Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1609/24

Провадження № 2/126/715/2024

"18" листопада 2024 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

розглянувши в підготовчому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом, в якому просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно - 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом на майно померлого чоловіка і спадщину прийняла, оскільки постійно проживала з спадкодавцем на час відкриття спадщини. У вище вказаному будинку разом з позивачкою та її чоловіком також була зареєстрована мати чоловіка- свекруха позивачки ОСОБА_4 , але за вказаною адресою вона не проживала, а тому не претендувала на спадкове майно сина та визнавала повне його прийняття позивачкою. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом померлої ОСОБА_4 є її дочка -відповідачка по справі ОСОБА_2 . В червні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Матвієнко Л.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ), у зв`язку з наявністю іншого спадкоємця за законом ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину після ОСОБА_3 , але не оформила своїх спадкових прав.

Позивачка ОСОБА_1 надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала та просила задовольнити.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бершадь Бершадського району Вінницької області, помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 25.12.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції Вінницької області.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 29.01.2003 посвідченого приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Шийко В.Б., зареєстрованим в реєстрі за №205 та реєстраційним посвідченням Тульчинського бюро технічної інвентаризації.

Позивачка є дружиною ОСОБА_3 та спадкоємцем першої черги за законом на майно померлого чоловіка і спадщину прийняла, оскільки постійно проживала з спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 та витягом з реєстру територіальної громади від 05.04.2024.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Бершадь Вінницької області померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

З спадкової справи № 23/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла її дочка ОСОБА_2 .

Приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Матвієнко Л.В. позивачці ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ), у зв`язку з наявністю іншого спадкоємця за законом ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину після ОСОБА_3 , але не оформила своїх спадкових прав (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.06.2024 № 02-31/248).

Позивачкою стверджується та не заперечується відповідачкою, про що свідчить заява про визнання позову, що ОСОБА_4 хоча і була зареєстрована за однією адресою з спадкодавцем, однак фактично там не проживала.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Отже, положення ст.29 ЦК України не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає.

Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції положень Закону, що діяли на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією (254к/96-ВР), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі №464/566/19 Верховний Суд зауважує, що якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем.

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред`являлись.

На підставі ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1222, 1258, 1261, 1268 -1270, 1299 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 263-267 ЦПК України суд

УХВАЛА :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку - А, загальною площею 85,1 кв.м., житловою площею 63,2 кв.м., з відповідною часткою господарських будівель та споруд : а- тамбур, а3-насів, а4- навіс, Б-сарай, В -літня кухня, Впід-погріб, Г-гараж, Т-вбиральня, 1- ворота з хвірткою, 2-огорожа, розташованого по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. І. Губко