печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Романенко Ю.О.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2 - Осадчого А.А.

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом.

В обґрунтування позову вказувала, що 24.01.2024 об 11 год 20 хв. у м. Києві Набережне шосе, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «DAF XF 105.410», д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху та перестроюванні, не впевнився у безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Galant», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався у попутному напрямку по тій смузі на яку він мав намір перестроїтися, після чого автомобіль «Mitsubishi Galant», д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з автомобілем «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього штраф у розмірі 850 грн.

Вказує, що діями відповідачів позивачці була завдана майнова шкода у розмірі 113 852 грн. 36 коп.

Цивільна відповідальність відповідача застрахована не була.

Також зазначає, що неправомірними діями відповідача їй спричинена також і моральна шкода, яка виразилась в тому, що вона втратила на тривалий час можливістю користуватись належним їй автомобілем у зв`язку з його пошкодженням, була змушена власними силами та за власний рахунок ремонтувати транспортний засіб, що викликало суттєві незручності та певні проблеми і труднощі у пересуванні, внаслідок чого позивачка перебувала у пригніченому стані і у неї погіршилось здоров`я. Розмір моральної шкоди позивачка оцінює у 5000 грн.

Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

16 вересня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Осадчого А.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що відповідач працював за наймом у ФОП ОСОБА_5 , а тому в даному випадку відповідальність за завдану шкоду має нести роботодавець.

06 листопада 2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що позивач зверталась до МТСБУ для отримання страхового відшкодування, проте отримала відмову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав та доводів, викладених в позові.

Представник відповідача - ОСОБА_2 - Осадчий А.А. в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з?явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань до суду не надходило.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку.

За правилом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що 24.01.2024 об 11 год 20 хв. у м. Києві Набережне шосе, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «DAF XF 105.410», д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху та перестроюванні, не впевнився у безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Galant», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався у попутному напрямку по тій смузі на яку він мав намір перестроїтися, після чого автомобіль «Mitsubishi Galant», д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з автомобілем «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього штраф у розмірі 850 грн.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, таким чином факт ДТП та вина відповідача у його вчиненні додаткового доказування не потребує.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно висновку експерта №029/24 від 08 лютого 2024 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка скталась 24.01.2024 становить 113 852 грн. 36 коп.

Цивільна відповідальність відповідача застрахована не була. МТСБУ страхові виплати не здійснювало.

За змістом ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого,: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з пунктом 1) частини 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Судом не приймаються доводи представника відповідача про необхідність стягнення матеріальної шкоди з ФОП ОСОБА_5 , як з роботодавця, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів перебування відповідача у трудових відносинах станом на 24.01.2024 саме з ФОП ОСОБА_5 .

Окрім того, що стосується вимоги позивача про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди із ОСОБА_5 , остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306).

У абзаці 2 пункту 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні справ про відшкодуванні шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Отже, враховуючи положення статей 1166, 1187 ЦК України, суд приходить до висновку, що унаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , що встановлено постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, належний ОСОБА_4 автомобіль отримав механічні пошкодження, відтак цивільно-правову відповідальність за заподіяну шкоду повинен нести саме ОСОБА_2 , який на законній підставі використовував транспортний засіб, належний на праві власності ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 у даному випадку не є належним відповідачем у справі.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 113 852 грн. 36 коп.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині 2 зазначеної статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, за змістом наведеної норми зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що ця шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., позивачка зазначала, що в зв`язку із пошкодженням належного їй автомобіля, вона перебувала у стресовому стані, була позбавлена можливості експлуатувати свій автомобіль, їй довелось самостійно шукати гроші на ремонт автомобіля, що призвело до порушення її звичного способу життя.

Враховуючи характер правопорушення та його наслідки, обсяг страждань позивачки, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на корись позивачки моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (пункт 2 частини першої статті 133 ЦПК України).

Згідно з частиною шостою статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з квитанцією №165516396 від 08 лютого 2024 року року вартість висновку становить 7000 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на підготовку експертного висновку щодо розміру збитків за пошкоджений автомобіль позивача.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1158,92 грн. 40 коп. (1211, 20 / 100 *95,7%).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 113 852 грн. 36 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати з оплати судового збору в розмірі 1158 грн. 92 коп. та судові витрати в розмірі 7000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справу, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Повний текст рішення суду складено 18 листопада 2024 року.

Суддя О.Л. Бусик