Номер провадження: 22-ц/813/628/24
Справа № 522/8259/21
Головуючий у першій інстанції Кузнецова В. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Іваніва Сергія Павловича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовною заявою Одеської міської ради до приватного підприємства «Корал», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Виробничий кооператив «Колос», ФОП ОСОБА_3 про скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання недійсним протоколу загальних зборів та акту приймання-передачі майна,

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2021 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до приватного підприємства «Корал», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Виробничий кооператив «Колос», ФОП ОСОБА_3 про скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання недійсним протоколу загальних зборів та акту приймання-передачі майна (т. 1 а.с. 1-21).

19 жовтня 2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси (головуючий суддя Кузнецова В.В.) позов Одеської міської ради до приватного підприємства «Корал», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Виробничий кооператив «Колос», ФОП ОСОБА_3 , про скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання недійсним протоколу загальних зборів та акту приймання-передачі майна суд вирішив задовольнити. А саме суд вирішив визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25.05.2000 року, укладений між кооперативом «Колос» та приватним підприємством «Корал». Визнати протиправним та скасувати рішення (з відкриттям розділу) державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Р.В. від 20.03.2019 року № 46055338, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за приватним підприємством «КОРАЛ» на нежитлове приміщення за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 85. Визнати недійсним протокол засідання загальних зборів учасників приватного підприємства «КОРАЛ» від 24.04.2019 року, засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М. та зареєстрований за № 468, 469, та акт прийому - передачі від 24.04.2019 року, який засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М. та зареєстрований за № 472, 473. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Байлової Н.В. від 08.05.2019 року №46780252, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 від 26.07.2019 року, засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. та зареєстрований в реєстрі № 386. Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Т.В. від 29.07.2019 року № 47993823, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 від 26.07.2019 року, засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. та зареєстрований в реєстрі № 387. Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Т.В. від 29.07.2019 року № 47994089, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Також суд вирішив стягнути солідарно з приватного підприємства «Корал», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Одеської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 19295 (дев`ятнадцять тисяч двісті дев`яносто п`ять) грн (т. 2 а.с. 101-113).

14 грудня 2021 року Одеським апеляційним судом отримано апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Іваніва Сергія Павловича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2021 року. Апелянт не погоджується з прийнятим рішенням вважає його таким, що підлягає скасуванню. Апелянт вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які були викладені у запереченнях відповідачів, а мотивувальна частина оскаржуваного рішення, на думку апелянта, не містить мотивованої оцінки аргументів, наведених відповідачами у своїх запереченнях. Апелянт повідомляє, що відповідачі ОСОБА_1 , ПП «Корал» та ОСОБА_2 заявляли про застосування позовної давності у справі №522/8259/21, що як зазначає апелянт підтверджується технічною фіксацією ходу судового розгляду даної справи та поданими відповідачами документами, а саме наявними в матеріалах справи відзивом відповідачів ОСОБА_4 , ПП «Корал», складених від їх імені адвокатом Іванів С.П. та відзивом відповідача ОСОБА_2 , складеним від її імені адвокатом Бочевар М.П., але, як зазначає апелянт, заяви відповідачів про застосування строків позовної давності у даній справі в описовій частині оскаржуваного рішення не були відображені. Також апелянт вказав, що відповідачі звертали увагу на те, що органи ОМР перед поданням позивачем позову здійснили знесення нерухомого приміщення під виглядом демонтажу рухомого майна, тим самим, знищивши об`єкт будівельно-технічної експертизи, за результатами якої було б можливо встановити час побудови приміщення. При цьому, на думку апелянта, даний факт (час побудови приміщення за результатами будівельно-технічної експертизи) має значення для вирішення питання щодо дійсності купівлі-продажу нежитлового приміщення в 2000 році. Апелянт зазначив, що на підтвердження того факту, що приміщення було об`єктом нерухомості відповідач ОСОБА_2 надала до суду Висновок судового експерта ОСОБА_5 від 16 вересня 2019 року, складений за результатами експертного дослідження №83/19, за яким приміщення було капітальною спорудою, незважаючи на це, як зазначає апелянт, суд першої інстанції не дослідив даний доказ та його значення для встановлення обставин справи. Також апелянт звернув увагу на те, що у своєму позові позивач заявив як підставу своїх вимог обставину того, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , належить позивачеві, однак, жодного правовстановлюючого документу на підтвердження своїх прав на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , позивач не надав. При цьому, апелянт вважає, що обов`язок доказування даної обставини в даній справі був наявним саме у позивача, а не у відповідача. Апелянт також не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності предмету договору купівлі-продажу на момент його укладання і побудови приміщення у 2018 році та зазначає, що про існування приміщення до 2018 року свідчить договір купівлі-продажу даного приміщення від 25 лютого 2000 року. З огляду на викладене, апелянт просив скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2021 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовної заяви Одеської міської ради про скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсним договорів купівлі-продажу, визнання недійсним протоколу загальних зборів та акту приймання-передачі майна, відмовити в повному обсязі (т. 2, а.с. 117-139).

04 жовтня 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, в якому представник Одеської міської ради просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін (т. 2, а.с. 219-225).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У судовому засіданні 11 квітня 2024 року представник позивача Одеської міської ради Слободяник І.С. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила оскаржуване рішення залишити без змін, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бочевар М.П. просив задовольнити апеляційну скаргу, представник третьої ФОП ОСОБА_3 адвокат Морозова О.С. просила апеляційну скаргу відхилити. Від представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Михайлова О.М. 10 квітня 2024 року надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Апелянт та інші учасники провадження в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, питання щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції не ініціювали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення та задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що проведена державна реєстрація прав за ПП «Корал» на нежитлове приміщення за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 85, здійснена на підставі документів, які не лише не надають змогу встановити законну підставу виникнення права власності, а і мають ознаки ймовірного підроблення та містять недостовірні дані, що стало початком неодноразової перереєстрації даного об`єкту за пов`язаними між собою особами (т. 2, а.с. 104).

При цьому, суд першої інстанції вказував на те, що за договором купівлі-продажу кооперативом «Колос» передано у власність приватному підприємству «Корал» нежитлове приміщення, що фактично було споруджене через 18 років після укладення договору щодо його відчуження, що є неможливим. З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку, що не існувало об`єкта, який передавався у власність, на момент нібито укладання договору, що суперечить нормам, принципам та завданням такого правового інституту як право власності та не може в подальшому породжувати жодних правових наслідків (т. 2, а.с. 106).

Також, суд першої інстанції зазначив, що відсутня будь-яка інформація, яка б підтверджувала, що кооператив «Колос» дійсно є власником спірного об`єкта, тобто відчуження останнього на користь приватного підприємства «Корал» відбулося особою, яка не мала права розпоряджатися майном, оскільки відсутні будь-які відомості, що підтверджували таке його право як власника (т. 2, а.с. 107).

Крім того, суд першої інстанції виснував, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між кооперативом «Колос» та приватним підприємством «Корал» є недійсним, оскільки сторонами не дотримана обов`язкова вимога щодо нотаріального посвідчення спірного договору (т. 2, а.с. 108).

З огляду на викладене, дослідивши всі обставини справи, оцінивши зібрані та надані докази в їх сукупності, беручи до уваги, що відповідачем не спростовано належним чином доводів Одеської міської ради, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність позовних вимог, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають захисту, у зв`язку з чим позов було задоволено (т. 2, а.с. 111).

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне оскаржуване рішення скасувати, а провадження у справі закрити, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі №522/3454/16-ц). Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер. Так, згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Таким чином, критеріями розмежування судової юрисдикції (зокрема господарської та цивільної юрисдикції), тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів.

Предметом позову в даній справи є матеріально-правові вимоги позивача про скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання недійсним протоколу загальних зборів та акту приймання-передачі майна. Вказані вимоги стосуються нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Звертаючись до суду із позовом, Одеська міська рада зазначала, що державна реєстрація права власності на вказаний об`єкт нерухомості, право власності на який, на думку позивача, набуто неправомірно, порушує права Одеської міської ради як власника земельної ділянки, на якій розташований спірний об`єкт нерухомості.

З матеріалів справи вбачається, що власником нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 34-35). Право власності на вказане приміщення набуте ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу №386 та №387 від 26 липня 2019 року, що були укладені з ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 183-186). Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання та здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець. При цьому, спірне нежитлове приміщення як до, так і після відчуження на користь ОСОБА_2 використовувалося відповідачами з метою здійснення підприємницької діяльності (т. 1, а.с. 111-117, 122-123). Так, зокрема, у висновку експертного дослідження №83/19 від 16 вересня 2019 року, що був наданий до суду представником ОСОБА_2 , зазначено, що одноповерхова, окремо розташована будівля нежитлового приміщення №85 використовувалася як кафе (т. 2, а.с. 26 зворот).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці, розглядають господарські суди.

За таких обставин, оскільки предметом спору у даній справі є об`єкт нерухомого майна, що використовувався суб`єктами господарювання з метою здійснення підприємницької діяльності, а отже за своїм суб`єктним складом, предметом спору та характером спірних правовідносин вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, провадження у справі необхідно закрити, так як цей спір має розглядатися в порядку господарського судочинства. На вказане суд першої інстанції увагу не звернув та дійшов помилкових висновків для наявності підстав розгляду справи та ухвалення рішення по суті спору.

За ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, апеляційний суд на підставі ст. 377 ЦПК України, частково задовольняючи апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції, закриває провадження у справі та роз`яснює позивачеві його право на звернення до суду в порядку господарського судочинства. При цьому, апеляційний суд роз`яснює позивачеві, що відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Іваніва Сергія Павловича задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2021 року скасувати, провадження у справі закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду з відповідним позовом в порядку господарського судочинства або із заявою про передачу справи за встановленою юрисдикцією в порядку, визначеному ст. 256 ЦПК України.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда

Повний текст постанови складений 24 квітня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк