Номер провадження: 22-ц/813/2383/24
Справа № 496/4951/23
Головуючий у першій інстанції Портна О.П.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення,

встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з вказаним вище позовом до ОСОБА_2 у якому просить стягнути з ОСОБА_2 шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 74960,96 грн у тому числі: кошти на амбулаторне лікування 13500 грн, інфляційні втрати 6739,96 грн, 3% річних 1158 грн, втрачений заробіток 4723 грн, втрачений заробіток (дохід) 48840 грн.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2023 року справу за позовом ОСОБА_1 передано за підсудністю до Роздільнянського районного суду Одеської області.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною у якій просить скасувати ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2023 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, відповідач проходить службу у лавах Збройних Сил України, а саме у військовій частині НОМЕР_1 , яка знаходиться у межах територіальної юрисдикції Біляївського районного суду Одеської області, а тому справа має розглядатися саме цим судом першої інстанції за місцем перебування відповідача.

Суд першої інстанції безпідставно посилався на відомості, надані відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області, які на думку скаржника не є належним доказом на підтвердження місця перебування відповідача, оскільки ця інформація спростовується відомостями, викладеними у витязі з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 лютого 2022 року №3.

Правом на відзив відповідач не скористався.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року, з огляду на положення ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження за матеріалами, що містяться у справі, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про передачу справи на розгляд до іншого суду, право на апеляційне оскарження якої регламентовано п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про передачу цієї справи за підсудністю до Роздільнянського районного суду Одеської області, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не має зареєстрованого місця проживання на території Біляївського району Одеської області, що є необхідною передумовою для розгляду справи саме Біляївським районним судом Одеської області за правилами загальної територіальної підсудності. При цьому судом враховано, що шкода заподіяна позивачу за межами території Біляївського району Одеської області, крім того місце проживання позивача зареєстроване в Роздільнянському районі Одеської області, що також виключає розгляд справи Біляївським районним судом Одеської області за правилами, регламентованими ч.3 ст. 28 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

За ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Отже вказаною нормою, передбачено загальні правила підсудності справи суду, пов`язані з місцем проживання або ж перебування відповідача, яким є фізична особа.

Відповідно до ч.3 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Таким чином, положеннями статті 28 ЦПК України закріплено за позивачем право вибору суду при зверненні з позовом, що виникає у правовідносин про відшкодування шкоди, заподіяних внаслідок вчинення кримінального правопорушення - за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача чи за місцем заподіяння шкоди, у такий спосіб законодавець виокремив правило альтернативної підсудності.

Звертаючись до суду з цим позовом до Біляївського районного суду Одеської області, ОСОБА_1 посилався на положення ч.1 ст. 27 ЦПК України, тобто правила загальної підсудності, зазначаючи, що справа підсудна саме цьому суду першої інстанції, оскільки місцем перебування відповідача є військова частина НОМЕР_2 , де ОСОБА_2 проходить військову службу про що свідчить витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26 лютого 2022 року №3.

Однак скаржник помилково ототожнює місце перебування з місцем несення (проходження) військової служби, якою є військова частина, зважаючи на таке.

Законом, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження, є Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон).

Визначення поняття «місце перебування» унормовано положеннями вказаного вище Закону.

Так відповідно до ст. 3 Закону, місцем перебування є житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

З огляду на наведене, військова частина у якій відповідач проходить військову службу не є місцем перебування особи у розумінні положень вказаного вище Закону, а тому це не може враховуватися при застосуванні ч.1 ст. 27 ЦПК України, а відтак і слугувати підставою для розгляду та вирішення цієї справи Біляївським районним судом Одеської області.

Як убачається з матеріалів справи судом першої інстанції на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України встановлено зареєстроване місце проживання відповідача, яким є: АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Окрім того, судом врахувано характер спірних правовідносин у цій справі, щодо відшкодуванням шкоди, завданої позивачу внаслідок кримінального правопорушення, вчинене, зокрема, у с. Новокрасне, що знаходиться у межах адміністративно-територіальної юрисдикції Роздільнянського районного суду Одеської області (а.с. 9).

Ураховуючи те, що на час вирішення питання про відкриття провадження по справі, в матеріалах справи відсутні докази зареєстрованого місця проживання або перебування відповідача ОСОБА_2 у межах адміністративно-територіальної юрисдикції Біляївського районного суду Одеської області, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що справа підсудна Роздільнянському районному суду Одеської області, зважаючи на зареєстроване місце проживання відповідача, місце проживання позивача та місце вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про підсудність справи Роздільнянському районному суду Одеської області.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими зазначені вище висновки суду з якими не погоджується скаржник.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного постановлення оскаржуваної ухвали.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційна скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

Н.В. Стахова