Справа № 570/4909/23
Номер провадження 2/570/157/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

представника позивача - адвоката Зражевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до (Акціонерного товариства "Альфа-Банк") АТ Сенс Банк, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання припиненими грошового зобов`язання та іпотеки, зняття обтяження з нерухомого майна, -

в с т а н о в и в :

В обгрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що 15 березня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) (далі - Банк) і третьою особою ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 372/07, відповідно до якого Банк надав Позивачу кредит в сумі 30 000 євро зі сплатою процентів в розмірі 12 % річних, строком повернення до 11 березня 2022 року (копія Договору про іпотечний кредит №372/07 від 15.03.2007 року додається під №1).

У відповідності до п.4.1. Кредитного договору в якості забезпечення виконання позичальником ОСОБА_2 (Третя особа) своїх зобов`язань перед кредитором за вказаним договором кредитор укладає з майновим поручителем ОСОБА_1 (Позивач) іпотечний договір, а також з поручителем ОСОБА_1 договір поруки, а також іпотечного договору.

Зокрема, між АТ «Промінвестбанк» та позивачем ОСОБА_1 16.03.2007 року був укладений іпотечний договір №394/07, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Скоромною Ю.А., зареєстрований в реєстрі за №565, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку належні йому на праві власності:

- незавершений будівництвом житловий будинок, загальною площею 86,7 кв.м. процент готовності якого складає 65,0;

- земельна ділянка № НОМЕР_1 (забудована, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого підсобного господарства),

які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (копія іпотечного №372/07 від 15.03.2007 року додається під №2).

17 грудня 2012 року право вимоги за кредитним договором було відступлено від первісного кредитора ПАТ «Промінвестбанку» до ПАТ «Альфа-Банк», який є правонаступником Кредитора по вищевказаним зобов`язанням.

Згідно загальнодоступної інформації, з 01 грудня 2022 року АТ «Альфа-банк» змінив найменування на АТ «Сенс Банк» (Відповідач), що не є формою правонаступництва, а лише стосується зміни назви даного кредитора, тому в якості Відповідача зазначено саме АТ «Сенс Банк».

Відповідно до п.7.2. іпотечного договору, даний договір діє до повного виконання Іпотекодавцями (та/або Позичальником) зобов`язань за договором про іпотечний кредит (з урахуванням всіх змін та доповнень до нього) або до припинення іпотеки у випадках, що прямо передбачені чинним законодавством України.

У зв`язку з неналежним виконанням Позичальником ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань по договору іпотечного кредиту, Банк звернувся до суду із позовом про стягнення усієї суми заборгованості, яка виникла до кредитному договору.

За наслідками розгляду позову Кредитора, рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 22 травня 2015 року було задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (правонаступником якого визнано ПАТ «Альфа-банк») до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і вирішено стягнути солідарно з Відповідачів заборгованість за договором про іпотечний кредит №372/07 від 15.03.2007 року в сумі 324 817 грн. 85 копійок, 2 823 грн. судового збору (копія рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22.05.2015 року додається під №3).

Оскільки строк дії договору про іпотечний кредит був визначений за згодою сторін «до 11 березня 2022 року», фактом подачі вищевказаного позову до суду, Банк змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором та стягнув на користь банку Достроково всю суму заборгованості по тілу та процентам в сумі 324 817 грн. 85 коп., а також 2 823 грн. судового збору.

Третьою особою ОСОБА_2 рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22.05.2015 року виконано та сплачено заборгованість повністю у сумі 324 817 гри. 85 коп. та 2 823 грн. судового збору.

Факт повного виконання зобов`язання Позивачем підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження № 58962026 від 21.12.2020 року, видану приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О. на підставі виконавчого листа Рівненського районного суду №570/3047/13-ц від 09.07.2015 року з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (копія постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.12.2020року додається під №4).

Станом на даний час вказана постанова приватного виконавця не оскаржувалася представником Банку, що свідчить про визнання Банком таких обставин.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припинилося виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, зобов`язання Позивача - як солідарного відповідача в справі, є припиненими.

Факт наявності рішення суду про стягнення суми боргу по справі №570/3047/13-ц вказує на те, що Банк направив Позивачу вимогу про дострокове погашення кредиту, чим змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором.

Сума кредиту за кредитним договором була стягнута судом в повному обсязі.

Однак, боржником ОСОБА_2 23.04.2021 року отримано лист-повідомлення від АТ „Альфа-банк" від 12.04.2021 року за вих.№525 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання па підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушення) (копія листа- повідомлення від 12.04.2021 року додається під №5).

