Провадження № 2/344/2769/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого- судді: Татарінової О.А.,

за участю секретаря: Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок ДТП. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 23.12.2021 в м. Івано-Франківськ потяг (тепловоз 2ТЕ10М-2661) під керуванням ОСОБА_2 наїхав на ОСОБА_1 , який в результаті наїзду отримав важкі травми. Внаслідок отриманих ушкоджень, а саме повної травматичної ампутації обох нижніх кінцівок позивачу було завдано моральну шкоду. При визначенні розміру моральної шкоди Позивач просить врахувати наступне: внаслідок наїзду зазнав надзвичайного стресу та страху за своє життя, а також сильного фізичного болю. Потрапив в лікарню в комі, пережив оперативне лікування. Здоров`ю Позивача було заподіяно значну шкоду. Внаслідок наїзду отримав важкі травми, в тому числі відбулась повна травматична ампутація обох нижніх кінцівок. Через отримані травми потребує постійного стороннього догляду та побутового обслуговування. Позивач проживає сам і змушений або звертатись за допомогою до сторонніх осіб або намагатись самостійно організовувати своє життя. Знизилась якість життя, позивачу складно самостійно фінансово забезпечувати своє існування. Виникла необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, в тому числі для здійснення найпростіших побутових дій. Отримав 1 групу інвалідності без переогляду. Сталий життєвий уклад порушений. Позивач не може самостійно забезпечувати свою життєдіяльність в тій мірі, в якій міг до ДТП. Змушений витрачати час та зусилля на лікування, а також вживати заходи, спрямовані на хоча б часткову реабілітацію. Відчуває психологічний дискомфорт в зв`язку з втратою працездатності та потребою в сторонній допомозі, біль та втрату функціональності, що призводить до значного зниження якості життя та психологічного стресу.

Враховуючи вищенаведене, зміни в житті є дуже тяжкими, моральному та фізичному здоров`ю Позивача завдано непоправної шкоди, його нормальне життя - потребує тривалого відновлення, отже позивачу потрібно докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя. Враховуючи те, що Позивач зазнав значного фізичного болю, травма назавжди змінила життя Позивача у всіх сферах, Позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої йому моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 200 000 гривень. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації життя після травми.

11.06.2024 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що позивачем з позовною заявою не надано жодного належного та допустимого доказу якими підтверджується той факт, що гр. ОСОБА_1 отримав важкі травми 23.12.2021, в результаті наїзду потяга в м. Івано-Франківськ, як стверджує Позивач у позовній заяві. Крім того, Позивач зазначає в позовній заяві, що існують докази які він не може подати із позовною заявою, і дані докази будуть подані пізніше, а саме матеріали кримінального провадження, після їх отримання від органу досудового розслідування. Позивачем не зазначено ні номера кримінального провадження, ні назви органу досудового розслідування яким здійснювалось розслідування по даному кримінальному провадженню. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що Позивачем були здійснені всі залежні від нього дії спрямовані на отримання вказаного доказу (матеріали кримінального провадження).

Що стосується факту завдання моральної шкоди та розміру моральної шкоди зазначеного Позивачем у позовній заяві, зазначають, що визначена Позивачем сума моральної шкоди 200 000 гривень не відповідає принципу розумності та справедливості. Відсутні будь-які докази, для відшкодування моральної шкоди, що стали наслідком сильних душевних страждань та пережитого нервового стресу, як стверджує позивач, таких доказів до позовної заяви не додано. В матеріалах справи відсутні будь які докази, які би підтверджували як характер, так і обсяг моральних страждань гр. ОСОБА_1 (душевних, психічних тощо), а позовні вимоги ґрунтуються тільки на самому факті отримання важких трав.

Враховуючи наведене, беручи до уваги той факт, що матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_1 отримав важкі травми 23.12.2021, в результаті наїзду потяга в м. Івано-Франківськ, а також те, що вини залізниці у травмуванні ОСОБА_1 немає, а Позивачем не надано жодного доказу, що залізницею було нанесено ОСОБА_1 моральну шкоду, керуючись ст. ст. 43, 178 ЦПК України, просить суд відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

12.07.2024 року представником відповідача подано до суду додаткові пояснення, з яких вбачається, що АТ «Українська залізниця» не визнає позовні вимоги з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, що був поданий 11.06.2024. Так, згідно постанови про закриття кримінального провадження від 31.05.2022 винесеної слідчим Івано-Франківського РУП ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області, старшим лейтенантом поліції Шаховець В.В., розслідуванням кримінального провадження встановлено, що транспортна подія сталася унаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_1 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що унеможливлює належним чином оцінити ситуацію, що склалася, маючи вади слуху, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, в порушення вимог п. 2.5. розділу другого Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, рухався безпосередньо вздовж лівої рейки колії. Не реагуючи на звукові сигнали подані машиністом локомотива, ОСОБА_1 опинився на такій відстані від потягу, яка була не достатньою для його зупинки, унаслідок чого відбувся наїзд. При цьому пішохід ОСОБА_1 порушив вимоги Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України 19.02.1998, № 54, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за № 193/2633, Розділ 2 Правила безпеки для пішоходів: п.2.2. у якому вказано, що перед тим як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини, тощо); п. 2.3. згідно із яким при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини, тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його...; Пішоходам забороняється: п. 2.5. Ходити по залізничних коліях та наближатись до них на відстань менше п`яти метрів.

