Провадження № 22-ц/812/1312/24 Головуючий суду першої інстанції Черенкова Н.П.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 року м. Миколаїв Справа № 490/1991/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участю представника стягувача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_3 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2024 року, постановлену під головуванням судді Черенкової Н.П., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фарини Олени Володимирівни,

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, яку уточнив в подальшому, на бездіяльність старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Центральний ВДВС), ОСОБА_4

Скаргу мотивував тим, що в Центральному ВДВС перебуває виконавче провадження № 69194918 з примусового виконання судового наказу № 490/1991/20, виданого 07 травня 2020 року Центральним районним судом м. Миколаєва.

Судовим наказом ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

27 березня 2023 року державним виконавцем виконано розрахунок заборгованості в межах виконавчого провадження, із змісту якого вбачається, що розмір заборгованості ОСОБА_2 станом на 01 березня 2023 року становить 141 475 грн.

Боржник вважає розрахунок зроблений державним виконавцем таким, що не відповідає обставинам справи.

Після винесення судового наказу про стягнення аліментів між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 була укладена усна домовленість про те, що кошти на утримання дітей він буде надсилати щомісяця в добровільному порядку на рахунок матері.

Протягом усього часу перебування скаржника на заробітках закордоном, ОСОБА_6 отримувала аліменти на дітей.

ОСОБА_6 звернулась до виконавчої служби для примусового виконання судового наказу 08 червня 2022 року.

Державним виконавцем було зроблено розрахунок заборгованості, зокрема за період з квітня 2020 року по грудень 2021 року, та за період з червня по листопад 2022 року, виключено будь-які надходження від ОСОБА_2 в значно більших розмірах, аніж визначено документом.

Згідно до розрахунку загальний розмір заборгованості по аліментам станом на 2022 рік складав 136 979 грн.

З зазначеним розміром заборгованості ОСОБА_2 не погоджується, оскільки регулярно сплачував кошти на утримання дітей в значно більших розмірах, аніж визначено виконавчим документом, а відтак вважає неправомірним стягнення з нього повторно зазначених сум за одні і ті ж періоди.

Державному виконавцю скаржник надав письмовий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням сплачених ним сум за період 2020 2022 років, а також квитанції на підтвердження, проведених переказів.

Проте державний виконавець повідомив, що долучені квитанції не можуть бути зараховані, оскільки квитанції не містять підтвердження особи отримувача, не містять в полі «призначення платежу» посилань на виконавчий документ.

На думку скаржника такі дії державного виконавця є неправомірними, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, таким, що не відповідає обставинам справи та таким, що підлягає скасуванню.

При переказі коштів через міжнародні системи грошових переказів у скаржника була відсутня технічна можливість самостійно вказувати призначення платежу.

Відсутність в платіжних документах відомостей про призначення платежу «аліменти» не може бути абсолютною підставою для неврахування таких платежів, як сплата аліментів.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Центрального ВДВС Фарини О.В. щодо невжиття заходів з перерахунку заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів.

Скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів старшого державного виконавця Центрального ВДВ Фарини О.В. станом на лютий 2023 року в рамках виконавчого провадження № 69194918, згідно з яким розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з квітня 2020 року по лютий 2023 року складає 141 475 грн.

Зобов`язати старшого державного виконавця Центрального ВДВС Фарину О.В. провести перерахунок заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів у рамках виконавчого провадження № 69194918 з урахуванням сплачених ОСОБА_2 сум за період з 25 травня 2020 року до 13 грудня 2022 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2024 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що незгода боржника зі здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості за аліментами є підставою для його звернення до державного виконавця із заявою про здійснення перерахунку заборгованості, чи з позовом до суду, а не підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та постановити нову, якою вимоги скарги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні скарги, оскільки висновки Верховного Суду, на які посилається суд першої інстанції, не є релевантними для даної скарги.

На думку скаржника, в межах даної справи повинні бути враховані висновки Верховного Суду, які узгоджуються з фактичними обставинами даної справи, а саме щодо оскарження законних дій державного виконавця при складенні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів (неврахування сплачених боржником коштів).

Звернення ОСОБА_2 зі скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо неврахування, сплачених ОСОБА_2 коштів на утримання дітей та зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні з урахуванням квитанцій про перерахунок коштів є неналежним способом захисту прав.

Тож висновок суду першої інстанції щодо неможливості розгляду скарги ОСОБА_2 з огляду на те, що останній повинен був звернутись із позовом до суду вважає безпідставним та необґрунтованим.

З огляду на те, що суд першої інстанції застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду та без повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів існують підстави для його скасування.

З метою підтвердження належності допустимості та достовірності долучених ОСОБА_2 квитанцій про переказ аліментів, в суд першої інстанції було подано клопотання про витребування доказів від АТ КБ «ПриватБанк», щодо отримання ОСОБА_6 грошових переказів у період з 25 травня 2020 року по 17 листопада 2021 року через міжнародну систему грошових переказів де відправником зазначено ОСОБА_2 , а отримувачам ОСОБА_6 ..

Однак всупереч вимогам статті 84 ЦПК України, судом першої інстанції зазначене клопотання не розглянуто, що свідчить про неповноту встановлених обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до долучених квитанцій про переказ коштів на ім`я ОСОБА_6 , у період з 2020 року по 2022 рік, вбачається, що у ряді з них або відсутнє призначення, або зазначено «Призначення платежу переказ особистих коштів».

При переказі коштів через міжнародні системи грошових переказів коштів у нього була відсутня технічна можливість самостійно вказувати призначення платежу.

Відсутність у нього такої технічної можливості не повинно було створювати підставу для не надсилання своєчасно коштів колишній дружині для утримання нею спільних дітей в період перебування за кордоном.

Сплачувати аліменти через відділ виконавчої служби у ОСОБА_2 не було можливості, оскільки ОСОБА_6 не зверталась у цей період із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Відсутність в платіжних документах відомостей про призначення платежу «аліменти» не може бути абсолютною підставою для неврахування таких платежів, як сплата аліментів.

Державним виконавцем безпідставно не було враховано кошти сплачені стягувачем в період з 2020-2022 роки.

Чинне законодавство не передбачає права та обов`язку державного виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати надані ним квитанції.

Від ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначила, що вважає апеляційну скаргу незаконною і необґрунтованою та просить залишити ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2024 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Центральний ВДВС також надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 на увалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2024 року без задоволення, зокрема, оскільки державний виконавець при виконанні виконавчого документу діяв в межах наданих йому повноважень, не порушуючи прав та інтересів сторін виконавчого провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що судовим наказом Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 травня 2020 року у справі № 490/1991/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 (на даний час ОСОБА_6 ) аліменти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03 квітня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС Фариною О.В. 08 червня 2022 року відкрито виконавче провадження № 69194918.

Постановою від 04 січня 2023 року звернено стягнення на заробітну плату ОСОБА_2 .

За складеним розрахунком, заборгованість по сплаті аліментів нарахована з квітня 2020 року по листопад 2022 року на загальну суму 136 979 грн.

30 січня 2022 року ОСОБА_2 звернувся із заявою на адресу Центрального ДВС щодо надання розрахунку зі сплати аліментів з врахуванням наданих квитанцій.

Скаржником надані суду копії квитанцій про сплату грошових сум через міжнародну систему термінових грошових переказів готівкою Western Union:

25 травня 2020 року - 300EUR, отримувач ОСОБА_9 ;

07 липня 2020 року - 300EUR, отримувач ОСОБА_9 ;

14 серпня 2020 року- 400 EUR, отримувач ОСОБА_9 ;

17 вересня 2020 року 300 EUR, отримувач ОСОБА_9 ;

29 жовтня 2020 року - 300 EUR, отримувач ОСОБА_10 ;

20 листопада 2020 -300 EUR, отримувач ОСОБА_10 ;

26 листопада 2020 -200 EUR, отримувач ОСОБА_10 .

Через фінансову компанію MoneyGram:

11 січня 2021 року - 300 EUR, отримувач ОСОБА_10 ;

15 березня 2021 року -300 EUR, отримувач ОСОБА_10 ;

12 квітня 2021 року -300 EUR, отримувач ОСОБА_10 ;

12 травня 2021 року - 300 EUR, отримувач ОСОБА_10 ;

17 травня 2021 року - 450 EUR, отримувач ОСОБА_10 ;

23 червня 2021 року - 300 EUR, отримувач ОСОБА_10 ;

15 липня 2021 року -300 EUR, отримувач ОСОБА_10 ;

11 серпня 2021 року - 300 EUR, отримувач ОСОБА_10 ;

23 вересня 2021 року- 300 EUR, отримувач ОСОБА_10 .

Через АТ КБ «ПриватБанк» безготівковими переказами:

24 лютого 2021 року 9 000 грн ОСОБА_8 (призначення переказ особистих коштів);

25 квітня 2022 року -5 000 грн Переказ особистих коштів. Аліменти;

16 травня 2022 року 5 000 грн- Переказ особистих коштів;

26 травня 2022 року 3 000 грн Переказ особистих коштів для поповнення карти;

23 червня 2022 року - 5 000 грн - Переказ особистих коштів поповнення карти;

19 липня 2022 року - 5 000 грн Переказ особистих коштів для поповнення карти;

13 серпня 2022 року - 4 000 грн Переказ особистих коштів;

23 серпня 2022 року - 7 000 грн Переказ особистих коштів. Аліменти;

12 вересня 2022 року 8 000 грн - Переказ особистих коштів. Аліменти;

30 жовтня 2022 року - 8 000 грн Переказ особистих коштів. Аліменти;

16 листопада 2022 року - 12 000 грн Переказ особистих коштів. Аліменти;

13 грудня 2022 року 12 000 грн Переказ особистих коштів. Аліменти.

Через Милленіум банк як міжнародний банківській переказ з рахунку на рахунок:

17 листопада 2021 року - 300 EUR, отримувач ОСОБА_11 - правове зобов`язання.

21 лютого 2023 року Центральним ДВС надана відповідь ОСОБА_2 , де зазначено, що надані квитанції не можуть бути враховані у розрахунок заборгованості, оскільки не містять підтвердження особи - отримувача та не містять позначки призначення платежу та посилань на виконавчий документ.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскаржене судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У частині 3 статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Оцінка аргументів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

У справі, що переглядається, ОСОБА_2 на обґрунтування доводів скарги на дії державного виконавця посилався на безпідставне неврахування виконавцем квитанцій про перерахунок коштів на утримання дитини, сплачених на банківську картку стягувача та на банківську картку сина. Заявник звертав увагу суду на те, що грошові перекази здійснені без позначки особи - отримувача та призначення платежу та посилань на виконавчий документ з огляду на те, що більшість переказів була здійсненна із за кордону та не завжди була технічна можливість зазначити такі відомості, а також він сплачував аліменти добровільно, оскільки стягувач не подавала виконавчий лист на примусове виконання до державної виконавчої служби.

Суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку, що заявник не погоджуючись з розрахунком заборгованості повинен звертатися з позовом до суду щодо оспорювання суми заборгованості, оскільки ОСОБА_2 , як сторона виконавчого провадження, реалізуючи своє право сторони виконавчого провадження, передбачене нормами статті 447 ЦПК України, звернувся до суду із скаргою на неправомірність дій державного виконавця щодо неврахування добровільно сплачених сум аліментів, а тому обрав способом захисту своїх прав у виконавчому провадження саме оскарження дій державного виконавця під час виконання судового рішення.

З`ясувавши обставини справи та оцінивши докази, подані учасниками справи, колегія суддів вважає, що грошові суми, які ОСОБА_2 , перебуваючи за кордоном, у період з травня 2020 по грудень 2022 року, тобто до звернення стягувачкою виконавчого документа для примусового виконання та отримання постанови державного виконавця про стягнення аліментів, добровільно перераховував на картку стягувачки, повинні бути зараховані державним виконавцем як сплата аліментів на дітей на виконання судового наказу від 07 травня 2020 року з огляду на таке.

По-перше, сплата аліментів відбувалася боржником із за кордону за допомогою різних банківських платіжних систем, що не завжди дозволяло зазначити у здійснених грошових переказах відомості про таке призначення платежу як «аліменти», зазначити особу стягувачки та посилань на виконавчий документ, проте не зазначення таких даних у квитанціях не спростовує того, що перерахунок коштів на користь стягувача боржник здійснював саме з метою надання утримання дітям; по - друге, будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачкою, які є відмінними від зобов`язань зі сплати аліментів, до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувачки від отримання банківських переказів від боржника; по-третє, діюче законодавство не передбачає права та обов`язку у державного виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувачки й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій; в четвертих, сплата боржником на користь стягувачки грошових коштів у спірний період здійснювалася зі сталою періодичністю, а саме, помісячно, що передбачає сплата аліментів на дітей відповідно до судового наказу від 07 травня 2020 року.

