Справа № 177/1842/24
Провадження № 2/177/985/24
У Х В А Л А

12.09.2024

Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Березюк М. В.розглянувши матеріали позовної заяви АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

09.08.2024 на адресу суду надійшов вищевказаний позов, в якому представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 36324,36 грн та витрати зі сплати судового збору.

Згідно відповіді Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 12.08.2024 зареєстрованим місцем проживання відповідача є АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної підсудності Криворізького районного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 13.08.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору та надання суду документального підтвердження сплати судового збору за подання вказаного позову до суду.

10.09.2024 на адресу суду, на виконання ухвали суду про залишення позову без руху, надійшло клопотання про відкриття провадження по справі з посиланням на те, що квитанція про сплату судового збору, що приєднана до іншої справи за позовом АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 має бути врахована як сплата судового збору за даним позовом, оскільки попередній позов визнано неподаним та повернуто. В обґрунтування своєї позиції представник посилався на постанову ВП ВС від 18.01.2023 у справі № 170/129/21, на Рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022.

Однак, розглянувши вказане клопотання, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.9 ст. 187 ЦПК України, заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, про залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвал про залишення позовної заяви без руху.

Представником позивача, на підтвердження сплати судового збору за звернення до суду із вказаним позовом, до позову додано меморіальний ордер № від 12.07.2023 року на суму 2684, 00 грн. Проте вказана сума судового збору зарахована до державного бюджету за звернення позивача до Криворізького районного суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що ухвалою суду від 05.09.2023 повернуто позивачу (справа № 177/1526/23; провадження № 2/177/680/23). Тобто, за вказаним платіжним документом про сплату судового збору, позивач вже звертався до суду та судовий збір зараховуваний до бюджету в іншій цивільній справі. Вказане унеможливлює врахування вказаного платіжного доручення, як належного документа про сплату судового збору у даній справі.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено врахування платіжного доручення про сплату судового збору в справі, за умови що це платіжне доручення вже враховано при зверненні до суду з іншим позовом, в тому числі у випадку якщо попередній позов було повернуто.

Натомість законодавством, а саме п. 2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у випадку повернення заяви, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Відповідно до ч.5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Отже, за кожною заявою, позовною заявою, подання якої згідно закону вимагає сплати судового збору, має бути проведено відповідну оплату судового збору, що підтверджено окремим документом про сплату судового збору, наявність якого перевіряється в автоматизованій системі діловодства суду при вирішенні питання про відкриття провадження по справі, шляхом здійснення автоматичного виявлення квитанції та її приєднання до справи в якій подано заяву.

В даному випадку, квитанція про сплату судового збору на суму 2684 грн вже приєднана до іншої справи, про що позивачу повідомлено в ухвалі суду від 13.08.2024, з роз`ясненням механізму реалізації права визначеного п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Доводи представника про можливість врахування квитанції в іншій справі, не ґрунтуються на вимогах законодавства (виключення положення ч. 2 ст. 164 ЦПК України).

Більш того, механізм врахування у справі за новим позовом квитанції, що вже зарахована в іншій справі, у разі недобросовісності заявника (позивача), який в такому випадку не позбавлений можливості реалізувати право на повернення судового збору згідно п.2 ч.1 ст. 7 вищевказаного Закону в рамках попередньої справи, може призвести до недонадходження коштів до спецфонду державного бюджету.

Отже, суд ще раз наголошує на необхідності сплати судового збору за подання вказаного позову до суду та надання суду документа на підтвердження сплати.

Посилання представника позивача на постанову ВП ВС від 18.01.2023 у справі № 170/129/21, суд до уваги не приймає, оскільки у вказаній справі сформовано висновок про відсутність потреби повторної сплати судового збору у разі направлення справи за підсудністю, а не у разі повернення позову. Дійсно, у випадку звернення з позовом до неналежного суду та сплати судового збору на його рахунок, ця ж позовна заява надсилається за підсудністю до іншого суду, тобто фактично на розгляд різних судів, почергово, надходить один і той же позов (заява), з єдиним унікальним номером справи, обліково-статистична карта на справу зберігається, документ про сплату судового збору є приєднаним до цієї справи, що передається за підсудністю.

У випадку ж повернення заяви, позову, та повторного звернення до суду з позовом, справі присвоюється новий унікальний номер, формується нова обліково-статистична карта, в якій має бути здійснено автоматичне приєднання документа про сплату судового збору, що неможливо у разі приєднання цього платіжного документа у іншій справі.

Посилання на Рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022 в даному випадку безпідставні. Постановляючи ухвалу про залишення позову без руху, суд реалізує повноваження визначені ЦПК України, не порушуючи право позивача на доступ до правосуддя.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне повторно залишити позов без руху, з метою надання позивачу часу усунути недоліки позову, а саме сплатити судовий збір та надати суду квитанцію про сплату судового збору на суму 2422,40 грн.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення вказаних недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява, згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, вважається неподаною та повертається позивачеві.

Керуючись ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі не усунення вказаних недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява, згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, вважається неподаною та повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.В. Березюк