ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 листопада 2024 року

м. Харків

справа №642/1165/24

провадження №22-ц/818/3762/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участі секретаря Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Харківська міська рада

відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, -

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Пуха Наталії Станіславівни на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 12 серпня 2024 року, постановлене суддею Пашнєвим В.Г.

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року Харківська міська рада звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути на її користь з ОСОБА_1 , безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 1157045,58 грн та стягнути з ОСОБА_2 безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 495840,38 грн., та стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 12 серпня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 1 157 045 грн 58 коп. за використання земельної ділянки загальною площею 0,4194 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:033:0011 за період з 17.03.2019 по 31.12.2021. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 495 840 грн 38 коп. за використання земельної ділянки загальною площею 0,4194 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:033:0011 за період з 17.03.2019 по 31.12.2021. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвоката Пуха Н.С. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимоги повністю. Також просить застосувати строк позовної давності.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що грошова оцінка земель є основою для визначення орендної плати. Позивачем неправовірно сформована грошова оцінка земельної ділянки за 2019,2020 рік, а за 2021 рік взагалі не долучена. Крім того, оскільки між сторонами не укладено договору оренди земельної ділянки, то відсоток який має бути застосований 3%. Судом не перевірено наданого розрахунку. Також наголошує, що суд першої інстанції протиправно позбавив відповідача у праві заявити про застосування строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу Харківська міська рада просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Оскільки ОСОБА_2 не оскаржує рішення суду першої інстанції, судова колегія переглядає рішення суду лише в частині позовних до ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачі використовують земельну ділянку площею 0,4194 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:033:0011, яка перебуває у комунальній власності, без належних правових підстав, а саме укладеного між ними та власником (Харківською міською радою) договору оренди, внаслідок чого саме Харківській міській раді, як особі, права якої порушено внаслідок дій відповідачів, належить право вимагати сплату коштів за використання відповідачами земельної ділянки, без достатньої правової підстави.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.08.2023 № 343191357 та від 17.08.2023 № 343191932 право власності на об`єкт нерухомого майна нежитлову будівлю літ. «В-1» загальною площею 446,1 кв.м по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22.03.2013 на підставі договору про поділ нерухомого майна від 22.03.2013 № 1057 а саме: ОСОБА_1 на праві власності належать нежитлові приміщення 1-го поверху №№ НОМЕР_1 , загальною площею 312,1 кв.м., а ОСОБА_2 на праві власності належать нежитлові приміщення 1-го поверху №№1-5, загальною площею 131 кв.м.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку

від 15.07.2021 № НВ-021 площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:033:0011 складає 0,4194 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 16.03.2005. Вищевказана земельна ділянка належить до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Вид використання земельної ділянки - для проектування, реконструкції та експлуатації нежитлової будівлі літ. «В-1».

30.12.2004 між Харківською міською радою та ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі, який зареєстрований в Харківській регіональній філії державного підприємства Центра державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.12.2004 № 7296/04. Відповідно до умов вищевказаного договору, ОСОБА_3 , передано земельну ділянку, загальною площею 0,4194 га по АДРЕСА_1 для реконструкції нежитлової будівлі (літ «В-1») під цех по виробництву макаронних виробів та складські приміщення строком до 31.12.2006 (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) та для подальшої експлуатації об`єкту, строком до 31.12.2006.

22.04.2014 право оренди вищевказаної земельної ділянки припинено на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12.07.2014 у справі № 642/3390/2013 та акту приймання-передачі земельної ділянки від 04.06.2014 реєстраційний номер № 121/14 (кадастровий номер :02:033:0011).

Розпорядженням міського голови міста Харкова № 7 від 02.02.2016 вул. Котлова перейменовано на вул. Велика Панасівська.

17.08.2023 завідувачем сектору інспекційної роботи Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Павловським Р.В. у порядку ч. 2. ст. 83 Земельного кодексу України проведено комплекс перевірочних заходів щодо вищезазначеної земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

За результатами проведеного обстеження встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :02:033:0011 площею 0,4194 га по АДРЕСА_1 розташована нежитлова будівля літ. «В-1», право власності на яку, з 22.03.3013 зареєстроване за договором поділу майна від 02.03.2013 № 1057 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . При цьому ОСОБА_1 належать нежитлові приміщення 1-го поверху №№ НОМЕР_1 , загальною площею 312,1 кв.м., а ОСОБА_2 належать нежитлові приміщення 1-го поверху №№1-5, загальною площею 131 кв.м.

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 використовують вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером :02:033:0011 без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Згідно із листом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 26.09.2023 № 18934/5/20-40-24-05-07 сплачено: ОСОБА_1 у 2019 році 10 365,47 грн., у 2020 році - 19 228,74 грн. та у 2021 році - 19 228,74 грн земельного податку; ОСОБА_2 у 2019 році 4 450,41 грн, у 2020 році 8 255,85 грн. та у 2021 році - 8 255,85 грн земельного податку.

При цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 17.03.2019 по 31.12.2021 не сплачували плату за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегли за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 1 652 885,96 грн.

Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 21.06.2019 № 1031/0/45-19 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:033:0011 площею 0,4194 га по АДРЕСА_2 становила 8922861,00 грн.

За даними з витягу технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 20.05.2020 № 4078 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:033:0011 площею 0,4194 га по АДРЕСА_2 становила 18749830,00 грн.

Відповідно до розрахунків сум безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності на території м. Харкова з порушенням вимог законодавства від 10.11.2023 розмір безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за загальний період з 17.03.2019 по 31.12.2021 за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:033:0011 площею 0,4194 га по АДРЕСА_2 становить: у 2019 році 29 742,87 грн. в місяць, а за період з 17.03.2019 по 31.12.2019 становить 356 914,44 грн.; у 2020 році 62 499,43 грн. в місяць, а за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 (крім березня 2020 року) становить 687 493,73 грн.; у 2021 році 62 499,43 грн. в місяць, а за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 становить 749 993,20 грн.

Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотримання орендної плати в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

Згідно із пунктом 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.08.2023 № 343191357 та від 17.08.2023 № 343191932 право власності на об`єкт нерухомого майна нежитлову будівлю літ. «В-1» загальною площею 446,1 кв.м по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22.03.2013 на підставі договору про поділ нерухомого майна від 22.03.2013 № 1057.

При цьому, ОСОБА_1 на праві власності належать нежитлові приміщення 1-го поверху №№ НОМЕР_1 , загальною площею 312,1 кв.м., що становить 7/10 часток загальної площі нежитлової будівлі літ. «В-1» загальною площею 446,1 кв.м по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 на праві власності належать нежитлові приміщення 1-го поверху №№1-5, загальною площею 131 кв.м., що становить 3/10 часток загальної площі нежитлової будівлі літ. «В-1» загальною площею 446,1 кв.м по АДРЕСА_1 .

Відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачами не зареєстровано.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Зважаючи на ці положення, новий власник чи орендар земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації права оренди земельної ділянки, яка перебуває у користуванні відповідачів.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Харківська міська рада, звертаючись до суду з позовом, як на правову підставу своїх вимог послалася на положення статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, а обґрунтовуючи свої вимоги вказувала, що ця сума є сумою несплаченої відповідачами орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за період з 17.03.2019 року по 31.12.2021 року, внаслідок чого Харківська міська рада (орган місцевого самоврядування) був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси держави в особі громади щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Втім, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових втрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за п. 4 ч. 3 ст.1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Зважаючи на те, що відповідачами не оформлено права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою, отже, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для відповідача, як землекористувача, є орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 Податкового кодексу України).

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення права на земельну ділянку ОСОБА_1 , зокрема укладення договору оренди з Харківською міською радою та державної реєстрації такого права.

Перехід до особи права власності на нерухоме майно надає останньому право на оформлення відносин землекористування, реалізація якого виражається в укладенні сторонами договору та виникненні у такої особи обов`язку внесення орендної плати власнику земельної ділянки.

Таким чином, із часу виникнення права власності на нерухоме майно, у ОСОБА_1 виник й обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на земельну ділянку, яка перебуває в її користуванні. Цього обов`язку відповідачка не виконала, а, отже, без законних підстав зберігла у себе майно - кошти за оренду землі.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 як є фактичним користувачем земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберігла у себе кошти, мали заплатити за користування нею та зобов`язані повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15 (провадження №3-1348гс16), від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і №922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що відновлення порушених прав Харківської міської ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідачів, як власників жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останні мали би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

Позивачем визначено розмір безпідставно збережених відповідачем коштів на підставі розрахунків, в яких враховано:

- площу будівлі, право власності на яку зареєстрована за позивачкою;

-загальну площу будівель, які розташовані на земельній ділянці;

-площу всієї земельної ділянки з кадастровим номером :02:033:0011, в межах якої розташовані вказані нежитлові приміщення.

Всі розрахунки, коефіцієнти та їхні значення були здійснені міською радою на підставі витягу з технічної документації від 18.06.2019 року про нормативно - грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :02:033:0011, розташованої по АДРЕСА_1 .

Розрахунок суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності здійснений Харківською міською радою пропорційно площі нежитлових приміщень до загальної площі земельної ділянки, з урахуванням вимог ч. 286.6 ст. 286 ПК України.

Верховний Суд у справі №922/1646/20 дійшов висновку, що розрахувати суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою для кожної з кількох осіб пропорційно їх часткам у праві власності на нерухомість, яка знаходиться на такій земельній ділянці можливо. Таким чином розрахунок позивача не суперечить вимогам закону, є раціональним та справедливим.

Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2ст.77, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачкою не спростовано розміру земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомості, що належать її на праві власності, а також не спростовано розміру безпідставно збережених коштів.

Фактичний користувач земельної ділянки( власник нерухомого майна), який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1ст. 1212 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року (справа №629/4628/16-ц) і постанові від 13 лютого 2019 року (справа №320/5877/17), яка в силу ч. 4ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами нижчих інстанцій при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату Харківською міською радою майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію «виправдане очікування», що є загальновизнаною, в тому числі, в практиці визначення Європейського суду з прав людини.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про недоведеність розміру земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні, судова колегія відхиляє, оскільки позивач здійснив розрахунок з урахуванням часток співвласників на нерухоме майно визначив частки земельної ділянки, які перебувають у користуванні співвласників.

Доказів на спростування розміру частки земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 не надано. Клопотання про призначення у справі експертизи не заявлялось.

Стосовно доводів апеляційної скарги застосування строку позовної давності, судова колегія зазначає наступне.

Згідно зі статтею 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як встановлено частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як убачається з матеріалів справи, копію ухвали про відкриття провадження у справі ОСОБА_1 отримала у своєму електронному кабінеті 25.03.2024 року.

17 травня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про невідповідність долучених фото земельної ділянки та зміна фактичного розміру ділянки.

Також ОСОБА_1 подала заяву про долучення відзиву на позовну заяву, в якій також просила розглядати справу за її відсутності.

ОСОБА_1 будучи обізнаною про розгляд даної справи, заяви про застосування строку позовної давності у суді першої інстанції не подавала. Підстав для застосування позовної давності у суді апеляційної інстанції не вбачається.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК Українисуд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пуха Наталії Станіславівни залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 12 серпня 2024 року в частині позовних вимог до ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю.Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 21.11.2024