ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1187/24 Справа № 211/73/13- ц Суддя у 1-й інстанції - Рибаєв О.А. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гайдаш Євгеній Владиленович,

на заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2013 року,

встановив:

У січні 2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 04 грудня 2007 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 495, відповідно до умов якого ОСОБА_1 був наданий кредит на придбання транспортного засобу в сумі 159 375 гривень з виплатою відсотків за користування кредитом щомісячно у розмірі 17 % річних. Кредит був наданий ОСОБА_1 04 грудня 2007 року з остаточним терміном погашення 03 грудня 2012 року.

В забезпечення виконання зобов`язання по кредиту між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 495 від 08 жовтня 2009 року.

В період з 01 жовтня 2011 року по 06 вересня 2012 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість по несплаті відсотків за користування кредитними коштами та сплаті кредиту, чим були порушені п.п.1.5, п.3.3.4, п.3.3.5 кредитного договору.

Банк направив відповідачам письмове повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих, але несплачених відсотків, в якому виклав стислий зміст порушеного зобов`язання. Протягом встановленого тридцяти денного строку, вимога банку залишилась без задоволення.

Посилаючись на те, що відповідачі не виконують належним чином умови договору, внаслідок чого станом на 13 грудня 2012 рік залишок заборгованості за кредитним договором № 495 від 04 грудня 2007 року складає 178 939,02 гривень, з яких: по кредиту 139 105,32 гривень; по нарахованим, але не сплаченим відсоткам за період з 01 жовтня 2011 року по 30 листопада 2012 року 27 605,49 гривень; пеня за несвоєчасну сплату відсотків та кредиту за період з 17 лютого 2012 року по 13 грудня 2012 року 12 228,21 гривень, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів та стягнути судові витрати по справі.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2013 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 495 від 04 квітня 2007 року в сумі 178 939, 02 гривень. Стягнуто солідарно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 789, 39 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гайдаш Є.В., ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що він не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, чим порушено його право на справедливий суд, що є самостійною підставою для скасування рішення суду.

Зауважує на тому, що Банком було надіслано вимогу як боржнику так і поручителю про дострокове повернення кредиту та належних до сплати відсотків, однак Банк, після направлення вимоги про дострокове повернення коштів, продовжував нараховувати проценти та пеню, що не відповідає висновкам, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12.

Також посилається на те, що його порука є припиненою, оскільки за умовами договору поруки, порука діє до повного виконання зобов`язання за кредитним договором, отже сторонами не встановлено строк дії поруки, що, відповідно до 559 ЦК України, свідчить про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Державний Ощадний банк України», посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить залишити заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2013 року без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гайдаш Є.В., підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 04 грудня 2007 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та ОСОБА_1 , був укладений Кредитний договір № 495 про надання останньому кредитних коштів в сумі 159 375 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені Кредитним договором. (а.с.29-32)

Кредит надавався на 60 місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 03 грудня 2012 року (п. 1.2. Кредитного договору). Надання кредиту було здійснено готівкою для здійснення оплати за автобус марки БАЗ 2215 (п. 1.3. Кредитного договору).

Погашення кредиту повинно було здійснюватися рівними частинами в сумі 2 657 гривень на рахунок № НОМЕР_1 та сплату нарахованих процентів до останнього числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 03 грудня 2012 року (п. 3.3.4 Кредитного договору).

Виконання зобов`язання за кредитним договором було забезпечено порукою, поручителем виступив ОСОБА_2 , з яким 08 жовтня 2009 року був укладений договір поруки, за яким Поручитель зобов`язується перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Позичальником зобов`язання за Кредитним договором. (а.с.33-34)

У зв`язку з невиконанням відповідачами своїх зобов`язань за Кредитним договором Банк 06 вересня 2012 року за вих. № 326/09, №327/09 направив вимоги позичальнику та поручителю в якому виклав стислий зміст порушеного зобов`язання. (а.с. 35,37). Однак попередження зі сторони банка були проігноровані Позичальником, Поручителем.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач посилався на невиконання відповідачами зобов`язання за кредитним договором та договором поруки та на те, що станом на 13 грудня 2012 року заборгованість за Кредитним договором № 495 від 04 грудня 2007 року складає 178 939,02 гривень, з яких: заборгованість по кредиту 139 105, 32 гривень; заборгованість по нарахованим, але не сплаченим відсоткам за період з 01 жовтня 2011 року по 30 листопада 2012 року 27 605,49 гривень; пеня за несвоєчасну сплату відсотків та кредиту за період з 17 лютого 2012 року по 13 грудня 2012 року 12 228,21 гривень.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд виходив з доведеності позовних вимог та з того, що ОСОБА_1 повинен виконувати покладені на нього обов`язки за кредитним договором, а ОСОБА_2 повинен, в свою чергу, відповідати по зобов`язанням ОСОБА_1 , як поручитель за договором поруки.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись з таким висновком суду, з огляду на наступне.

За змістом статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

В силу статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом та вбачається з наявних в матеріалах справи письмових доказів, 04 грудня 2007 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та ОСОБА_1 , був укладений Кредитний договір № 495 про надання останньому кредитних коштів в сумі 159 375 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені Кредитним договором.

Погашення кредиту повинно було здійснюватися рівними частинами в сумі 2 657 гривень на рахунок № НОМЕР_1 та сплату нарахованих процентів до останнього числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 03 грудня 2012 року (п. 3.3.4 Кредитного договору).