Крім того, розслідуванням кримінального провадження встановлено, що згідно протоколу оперативної наради № 347 від 24.12.2021 вини у випадку застосування екстреного гальмування машиністом тепловоза ОСОБА_2 на 143 км. 1 пк перегону «Хриплин-Івано-Франківськ» в добу 23.12.2021 немає. Машиніст тепловоза ОСОБА_2 під час слідування потягу № 2345 від 23.12.2021 в нестандартній ситуації діяв вірно.

Розслідуванням кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_1 під час наїзду потяга перебував у стані алкогольного сп`яніння, наїзд потяга на ОСОБА_1 стався в результаті його необережних дій та внаслідок грубого порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Вини залізниці у травмуванні ОСОБА_1 внаслідок наїзду потяга, немає. Крім того, розслідуванням кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_1 (Позивач) був допитаний у якості потерпілого та показав, що розуміє, що наїзд на нього потягом мав місце через його необачність. Враховуючи наведене вважає, визначена Позивачем сума моральної шкоди 200 000 гривень не відповідає принципу розумності та справедливості.

В матеріалах справи відсутні будь які докази, які би підтверджували умисне нанесення залізницею ОСОБА_1 моральної шкоди (завдання душевних, психічних страждань тощо), а позовні вимоги ґрунтуються тільки на самому факті нещасного випадку, який стався з необережності Відповідача та унаслідок порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

У разі задоволення (повністю або частково) судом позовних вимог Позивача, і встановлена судом сума буде перевищувати чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (у 2024р. - 32000грн.), Відповідачу, як податковому агенту, при виплаті визначеної судом суми моральної шкоди, необхідно буде утримати з такої суми та сплатити в бюджет 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору. В зв`язку з наведеним, Відповідач просить врахувати вимогу Податкового кодексу України, під час прийняття рішення. Враховуючи наведене, просить суд відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд врахувати обставини наведені у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Із виписки із медичної карти стаціонарного хворого 21755/2021 встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стаціонарі КНП «ОКЛ ІФОР» з 23.12.2021 року 26.01.2022 року, з діагнозом травматична ампутація кінцівок, ЗЧМТ. Струс головного мозку, повна травматична ампутація обох нижніх кінцівок на рівні колінних суглобів з пошкодженням судин та нервів. Забій лівої нирки. Травматичний шок. Геморагічний шок. Множинні забої та ссадна м`яких тканин голови. Множинні садна правої та лівої кисті. Ссадна в ділянці лівого ліктьового суглобу (а.с.9-10) .

Постановою слідчого Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Шаховець В.В. про закриття кримінального провадження від 31.05.2022 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001483 від 23.12.2021 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Із зазначеної постанови встановлено, що 23 грудня 2022 року близько 18:00 год. машиніст ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи вантажним поїздом рухався по першій головній залізничній колії перегону «Івано-Франківськ - Хриплин» у напрямку станції «м. Івано-Франківськ» у адміністративних межах м. Івано-Франківськ. В цей час, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що унеможливлює належним чином оцінити ситуацію, що склалася, маючи вади слуху, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, в порушення вимог п.2.5. другого розділу встановлених правил безпеки громадян на залізничному транспорті, на поверхні землі, у межах залізничної колії, у лежачому стані знаходився ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який впав під час перетинання залізничної колії справа наліво відносно руху поїзда. Після виявлення пішохода машиніст ОСОБА_2 подав звуковий сигнал та застосував екстрене гальмування. Однак відстань, що була в цей час між полягом та пішоходом, який не реагував на подачу звукових сигналів, була не достатньою для зупинки потягу, унаслідок чого відбувся наїзд. У результаті отриманих тілесних ушкоджень пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

Із постанови вбачається, що допитаний у якості потерпілого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказав на те, що події, які були протягом 23 грудня 2021 року він не пам`ятає, прийшов до тями вже у примішенні КНП «ОКЛ ІФ ОР», розуміє, що наїзд на нього потягом мав місце через його необачність.

Крім того, із зазначеної постанови встановлено, що відповідно до висновку експерта № 177/80-Д від 19.05.2022 судово-медичної експертизи ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої травми лівої нижньої кінцівки з повним травматичним відривом лівої гомілки на рівні середньої третини з раною в цій ділянці, ушкодження судин, нервів і переломами лівої великогомілкової та лівої малогомілкової кісток, тупої травми правої нижньої кінцівки з повним травматичним відривом правої гомілки на рівні верхньої третини з раною в цій ділянці, ушкодженням судин, нервів та переломами правої великогомілкової та правої малогомілкової кісток, які ускладнились травматичним шоком і викликали необхідність хірургічного лікування, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя у момент спричинення чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, можуть закінчитись або закінчуються смертю.