При цьому апеляційний суд вважає, що аліменти на дітей стягнуто на користь їх матері, тому перерахунок коштів на картку сина ОСОБА_12 24 лютого 2021 року та 17 листопада 2021 року не повинні враховуватися при визначенні заборгованості по сплаті аліментів, оскільки не свідчать про належне виконання аліментних зобов`язань. Більш того, на час 17 листопада 2021 року сину ОСОБА_12 вже виповнилось 18 років, тобто закінчився обов`язок батька щодо сплати на нього аліментів.

Таким чином, реалізовуючи стандарт переважаючої переконливості в оцінці обставин справи, що переглядається, та доказів, поданих учасниками справи, апеляційний суд дійшов до переконання, що квитанції, надані на підтвердження сплати боржником на користь стягувачки аліментів, мали бути враховані державним виконавцем при обрахунку заборгованості ОСОБА_2 за аліментами. Доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачкою у матеріалах справи немає, як і не надано доказів відмови останньої від отримання грошових переказів від боржника. Додатково потрібно врахувати, що позиція стягувачки щодо природи спірних коштів є суперечливою, оскільки заперечення останньою отримання коштів від боржника, при цьому не надаючи доказів, що картка, на яку перераховувалися кошти їй не належить, не пред`явлення останньою виконавчого документа до примусового виконання більше чим два роки, у сукупності з іншими доказами доводить, що грошові кошти, сплачені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 остання отримувала та ці кошти є саме аліментами на дітей.

Отже доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому бездіяльність старшого державного виконавця Центрального ВДВС Фарини О.В. щодо невжиття заходів з перерахунку заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 25 травня 2020 року до 13 грудня 2022 року слід визнати неправомірною.

Між тим, колегія суддів вирішуючи питання щодо поновлення прав боржника у виконавчому провадження вважає, що у задоволенні вимог скарги про скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виконаного старшим державним виконавцем Центрального ВДВ Фариною О.В. станом на лютий 2023 року слід відмовити, оскільки розрахунок заборгованості зі сплати аліментів перераховується державним виконавцем щомісячно з огляду на надходження від боржника грошових сум аліментів.

Щодо визнання протиправною бездіяльністі державного виконавця щодо невжиття заходів з перерахунку заборгованості, то колегія суддів, виходячи з приписів статей 447, 451 ЦПК України вважає за необхідне з урахуванням встановлених обставин справи визнати неправомірною відмову старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фарини О.В. у здійсненні перерахунку заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 25 травня 2020 року до 13 грудня 2022 року.

За такого достатнім відновленням порушеного права сторони виконавчого провадження ОСОБА_2 буде зобов`язати старшого державного виконавця Центрального ВДВС Фарину О.В. провести перерахунок заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів у рамках виконавчого провадження № 69194918 з урахуванням сплачених ОСОБА_2 грошових сум за період з 25 травня 2020 року до 13 грудня 2022 року.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді скарги порушені норми матеріального та процесуального права щодо встановлення обставин справи та надання їм належної правової оцінки, зокрема, не застосуванні норми матеріального права, що підлягали застосуванню у справі, що переглядається, а тому на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 КПК України ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги.

Згідно із підпунктом "в" пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи.

Законом України «Про судовий збір» ставка судового збору при зверненні до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця не передбачено, а тому ОСОБА_2 при зверненні до суду зі скаргою, судовий збір не сплачував.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою на оскаржувану ухвалу ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 605.60 грн, які підлягають стягненню з Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_2 .

Визнати неправомірною відмову старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фарини Олени Володимирівни у здійсненні перерахунку заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 25 травня 2020 року по 13 грудня 2022 року.

Зобов`язати старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фарину Олену Володимирівну провести перерахунок заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів у рамках виконавчого провадження № 69194918 з урахуванням сплачених ОСОБА_2 грошових сум за період з 25 травня 2020 року по 13 грудня 2022 року.

Стягнути з Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_2 605 грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 13 вересня 2024 року.