Справа № 463/8421/24
Провадження № 2-о/463/294/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Мармаша В.Я.

при секретарі с/з - Гавц О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

встановив:

заявник звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний приписстроком на шість місяців, яким:

1. Заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

2.Заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань не менше ніж 300 м до місця проживання ( АДРЕСА_1 ) постраждалої особи ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви покликається на те, що заявник проживає з заінтересованою особою, який є її чоловіком, а також неповнолітнім сином в одному помешканні. Разом з тим, останній систематично вчиняє щодо неї психологічне насильство. Щодо нього було винесено терміновий заборонний припис, а також притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. А тому змушена звернутись до суду з проханням про захист її прав шляхом винесення обмежувального припису.

В судове засідання заявник та заінтересована особа, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися. Відповідно до вимог ч.1 ст. 350-5 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заява про видачу обмежувального припису підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з положеннями п.4 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя).

Положеннями ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 та п.1 ч.1 ст.26 Закону №2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

Положеннями ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмов у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Судом встановлено, що 07.05.2002 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, про що Лисиничівською сільською радою Пустомитівського району в книзі реєстрації актів про одруження складено актовий запис №9.

Також встановлено, що сторони проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

З пояснень заявника вбачається, що між сторонами виникають конфлікти.

Як вбачається із копії термінового заборонного припису, 31 серпня 2024 року ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем проживання умисно вчинив щодо ОСОБА_1 психологічне домашнє насильство. Внаслідок його протиправних дій працівниками поліції було складено терміновий заборонний припис серії АА №313873 строком на 9 діб, яким зобов`язано кривдника залишити місце проживання постраждалої особи, заборонено на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Також встановлено, що постановою Личаківського районного суду м. Львова від 16 липня 2024 року по справі №463/6005/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку із порушення вимог термінового заборонного припису від 05.06.2024. Постанова не оскаржувалася та набрала законної сили.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року по справі №756/3859/19 зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Також Верховний суд у Постанові №754/11171/19 від 28 квітня 2020 року зауважив, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом №2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 17 лютого 2021 року по справа №766/13927/20-ц, пріоритет має бути надано безпеці постраждалої особи, а не праву власності кривдника, поведінка якого переходить у більш жорстку форму.

Згідно статті 3 Європейської Конвенції Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати.

У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини №33401/02 від 09 червня 2009 року, суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши відповідальність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації.

Суд також проголосив, що нездатність держави захистити жінок від домашнього насильства порушує їх право на рівний захист перед законом, навіть за відсутності наміру такої дискримінації. У рішенні Європейського Суду по справі Б. проти республіки Молдова (п. 51), та інших справах Європейський Суд також вказує, що необхідно визначити, чи національна влада знала чи повинна була знати про насильство, від якого потерпала заявниця, та про загрозу повторного насильства, і у випадку якщо так, то чи були вжиті всі розумні заходи для її захисту та покарання винного.

Таким чином, суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство щодо ОСОБА_1 , є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис.

З врахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника.

Тому заяву слід задоволити.

Суд погоджується із доводами заявниці, що саме наведені нею у заяві види обмежувальних приписів будуть забезпечувати дієвий та ефективний захист від кривдника.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис, яким протягом шести місяців заборонити ОСОБА_2 :

- перебувати в місці проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- наближатися на відстань не менше ніж 300 м до місця проживання ( АДРЕСА_1 ) постраждалої особи ОСОБА_1 .

Допустити рішення суду до негайного виконання. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Повідомити про прийняте рішення Львівське районне управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області та Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік.

Рішення суду складено та підписано суддею 13.09.2024.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер: АДРЕСА_2 ;

заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер: АДРЕСА_3 .

Суддя: Мармаш В. Я.