Згідно довідки розшифрування швидкостемірної стрічки вантажного поїзда № 2345 від 23.12.2021 тепловоз серії 2TЭ10M-2661СА під управлінням машиніста ОСОБА_2 , під час слідування потягу машиністом застосовано термінове гальмування на 143 км. 1 пк перегону «Хриплин - Івано-Франківськ». Наїзд не запобіг. Розрахунковий гальмівний шлях при швидкості 30 км/год мав би скласти 200 м., фактичний гальмівний шлях при швидкості 30 км/год склав 90 м. Згідно протоколу № 347 оперативної наради від 24.12.2021, при в.о. начальника локомотивного депо Чернівці встановлено, що вини у випадку застосування екстреного гальмування машиністом тепловоза ОСОБА_2 на 143 км. 1 пк перегону «Хриплин - Івано-Франківськ» в добу 23.12.2021 не має. Даний випадок згідно класифікації транспортних подій на залізничному транспорті, затвердженої наказом №235 від 03.07.2017 класифікувати як аварія та віднести за іншими. Машиніст тепловоза ОСОБА_2 під час слідування потягу №2345 від 23.12.2021 в нестандартній ситуації діяв вірно.

Таким чином, розслідуванням кримінального провадження встановлено, що транспортна подія сталася унаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_1 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що унеможливлює належним чином оцінити ситуацію, що склалася, маючи вади слуху, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, в порушення вимог п 2.5. другого розділу встановлених правил безпеки громадян на залізничному транспорті, рухався безпосередньо вздовж лівої рейки колії. Не реагуючи на звукові сигнали подані машиністом локомотива, ОСОБА_1 , опинився на такій відстані від потягу, яка була не достатньою для його зупинки, унаслідок чого відбувся наїзд. При цьому пішохід ОСОБА_1 порушив вимоги Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України 19.02.1998 №54, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2633, Розділ 2 Правила безпеки для пішоходів: п. 2.2., у якому вказано, що перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини. тощо): п. 2.3., згідно із яким, при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини, тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його: п. 2.5., у якому зазначено, що пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них па відстань менше п`яти метрів (а.с.46-48).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12ААВ №758680 від 28.08.2022 року ОСОБА_1 є інвалідом першої групи «Б», потребує стороннього догляду і побутово обмежений (а.с.15).

З індивідуальної програми реабілітації інвалідів від 29.08.2022 року №1727 вбачається, що ОСОБА_1 перебував на зазначеній програмі реабілітації (а.с.12).

Згідно листа заступника директора Департаменту безпеки руху, охорони праці та екологічної безпеки АТ «Українська залізниця» від 22.04.2024 року тепловоз 2ТЕ10М-2661 А/Б перебуває на балансі виробничого структурного підрозділу «Локомотивне депо Чернівці» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_2 працює у виробничому структурному підрозділі «Локомотивне депо Чернівці» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніста тепловоза з липня до цього часу (а.с.11).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Законодавець у ч.1 ст.16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Норми частини 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК Україниморальна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом,іншим ушкодженнямздоров`я абосмертю фізичноїособи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 1статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до вимог частин 2 та 5статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, обов`язок доведення вини власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц).

Шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року по справі № 127/13341/20.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого.

Зазначене вище відповідає висновкам Верховного Суду викладеним у постановах:від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження№ 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі№ 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18),від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

При цьому, згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, а не відмови у повному обсязі.

Відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року по справі № 450/4163/18.

На думку суду, позивач поза розумним сумнівом зазнав моральних та душевних страждань у зв`язку з отриманням важких травм та залишився інвалідом І групи довічно, а відновлення попереднього стану його здоров`я неможливе. Позивач пережив оперативне лікування, внаслідок наїзду отримав важкі травми, в тому числі відбулась повна травматична ампутація обох нижніх кінцівок. Вищевказані прояви душевних страждань є типовими для будь-якої звичайної людини, адже позивач мав змінити свій нормальний звичайний уклад життя та втратив можливість повноцінно жити. Наявність у позивача цих душевних страждань є очевидною.

Водночас судом не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_1 або непереборної сили, а тому особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має відповідати за завдану позивачеві шкоду незалежно від її вини.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок грубої необережності потерпілого, яка й сприяла виникненню шкоди, адже травмування позивача відбулося внаслідок порушення ним вимог п. 2 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджених Постановою КМУ № 903 від 10.11.1995, а також п. 2.2,2.3, 2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19.02.1998.

З урахуванням встановлених обставин справи, наявності грубої необережності потерпілого, яка сприяла виникненню шкоди, на думку суду, справедливим та розумним розміром відшкодування моральної шкоди на користь позивача в даному випадку буде сума в розмірі 100 000 грн., що враховує глибину та тривалість душевних страждань позивача і відповідає принципу співмірності.

Отже, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення з відповідача АТ «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у сумі 1 211, 20 грн.

Керуючись ст.ст.12,81,89, 141, 258,259,263,273,354,355ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», місцезнаходження: м.Київ, вул.Єжи Гедройця, буд.5, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, визначену без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження: м.Київ, вул.Єжи Гедройця, буд.5,

Суддя Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 18 вересня 2024 року