Відповідно до письмового повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих, але несплачених відсотків, позивач запропонував боржнику ОСОБА_1 повернути всю суму кредиту та інших платежів, зокрема загальну заборгованість за основним боргом в розмірі 139 105,32 гривень, в тому числі, прострочена заборгованість в розмірі 128 522,32 гривень; загальну заборгованість за простроченими процентами в розмірі 21 725,83 гривень та пеню за несвоєчасне погашення основного кредиту за період з 17 лютого 2012 року по 06 вересня 2012 року в розмірі 7 814,22 гривень.

Наведені вище докази підтверджують той факт, що у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, у останнього утворилась заборгованість в загальному розмірі 168 645,37 гривень, яка складається із заборгованості за основним боргом в розмірі 139 105,32 гривень, в тому числі, прострочена заборгованість в розмірі 128 522,32 гривень; загальної заборгованості за простроченими процентами в розмірі 21 725,83 гривень та пені за несвоєчасне погашення основного кредиту за період з 17 лютого 2012 року по 06 вересня 2012 року в розмірі 7 814,22 гривень.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про те, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 178 939, 02 гривень є помилковим, оскільки, в даному випадку банк скористався своїм правом щодо пред`явлення досудової вимоги про дострокове виконання позичальником його зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. Зазначене підтверджується наявними в матеріалами справи відповідними вимогами до відповідачів.

Пред`явивши вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту і пов`язаних з ним платежів 06 вересня 2012 року, кредитор ПАТ «Державний ощадний банк України» змінив строк виконання основного зобов`язання, який вважається таким, що настав для позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 з 19 жовтня 2012 року (моменту отримання поручителем вказаної вимоги (а.с.11), що зумовило для них виникнення обов`язку в цей строк повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші платежі.

З наведеного вище слідує, що пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України про дострокове повернення тіла кредиту та нарахованих процентів, позбавляє позивача права нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, оскільки таке право було припинено пред`явленням до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у висновку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в аналогічній справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 495 від 04 грудня 2007 року, який укладено між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_1 , становить 168 645,37 гривень і складається з заборгованості за основним боргом в розмірі 139 105,32 гривень, в тому числі прострочена заборгованість в розмірі 128 522,32 гривень; загальної заборгованості за простроченими процентами в розмірі 21 725,83 гривень та пені за несвоєчасне погашення основного кредиту за період з 17 лютого 2012 року по 06 вересня 2012 року в розмірі 7 814,22 гривень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що Банк, після направлення вимоги про дострокове повернення коштів, продовжував нараховувати проценти та пеню, що не відповідає висновкам, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12, заслуговують на увагу.

При цьому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 , як поручитель, несе солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо сплати заборгованість в загальному розмірі 168 645,37 гривень, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України.

Тому має застосовуватися частина 4 статті 559 цього Кодексу (у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18).

Строк, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові.

Відповідно п. 3.3.4 кредитного договору № 495 від 04 грудня 2007 року, погашення кредиту повинно було здійснюватися рівними частинами в сумі 2 657 гривень на рахунок № НОМЕР_1 та сплату нарахованих процентів до останнього числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 03 грудня 2012 року.

Отже, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тому за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.

При цьому, аналіз договорів поруки свідчить, що сторони не встановили строк поруки, оскільки умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань боржника за основним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки.

Враховуючи, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 495 від 04 грудня 2007 року, який укладено між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_1 , становить 168 645,37 гривень і складається з заборгованості за основним боргом в розмірі 139 105,32 гривень, в тому числі, прострочена заборгованість в розмірі 128 522,32 гривень; загальної заборгованості за простроченими процентами в розмірі 21 725,83 гривень та пені за несвоєчасне погашення основного кредиту за період з 17 лютого 2012 року по 06 вересня 2012 року в розмірі 7 814,22 гривень, позивач звернувся до суду з позовом 08 січня 2013 року, відповідальність поручителя ОСОБА_2 є солідарною з ОСОБА_1 за період з липня 2012 року по січень 2013 року на суму 16 843, 87 гривень, з яких: 15 937,50 гривень - заборгованість за основним боргом, 403,31 гривень заборгованість за простроченими процентами, які нараховані до надсилання позивачем відповідачам вимоги про дострокове повернення кредиту, 502,06 гривень пені за несвоєчасне погашення основного кредиту (розрахована колегією суддів відповідно до п.5.2 Кредитного договору).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про припинення поруки за договором між Банком та ОСОБА_2 відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України знайшли своє підтвердження.

На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог позивача, стягнення з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 495 від 04 грудня 2007 року в сумі 16 843, 87 гривень та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 495 від 04 грудня 2007 року в сумі 151 801, 50 гривень.

При цьому, колегією суддів апеляційного суду не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що він не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, чим порушено його право на справедливий суд, що є самостійною підставою для скасування рішення суду, оскільки в матеріалах справи наявне повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому міститься підпис ОСОБА_2 . Доказів того, що у вказаному повідомленні підпис виконаний не апелянтом, а іншою особою, суду не надано.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 518,02 гривень, а з відповідача ОСОБА_2 168,43 гривень.

Відповідно ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи обґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування судом апеляційної інстанції рішення з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог позивача, з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 належить стягнути 2 421 гривень 44 копійок, сплачених при подачі апеляційної скарги, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гайдаш Євгеній Владиленович, задовольнити частково.

Заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2013 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 495 від 04 грудня 2007 року в сумі 16 843, 87 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №495 від 04 грудня 2007 року в сумі 151 801, 50 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» судовий збір в розмірі 1 518, 02 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» судовий збір в розмірі 168, 43 гривень.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 421, 44 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 24 квітня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста