РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2024 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Порощука П.П.,

за участі секретаря Маліщук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринка за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олійник Андрій Михайлович до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивував тим, що за судовим наказом Вінницького міського суду від 14.03.2023 року у справі 127/5890/23 з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку з 02.03.2023 року до досягнення дитиною повноліття. 06.06.2023 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 . Позивач вважає, що у нього відбулась зміна сімейного стану та у нього на утриманні додатково перебуває син ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_7 , яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку, тому просив зменшити розмір алміментів визначений судовим наказом Вінницького міського суду від 14.03.2023 року у справі 127/5890/23 та стягувати з нього на користь відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/6 частки від доходу, але не менше 50 % прожткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, стягнення за судовим наказом від 14.03.2023 року припинити.

Ухвалою суду від 29.01.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання з повідомленням сторін.

21.03.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач ОСОБА_2. просила позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволеня.

В судове засідання представник позивача адвокат Олійник А.М. не з`явився, попередньо надав заяву про проведення судового засідання у їх відсутність, позовні вимого підтримав.

Відповідачу ОСОБА_2 направлялась копія ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви разом з копіями доданих документів, однак на адресу суду повернувся конверт з відміткою «Повернення. Адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з положеннями ч. 7 та 8 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, крім того нею надісланий на адресу суду відзив.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що за судовим наказом Вінницького міського суду від 14.03.2023 року у справі 127/5890/23 з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку з 02.03.2023 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). 06.06.2023 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (а.с.5), від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 (а.с.7).

Згідно приписів ч. ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ст.51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч.1ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У ч.1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Також судом звертається увага, що під час розгляду позову про зменшення розміру аліментів суд не переглядає рішення, яким стягнуто аліменти, а лише з`ясовує наявність обставин, які дають підстави для зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач ОСОБА_1 обґрунтував його тим, що у нього змінився сімейний стан, оскільки він 06.06.202023 року він уклав шлюб із ОСОБА_4 та в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 .

Слід зазначити, що зміна сімейного стану позивача без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Тому, суд не приймає твердження позивача, що його матеріальний стан погіршився з зазначених ним підстав та не мають ніякого відношення до обов`язку сплати аліментів на користь відповідача на утримання сина, визначеного за судовим наказом.

Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %.

З матеріалів справи вбачається, що сукупний розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 у примусовому порядку, не перевищує розмір відрахувань, встановлених ст.70 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, враховуючи те, що належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судових рішень про стягнення аліментів суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він немає змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано взагалі. Також суд враховує, що визначені судовими рішеннями розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства.

При цьому суд вважає, що зменшення розміру аліментів не відповідає інтересам дитини, ставить її у несприятливі умови в частині матеріального забезпечення, погіршуючи положення самої дитини. За таких обставин, фактичне втручання держави у спосіб зменшення сплачуваних на дитину аліментів в судовому порядку не є необхідним ні в інтересах самої дитини, ні в інтересах дотримання розумного балансу між виплатами.

Таким чином, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

На підставі викладеного, згідно ст.ст.180-182 СК України, Конвенції ООН «Про права дитини», ЗУ «Про охоронну дитинства», ЗУ «Про виконавче провадження» керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Порощук П.П.