Номер провадження: 22-ц/813/4673/24
Справа № 495/1191/24
Головуючий у першій інстанції Волков Ю.Ф.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

12 лютого 2024 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 лютого 2024 року передано матеріали цивільної справи №495/1191/24 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, за підсудністю на розгляд Солом`янському районному суду міста Києва.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку по передачу справи іншому суду, оскільки позивач звертаючись з позовною заявою вірно прийшов до висновку про її підсудність Білгород-Дністровському міськрайонному суду Одеської області, враховуючи, що саме цей суд розглядав кримінальне провадження у першій інстанції. Скаржник також посилається на висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №201/10234/20.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У вказаній цивільній справі апеляційна скарга подана на ухвалу про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 29 квітня 2024 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справу необхідно направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив того, що ухвалою від 16 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 175 ЦПК, позивачу роз`яснено правила загальної та альтернативної підсудні даної категорії спорів; запропоновано надати докази підсудності спору Білгород-Дністровському міськрайонному суду Одеської області або самостійно визначити суд для розгляду даного спору відповідно до вимог статей 27, 28 ЦПК.

27 лютого 2024 року до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача адвоката Гордієнка О.В., згідно із якою сторона позивача вважає, що даний спір територіально підсудний саме Білгород-Дністровському міськрайонному суду Одеської області з огляду на вимоги частини першої статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94), як суду, що розглядав кримінальну справу у першій інстанції, провадження у якій згодом було закрите судом апеляційної інстанції у зв`язку із не доведенням винуватості особи.

З приводу посилання представника позивача на частину першу статті 12 Закону №266/94 як на процесуальну норму, яка визначає територіальну підсудність даного спору, та на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №201/10234/20 (постанова від 08 лютого 2022 року), судом першої інстанції зазначено таке.

Частиною першою статті 12 Закону визначено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку (частина друга статті 12 зазначеного Закону).

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (стаття 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Велика Палата Верховного Суду під час перегляду судових рішень у справі №201/10234/20 вирішувала питання процесуальної форми звернення особи за відшкодуванням моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду (заява в порядку окремого провадження чи позовна заява в порядку позовного провадження); висновки ВП ВС у цій справі не стосуються територіальної підсудності даної категорії справ.

Водночас, ВП ВС у справі №201/10234/20, аналізуючи правову суть положень Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у тому числі статей 12, 13 Закону, дійшла висновку, що ці положення є процесуальною нормою про орган, який уповноважений на розгляд певних звернень громадян, та порядок оскарження прийнятого цим органом рішення. За загальним змістом цих норм, оскільки зазначені органи повинні винести постанову чи ухвалу, то можна зробити висновок, що відшкодування шкоди у таких випадках проводиться за спрощеною процедурою, адже при відшкодуванні цих витрат потерпіла особа вправі розраховувати на повне відшкодування відповідно до наданих нею документів (пункти 99, 102 постанови від 08 лютого 2022 року).

Водночас, за результатами перегляду судових рішень ВП ВС виснувала, що суди першої та апеляційної інстанцій у справі №201/10234/20 правильно вважали, що у контексті цієї справи та своєї заяви ОСОБА_1 мав звернутися до суду з вимогою саме в порядку позовного провадження з дотриманням вимог, передбачених положеннями статей 175, 177 ЦПК України (пункт 146 постанови від 08 лютого 2022 року).

За наслідками аналізу наведених норм та висновків ВП ВС у справі №201/10234/20 суд першої інстанції дійшов висновку, що частина перша статті 12 Закону №266/94 не слугує процесуальною нормою для визначення територіальної підсудності даного спору, адже позивач звернувся до суду із позовною заявою (а не з певним зверненням громадян), яка розглядається судом у позовному провадженні та вирішується судовим актом у формі рішення (не постанови або ухвали); вирішення спору у позовному провадженні виключає відшкодування шкоди у таких випадках за спрощеною процедурою.

Юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, порядок здійснення цивільного судочинства визначає Цивільний процесуальний кодекс України (стаття 1 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК).

Отже, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі у частині дотримання позивачем правил територіальної підсудності, суд першої інстанції дійшов таких висновків.

Згідно із статтею 23 ЦПК усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод сторонам має бути гарантований справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому, належність судового органу має такі складові: а) цивільна юрисдикція; б) підсудність.

Однією із умов реалізації права особи на пред`явлення позовної заяви є дотримання вимог підсудності.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Як встановлено, позивач за вказаним позовом - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання якого: АДРЕСА_1 ; відповідач - держава Україна в особі Одеської обласної прокуратури, місцезнаходження: Одеська область, місто Одеса, вулиця Пушкінська, 3; предмет спору - відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури, суду.

Норми ЦПК України визначають загальну підсудність справ за місцезнаходженням відповідача (стаття 27 ЦПК України), альтернативну підсудність за вибором позивача (стаття 28 ЦПК України), виключну підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (частина друга статті 27 ЦПК).

Позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (частина четверта статті 28 ЦПК).

З огляду на відомості, які містить позовна заява в частині зареєстрованого місця проживання позивача, місцезнаходження відповідача, предмет спору, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений позов не відноситься до територіальної юрисдикції Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи коло учасників спірних правовідносин, предмет спору, місце проживання позивача, місце професійної діяльності представника позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про застосування у даному випадку правил альтернативної підсудності та направлення даної позовної заяви у Солом`янський районний суд міста Києва.

Однак судова колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону №266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону №266/94-ВР, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41, визначено, що у разі винесення виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку, для визначення розміру шкоди, передбаченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися до суду, який розглянув справу по першій інстанції.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону №266/94-ВР Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.

Отже, вирішення вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди вирішується судом в однаковому порядку в ухвалі, що приймається згідно із частиною першою статті 12 Закону №266/94-ВР.

Відповідний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 24 квітня 2017 року у справі №6-2885цс16, Верховним Судом у постанові від 04 лютого 2019 року у справі №752/19717/15-ц (провадження №61-30345св18).

Наведене дає підстави для висновку, що розгляд справ про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду у зв`язку з винесенням судом виправдувального вироку Законом №266/94-ВР віднесено до виключної юрисдикції того суду, який розглядав кримінальну справу у суді першої інстанції.

Зважаючи на викладене, обґрунтованими є доводи скаржника про те, що справа за заявою позивача про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури і суду, підсудна Білгород-Дністровському міськрайонному суду Одеської області, оскільки саме цей суд розглядав кримінальну справу як суд першої інстанції.

При виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин колегією суддів враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі №461/4283/21 (провадження №61-11238 св 22).

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до порушення норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Отже, розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково..

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 лютого 2024 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 29 квітня 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда