Справа № 399/555/23
Провадження № 2/399/21/2024
УХВАЛА

Іменем України

24 січня 2024 року смт Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участі секретаря судового засідання Гиценко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Онуфріївка цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровогадськоїо оласті про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради,

встановив:

До Онуфріївського районного суду Кіровоградської області звернулась представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 з позовом в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Онуфріївської селищної ради № 4391 № «Про надання згоди на поділ земельної ділянки та замовлення виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки в АДРЕСА_1 ».

Позов мотивує тим, що листом № 01-06/64/1 від 05.06.2023 року відповідач проінформував про прийняте рішення щодо поділу земельної ділянки вказавши на підставу прийняття відповідного рішення ради та надав орієнтовну схему поділку земельної ділянки 1,1916 га, кадастровий номер :50:023:0011 на дві окремі земельні ділянки площею 0, 5000 га та 0, 6916 га.

З наданої відповідачем схеми вбачається, що на земельній ділянці з кадастровим номером :50:023:0011 розташовано 5 об`єктів нерухомого майна: будівля літ «А»; будівля літ «Б»; будівля літ «В»; будівля літ «І »; будівля літ «Д». Проте, згідно договору дарування комплексу будівель від 14.07.2009 року та технічного паспорту на об`єкт від 12 травня 2021 року у власність позивача перейшло 8 об`єктів нерухомого майна: прохідна - літ «А» - цегляна, загальною площею 77 кв.м.; компресорна - літ «Б» - цегляна, загальною площею 50, 3 кв.м.; виробничий корпус - літ «В» - цегляна, загальною площею 784, 3 кв.м.; градирня - літ «Г» - з/б плити, загальною площею 59, 5 кв.м.; фундамент - літ «ф-т» - з/ б, загальною площею 525 кв.м; фундамент - літ «ф-ті» - з/б, загальною площею 1100 кв. м; огорожа - № з/б плити 512, 2 п.м.; вбиральня - літ «у» - цегляна, загальною площею 4,5 кв.м.

Акцентували увагу суду, що під час укладення договору оренди землі загальною площею 1, 1916 га з кадастровим номером :50:023:0011 між позивачем та відповідачем було встановлено, що на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, комплекс будівель загальною площею 0, 18765 га, який знаходиться у власності орендаря згідно договору дарування від 14.07.2009 року (п.3 договору).

Тобто, під час укладення договору оренди землі на земельній ділянці площею 1, 1916 га з кадастровим номером :50:023:0011 розміщувалося 8 об`єктів нерухомості, котрі наразі не відображені на орієнтовній схемі поділку земельної ділянки 1, 1916 га, кадастровий номер :50:023:0011 на дві окремі земельні ділянки площею 0,5000 га та 0,6916 га, що слугував підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Відтак, після запропонованого Відповідачем поділу комплекс будівель буде розривно розташовуватися на двох новоутворених ділянках, а саме відповідно до орієнтовної схеми поділу земельної ділянки з кадастровим номером :50:023:0011 після поділу на земельній ділянці орієнтовною площею 0,5000 га будуть розміщуватись наступні будівлі: прохідна - літ «А» - цегляної, загальною площею 77 кв.м.; компресорна - літ «Б» - цегляної, загальною площею 50,3 кв.м.; виробничого корпусу - літ «В» - цегляного, загальною площею 784,3 кв.м.; градирні - літ «Г» - з/б плити, загальною площею 59,5 кв.м.; вбиральні - літ «У» - цегляної, загальною площею 4,5 кв.м. На другій земельній ділянці орієнтовною площею 0, 6916 га будуть розміщуватись наступні будівлі: фундаменту - літ «ф-т» - з/б, загальною площею 525 кв.м; фундаменту - літ «ф-ті» - з/б, загальною площею 1100 кв.м. При цьому доля огорожі - 512 п.м., котра розміщується по всьому периметру земельної ділянки взагалі не зрозуміла. Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статгі 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

Ухвалою суду від 1 серпня 2023 року відкрито загальне позовне провадження.

22 серпня 2023 року представником відповідача Онуфріївської селищної рада Олександрійського району Кіровоградської області подано відзив на позовну заяву в якому позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, представником позивача до канцелярії суду подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позов підтримали та просили задовольнити.

Представник Онуфріївської селищної ради в судове засідання не вявився, про місце та час судового засідання повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відправлення правосуддя, зокрема, ухвалення судових рішень, є завданням судів та їх основною функцією, якщо особа вважає судове рішення необґрунтованим та незаконним передбачено можливість оскаржити відповідне рішення. В свою чергу, чинне законодавство закріплює можливість особі реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист порушених і оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ і організацій гарантується їх правом на звернення у встановленому порядку з вимогою до компетентного органу, наділеного юрисдикційними функціями, розпочати діяльність по розгляду і вирішенню справи зі спірних правовідносин.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Як вбачається з позовної заяви, предметом оскарження є рішення Онуфріївської селищної ради від 12 травня 2023 року № 4391 про надання згоди на поділ земельної ділянки та замовлення виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону № 280/97-ВР наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема у сферах бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, управління комунальною власністю, житлово-комунального господарства, регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо. Реалізуючи зазначені повноваження, органи місцевого самоврядування наділені правом приймати управлінські рішення.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу). З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Так, аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин. Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. Оспорювання рішення органу місцевого самоврядування як суб`єкта владних повноважень поглинається спором про речове, приватне право, яке могло належати особі як до звернення до органу місцевого самоврядування, так і виникнути в результаті реалізації рішення органу місцевого самоврядування, але захист якого відбувається у порядку цивільного судочинства (стаття 19 ЦПК України) у спосіб, характерний для приватноправових відносин. Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в рішенні від 01.04.2010 №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 ЗК України в частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник на етапі надання згоди на поділ земельної ділянки та замовлення виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки в АДРЕСА_1 , як уповноваженим органом місцевого самоврядування.

У постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 320/1177/19 вказано про те, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта.

У постанові від 17.10.2018 року у справі № 380/624/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи не визначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикційної належності спору, предметом якого є оскарження рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання або відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом.

Якщо особа звертається до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідне рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. Викладене узгоджується з правовим висновком, викладеними у Постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 361/2562/16-а (провадження № 11-1179апп18).

Оскільки, даний спір випливає з приводу реалізації Онуфріївькою селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області дискреційних владно-управлінських повноважень (надання згоди на поділ земельної ділянки та замовлення виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки) та має ознаки публічно-правового, а в результаті прийняття рішення особа не набуває речового права на земельну ділянку, то такий спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства, оскільки не стосується приватноправових відносин. Отже, розгляд та вирішення даної справи належить до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи предмет та підставу позову ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що такий не може бути розглянутий в межах цивільного судочинства, а тому в цій справі необхідно закрити провадження через непідвідомчість Онуфріївському районному суду Кіровоградської області з роз`ясненням права на звернення до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Згідно ч.1 п.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У зв`язку із вищевикладеним, провадження у справі підлягає закриттю.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З огляду на викладене, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові 04 березня 2020 року у справі № 280/174/19, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а відтак на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі слід закрити.

Керуючись ст. ст. 200, 255 ЦПК України, суд -

постановтив:

Провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровогадськоїо області про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 про право звернення з даною позовною заявою в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя М.М. Лях