ОСОБА_2 листом від 26.04.2021 року, в свою чергу, інформувала АТ «Альфа-банк» про свою незгоду з такою вимогою, з посиланням на факт відсутності в неї заборгованості по кредитному договору №372/07 від 15.03.2007 року у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду про сплату суми заборгованості перед Банком (копія листа ОСОБА_2 від 26.04.2021 року на адресу Банку додається до даного позову додається під №6).

Всупереч законній позиції Позичальника ОСОБА_2 з приводу відсутності підстав звернення банком стягнення на вказану іпотеку, з Банку повторно надіслали Позичальнику ОСОБА_2 письмове повідомлення від 29.04.2021 року за вих.№39217-23.1-б/б, зі змісту якого вбачається, що представники Банку не враховують факт виконання нею рішення суду про стягнення заборгованості по даному кредиту і наполягають на наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку (копія повідомлення Банку від 29.04.2021 року за вих-№39217-23.1-б/б додається під №7).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.05.2021 року, іпотекодержателем по іпотечному договору, реєстровий номер 565 від 16.03.2007 року є ПАТ «Альфа-Банк» () (копія витягу з реєстру додається під №8), у зв`язку з чим відповідачем в справі зазначено саме АТ "Альфа-банк" (нині - АТ «Сенс Банк»).

Отже, всупереч припинених правовідносин за зобов`язаннями Позичальника ОСОБА_2 (а відтак і позивача - солідарного відповідача), Відповідач АТ «Сенс Банк» має намір вжиття заходів по зверненню стягнення на предмет іпотеки по такому зобов`язанню, тобто вчинити протиправні дії по відношенню до предметів, застави, власником яких є позивач ОСОБА_1 , що обумовлює подачу даного позову до суду.

Оскільки, Відповідач вважає, що правовідносини між АТ „Альфа-Банк" та ОСОБА_2 існують (чинні), тому наявні правові підстави для вимоги позивача до суду про визнання припиненими грошового зобов`язання за вказаним кредитним договором та договором іпотеки.

Крім того, позивач вказує, що Відповідач в справі фактично двічі встановлював для Позичальниці ОСОБА_2 (а відтак і для позивача майнового (фінансового) поручителя) вимогу дострокового припинення зобов`язання, доказами чого є наступні обставини та факти.

Всупереч наявності вищевказаного рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22.05.2017 року про стягнення (солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) на користь АТ «Альфа-банк» заборгованості за іпотечним договором №372/07 від 15.03.2007 року в сумі 324 817 грн. 85 коп., Банк повторно листом від 24.02.2016 року за вих.№16835-34-б/б інформував позичальника ОСОБА_2 про те, що станом на 01.02.2016 року загальна сума заборгованості за договором №372/07 від 15.03.2007 року становить 42 108,48 євро, а саме :

За кредитом - 25 858,73 євро;

За відсотками - 6 408,11 євро;

По пені - 9841,64 євро.

Зважаючи на зазначене та положення Договору, Банк вимагає від позичальника достроково повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за користування кредитом і нараховану неустойку (копія лист-вимоги про усунення порушення від 24.02.2016 року додається під №9).

В подальшому, на підставі даного листа-вимоги, банк звернувся до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису і 19.03.2016 року отримав виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., реєстровий №6949 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, що виникла по Договору про іпотечний кредит №372/07 від 15.03.2007 року, сума заборгованості складається з :

- заборгованості за кредитом - 25 858,73 євро;

-заборгованості за відсотками за користування кредитом - 6 408,11 євро (копія Виконавчого напису №6949 додається під № 10).

У зв`язку з незгодою з боку Позичальника ОСОБА_2 з приводу фактично подвійного стягнення боргу по кредитному договору (на підставі рішення суду та виконавчого напису), остання подала заяву про визнання даного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за наслідками розгляду якої згідно рішення Апеляційного суду Рівненської області від 13.04.2017 року виконавчий напис №6949 від 19.03.2016 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. визнано таким, що не підлягає виконанню (копія рішення Апеляційного суду Рівненської області від 13.04.2017 року додається під № 11).

У відзиві від 05.09.2023 №17135 представник відповідача ОСОБА_3 зазначає, що АТ «СЕНС БАНК» проти доводів позовної заяви заперечує в повному обсязі, виходячи з наступного.

Так, підставою для визнання припиненою іпотеки, Позивач посилається на виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Відповідно до укладеного договору про іпотечний кредит №372/07 від 15.03.2007 року ОСОБА_2 надано кредит в розмірі 30000,00 євро з відсотковою ставкою 12 % річних, зі строком повернення 11.03.2022 року. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала. Станом на 17.01.2011 року наявна заборгованість за кредитним договором становить 324 817 грн. 85 коп.

На забезпечення вказаного кредитного договору був укладений договір іпотеки №394/07 від 15.03.2007 року, згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме : незавершений будівництвом житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 .

Позичальник належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим АТ «Альфа-Банк» був змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 22.05.2015 року позов було задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованість за договором про іпотечний кредит № 372/07 від 15 березня 2007 року в сумі 324 817 грн.

Виконавче провадження було відкрито 22.04.2019 року та закінчено 21.12.2020 року, тобто майже рік після відкриття виконавчого провадження та майже 5 років після винесення рішення

суду.

Звертаємо увагу суду, що зобов`язання, визначене в рішенні суду має бути повернуто кредитору в повному обсязі шляхом перерахування стягнутих коштів на рахунок кредитора одним платежем. Матеріали справи не містять доказів такої сплати на рахунок банку, постанова про закінчення виконавчого провадження таким доказом перерахування грошових коштів на рахунок кредитора не може бути. Відтак неможливо вважати зобов`язання таким, шо виконано належним чином.

Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 19 травня 2020 року у справі N 361/7543/17 (провадження 14-546пс19) та від 18 вересня 2018 року у справі N 921/107/15-г/16 (провадження N 12-117гс18).

Підстави припинення іпотеки передбачено ст. 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку».

Матеріали справи не містять доказів платіжних доручень, квитанцій, тощо) виконання рішення суду шляхом перерахування коштів на рахунок кредитора в порядку та розмірі встановленому рішенням суду. Належним виконанням зобов`язання за кредитним договором може бути лише перерахування на рахунок кредитора коштів в розмірі, визначеному рішенням суду. Належним є виконання зобов`язання шляхом перерахування коштів на рахунок кредитора, яке прийняте кредитором. Таких доказів матеріали справи не містять.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц, наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Перерахування грошових коштів на рахунок кредитора відбувалось в гривні, в той час як між сторонами виникли невиконані зобов`язання в іноземній валюті, відтак таке виконання не може вважатися належним.

Згідно го приписів ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека визнається припиненою у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Загальні положення виконання грошового зобов 'язання у відповідності до ст. 533 ЦК України передбачають, що у випадку коли зобов`язання визначено грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках та порядку і на умовах, встановлених законом.

Постановою ВПВС від 04.04.2018 у справі № 764/12665/14-ц, провадження № 14-134 цс18 відступила від правової позиції ВСУ щодо особливості звернення стягнення на кошти боржника у іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті (ст. 49 п.8 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-Х1У), викладених у подібних правовідносин в постанові від 13.09.2017р. № 6-1445 цс17 та зазначила, шо у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів у іноземній валюті із визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума у іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконання рішення суду.

Враховуючи наявність невиплаченої частини основного зобов`язання за кредитним договором, а також за відсутності передбачених ст.599 ЦК України підстав вважати основне зобов`язання припиненим, висновок суду першої інстанції про припинення іпотеки внаслідок виконання боргового зобов`язання та наявність підстав для виключення предмету іпотеки із реєстру іпотек та єдиного реєстру заборон відчуження іпотечного майна суперечить фактичним обставинам справи та положенням ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

В постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року справа № 61-5779 св 18 «Системний аналіз зазначених норм Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення поточної заборгованості за кредитним договором, яке не виконано боржником належним чином чи виконано із простроченням, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не припиняє зобов`язання в цілому і не позбавляє кредитора права на стягнення інших передбачених договором платежів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. З урахуванням наведених положень чинного законодавства кредитор має право на нарахування процентів та інших платежів, передбачених у договорі, та/або сум, визначених статтею 625 ЦК України, за період невиконання рішення суду, а тому не можна вважати, що зобов`язання виконано в повному обсязі, адже припинилось у зв`язку з виконанням і, як наслідок, припинились зобов`язання, які виникають з договору іпотеки як похідного зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 та від 27 вересня 2017 року у справі № 6-2096цс16.»

Дострокове присудження до виконання основного зобов`язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені і збитків та інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку).

Тобто, обставини встановлені рішенням суду під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором не спростовують факту несвоєчасного виконання зобов`язань за договором та відсутності підстав для визнання договору іпотеки припиненим.

