КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/48513/18-ц

30 квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Ніколаєнко Олени Миколаївни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Підпалого В.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 10 грудня 2012 року.

Відповідач при підписанні анкети- заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначає, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування а АТ КБ «Приватбанк», які надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Вважає, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, про відповідач не надав банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості.

Зазначає, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 27 серпня 2018 року має заборгованість- 32 039,71 грн. з яких: 6 549,71 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 12 799,39 грн. нараховані відсотки за користування кредитом, 10 688,72 грн. нараховано пеню, 500,00 грн. штрф (фіксована частина) та 1 501,89 грн. штраф (процентна складова)

З огляду на вище викладене просив суд, стягнути ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 039,71 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року у задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року, 22 лютого 2024 року представник позивач Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Ніколаєнко Олена Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що в мотивувальній частині рішення судом першої інстанції встановлено, що відповідач отримував кредитні кошти від позивача, а також проводив повернення зазначених коштів, що вказує на наявність кредитних правовідносин між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , проте суд першої інстанції не висловив в оскаржуваному рішенні своїх висновків щодо наявності або відсутності правових підстав для задоволення або відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Вказує на те, що в резолютивній частині рішення в порушення п. 1 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, відсутній висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту чи про відмову у даній вимозі.

Зазначає, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв?язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 10.12.2012 року та виявив бажання оформити карту з кредитним лімітом - 15000 грн.зі сплатою відсотків у розмірі -42 % річних.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснював частково погашення заборгованості по кредитному договору. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Вважає, що розрахунок заборгованості доданий до позовної заяви у цілковитій відповідності відображає рух коштів за карткою, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 грудня 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідач має заборгованість за договором б/н від 10 грудня 2012 року, станом на 27 серпня 2018 року має заборгованість у розмірі 32 039,71 грн. з яких: 6 549,71 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 12 799,39 грн. нараховані відсотки за користування кредитом, 10 688,72 грн. нараховано пеню, 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1 501,89 грн. штраф (процентна складова)

Відмовляючи у задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості суд першої інстанції посилався на те, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти від позивача, а також проводив повернення зазначених коштів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Звертаючись до суду з даним позовом АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на користь позивача 32 039,71 грн. з яких: 6 549,71 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 12 799,39 грн. нараховані відсотки за користування кредитом, 10 688,72 грн. нараховано пеню, 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1 501,89 грн. штраф (процентна складова)

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем до позовної заяви було долучено копію Анкети- заяви та розрахунок заборгованості за договором № б/н від 10.12.2012 року, укладеним між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 , відповідно до якого відповідач станом на 27 серпня 2018 року має заборгованість у розмірі 32 039,71 грн..

Тобто, позивачем не було надано до суду першої інстанції доказів того, що відповідачу було видано кредитну карту, встановлено кредитний ліміт, доказів того, що відповідач користувався наданими банком коштами та має заборгованість саме у визначеному позивачем розмірі.

З урахуванням вище зазначеного висновки суду першої інстанції відносно того, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти від позивача, а також проводив повернення зазначених коштів не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах та є суперечливі.

З огляду на вище викладене колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

За змістом частин першої, четвертої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції підлягає зміні з урахуванням висновків, наведених в цій постанові.

Керуючись ст. ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Ніколаєнко Олени Миколаївни задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: