П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року м. Київ

Справа №363/1728/23

Провадження 22-ц/824/13592/24

Резолютивна частина постанови оголошена 21 листопада 2024 року

Повний текст постанови складено 22 листопада 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони:

позивач: Керівник Вишгородської окружної прокуратури в

інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації

відповідачі Вишгородська районна державна адміністрація, ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Вишгородської окружної прокуратури Василенка Миколи Олеговича в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області, постановлену у складі судді Лукач О.П 05 червня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року керівник Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Клавдієвська лісова науково-дослідна станція» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою, в якій просив:

- усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення, шляхом визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 1794 від 06 жовтня 2011 року «Про передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 в садівничому товаристві «Майдан» на території Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області»;

- усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення, шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 33117067 від 23 грудня 2016 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером :20:283:0302;

- усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення з кадастровим номером :20:283:0302 шляхом її повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації від ОСОБА_1 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05 червня 2024 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Муравського С.П. задоволено.

Провадження у цивільній справі за позовною заявою керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Вишгородської районної державної адміністрації та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Клавдієвська лісова науково-дослідна станція» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою, закрито.

Роз`яснено позивачу положення частини другої статті 256 ЦПК України, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, керівник Вишгородської окружної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що предметом позову у справі № 363/257/19 була вимога про відновлення володіння майна, тому суди першої та апеляційної інстанцій кваліфікували таку вимогу як віндикаційний позов до якого застосовується загальна позовна давність.

Предметом позову, що розглядається є вимога про усунення перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користуванню та розпорядження земельною ділянкою тоді як у справі № 363/257/19 були вимоги визнати незаконними та скасувати розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 1794 від 06.10.2011 щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , визнати недійсним державний акт серії ЯМ №086382 на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, виданий ОСОБА_1 з кадастровим номером :20:283:0302 для ведення садівництва, та скасувати його державну реєстрацію, а відтак, відсутні правові підстави для закриття провадження у даній справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Муравський С.П. посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої ухвали, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що суд першої інстанції абсолютно правильно зазначив, що відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Незважаючи на викладене вище, 30 березня 2023 року керівник Вишгородської окружної прокуратури повторно пред`явив аналогічний позов до Вишгородського районного суду Київської області (справа №363/1728/23), зменшивши кількість та замінивши відповідачів (Державне агентство лісових ресурсів України та Державне підприємство «Київська лісова науково-дослідна станція» були замінені на Київську обласну державну адміністрацію). Документального підтвердження переходу права власності на спірну земельну ділянку від Державного агентства лісових ресурсів України чи Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція» до Київської обласної державної адміністрації в матеріалах справи №363/1728/23 не має. Не зрозуміло якими юридичними критеріями користувалися органи прокуратури при поданні і участі провадженні по справі №363/257/19 та якими критеріями по справі №363/1728/23.

Керівник Вишгородської окружної прокуратури змінив спосіб захисту порушеного, на його думку, права власності на спірну земельну ділянку. Врахувавши, що в задоволенні віндикаційного позову за ст. 387 ЦК України по справі №363/257/19 було відмовлено, то керівник Вишгородської окружної прокуратури повторно підготував і подав до суду негаторний позов, передбачений статтею 391 ЦК України. Дані обставини свідчать про зловживання керівником Вишгородської окружної прокуратури правом на звернення до суду. У зв`язку з цим протягом 5 років поспіль Вишгородська районна державна адміністрація та ОСОБА_1 перебувають під тягарем судового переслідування. Прокуратура зловживає своїми правами та, посилаючись на надумані порушення Конституції України, намагається здійснити переоцінку доказів та обставин справи. Визнання недійсними рішень органів виконавчої влади та державних актів на право власності на земельні ділянки через 12 років буде ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, нівелюватиме юридичну визначеність та остаточність спірних правовідносин. Запобігання вказаних наслідків, які створюють негативний імідж для України, як правової держави, є додатковою, але не менш вагомою підставою для відмови у задоволенні позову.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційнорї скарги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Муравський С.П., проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.

Відповідно до пункту 3 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення змісту пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та, яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Відповідно до частини третьої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі №320/9224/17 (провадження №14-225цс19) зазначила, що ...[Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі (пункти 26, 27)].

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц (провадження №14-58цс18) зазначено, що ... [необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір].

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) вказано, що ...[предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу].

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 (провадження № 12-15гс 19)).

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №640/9380/19 (провадження №61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі №428/9280/20 (провадження №61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі №295/983/21 (провадження №61-13906св21).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 38 Цивільного кодексу України) й усунення перешкод у здійсненні прав користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного кодекс України, частина друга ст. 152 Земельного кодексу України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Разом з цим, негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушеного прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Предмет позову кореспондується способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, а відтак зміна предмет позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2020 року у справі №363/257/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція» до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації та державного акту на право власності на земельну ділянку у зв`язку з застосуванням наслідків спливу строку позовної давності.

Предметом позову у справі № 363/257/19 була вимога про відновлення володіння майна, тому суди першої та апеляційної інстанцій кваліфікували таку вимогу як віндикаційний позов до якого застосовується загальна позовна давність.

Однак, необхідно враховувати відмінності між поняттями «предмет спору» та «предмет позову». Зокрема, предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

У справі № 363/1728/23 та у справі № 363/257/19 тотожним є один з предметів спору, це земельна ділянка площею 0,12 га з кадастровим номером :20:283:0302, однак предмет позову є різним.

Предметом позову, що розглядається є вимога про усунення перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користуванню та розпорядження земельною ділянкою тоді як у справі у 363/257/19 були вимоги визнати незаконними та скасувати розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 1794 від 06.10.2011 щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , визнати недійсним державний акт серії ЯМ №086382 на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, виданий ОСОБА_1 з кадастровиі номером :20:283:0302 для ведення садівництва, та скасувати йог державну реєстрацію, а відтак, відсутні правові підстави для закриття провадження у даній справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи, що суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі належним чином не перевірив обставини справи та підстави, яким позивач обґрунтовував своє звернення до суду із даним позовом, тому дана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу керівника Вишгородської окружної прокуратури Василенка Миколи Олеговича в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 05 червня 2024 року- скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна