питань, що стосуються виховання і піклування про дитину, у легітимний спосіб і таким чином гарантувати стабільне життя дитини і впорядкованість її відносин з батьками чи іншими піклувальниками.

Багатостороннім міжнародним договором, спрямованим на захист дитини від незаконного переміщення чи утримання, є Гаазька Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, до якої приєдналися Україна та Ізраїль.

У Гаазькій Конвенції вживаються поняття «право піклування» і «право доступу», тлумачення яких обмежено виключно цілями Конвенції.

Так, «право піклування» охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини, а «право доступу» включає право спілкуватися з дитиною, у тому числі переміщувати дитину на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання (стаття 5 Конвенції).

Право піклування в контексті Конвенції охоплює не лише визначення місця проживання дитини, а й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон. Тобто, наявність документа, що визначає місце проживання дитини з одним із батьків, не є підставою для зміни дитиною держави проживання цим з батьків одноособово. Зміна країни проживання дитини вимагає окремого узгодження з тим з батьків, який проживає окремо (а за відсутності - потрібен дозвіл суду), адже такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичного соціального, культурного, мовного середовища дитини, тобто впливає на питання, пов`язані з її подальшим життям, розвитком і вихованням.

Оскільки на території держави Ізраїль недостатньо витягу з державного реєстру актів цивільного стану та письмового підтвердження факту запису даних про батька зі слів матері, оскільки Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв`язані Гаазькою Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі Конвенція), статтею 3 якої встановлено, що права піклування, згадані в пункті a, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави.

Статтею 5 цієї Конвенції Для цілей цієї Конвенції визначено: a) «права піклування» включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Аналізуючи вищевикладені доводи, приймаючи до уваги те, що встановлення факту перебування дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під опікою її матері - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та її постійного проживання разом із нею, має для заявниці юридичне значення та необхідне їй для виїзду на постійне місце проживання до держави Ізраїль, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 12, 76, 78, 259, 263-265, 268, 293, 315, 319, 430 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , з моменту розлучення її батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , тобто з 25 грудня 2008 року по даний час, перебуває під опікою своєї матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_2 , є її єдиним законним представником (опікуном).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Похваліта С. М.