Аналогічний висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду від 13.06.2018 року по справі № 548/981/15-ц провадження № 14-182 цс 18: «Висновки про правильне застосування норм права: Якщо кредитний договір розірвано у судовому порядку, суд, який розглядає справу, пов`язану з невиконанням зобов`язання за цим договором, зокрема про звернення стягнення на предмет іпотеки, переданий в іпотеку поручителем, зобов`язаний надати оцінку встановленим рішенням суду обставинам щодо розірвання кредитного договору та наслідкам такого розірвання. Отже, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Після розірвання кредитного договору з огляду на те, що кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання, не припиняються окремі зобов`язання сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов`язань і після розірвання договору (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 9 вересня 2015 року у справі № 6-939цс15), але в обсязі, що відповідає заборгованості, яка існувала до моменту розірвання договору».

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц, якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Матеріалами справи встановлено, що підставою для дострокового стягнення з позивача всієї суми заборгованості за Кредитним договором було прострочення позивачем виконання зобов`язань з внесення чергових платежів. Таким чином, при виконанні грошових зобов`язань, що виникли з Кредитного договору, позивач неодноразово допускав прострочення, що надає право відповідачу, як кредитору, право вимагати від позивача сплати суми заборгованості, збільшеної за рахунок сум, передбачених у ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, а у позивача існує відповідний обов`язок.

Відтак, враховуючи законодавчо визначені вимоги, які можуть бути забезпечені іпотекою, а також відповідний зміст умов Іпотечного договору, право відповідача, як кредитора, вимагати від позивача, як боржника, сплати певних сум в порядку ст. 625 ЦК України, продовжує забезпечуватись іпотекою, що виникла на підставі Іпотечного договору, а тому визнання її припиненою станом на час розгляду цієї справи є неможливим.

Окрім того, звертає увагу суду на Позицію Великої Палати Верховного Суду в Постанові від 18.09.2018 у справі № 921/107/15-г/16 : «наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Згідно із частиною першою статті 7 Закону про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь- якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання».

Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги є безпідставним та задоволенню не підлягають.

19.09.2023 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

У відповіді на відзив від 16.10.2023 року представник позивача адвокат Зражевський О.В. зазначає наступне.

По перше, до Відзиву не долучено жодного документа, який підтверджує повноваження представника Відповідача, вимоги щодо наявності, змісту та форми яких передбачені ст.ст. 58-64 ЦПК України і по тексту відзиву не має місце посилання на документ, якій підтверджує повноваження представника Відповідача ОСОБА_3 , що робить даний документ таким, що поданий неуповноваженою особою.

По друге, в змісті Відзиву міститься обґрунтування твердження про те, що до матеріалів позовної заяви не долучено документів, які підтверджують виконання Боржником ОСОБА_2 судового рішення у спосіб сплати суми боргу, визначеної судом і що, з точки зору представника Відповідача, постанова приватного виконавця, який забезпечував примусове стягнення такого боргу не є належним доказом в справі.

Адвокат Зражевський О.В. вважає таке твердження Відповідача необґрунтованим, оскільки до матеріалів позовної заяви було долучено Постанову про закінчення виконавчого провадження №58962026 від 21.12.2020 року, зі змісту якої вбачаються як підстави відкриття такого провадження (зазначене судове рішення та сума боргу по такому, яка підлягає стягненню), так і дані про платіжні доручення, на підставі яких виконавець здійснював перекази на рахунок банку суми коштів, стягнутих з боржника ОСОБА_2 .

Представник Відповідача (на відміну від Позивача (його представника), який не був стороною виконавчого провадження), мав можливість перевірити факт надходження на рахунки Банку коштів згідно платіжних документів, вказаних в Постанові про закінчення виконавчого провадження і пересвідчитися в факті стягнення всієї суми боргу згідно рішення суду від 22.05.2015 року, натомість заперечує факт сплати з формальних підстав, ігноруючи наявність Постанови приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 21.12.2020 року, однак не заперечуючи факт освідомлення Відповідача про таке рішення виконавця.

Отримання Відзиву обумовило необхідність вжиття адвокатом Зражевським О.В. додаткових заходів по пошуку документів, які підтверджують оплату боржником боргу на користь банку, зокрема зазначених в змісті Постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.12.2020 року, тому додатково надаю в якості додатку до даної Відповіді копії наступних документів, реквізити яких повністю відповідають даним згаданої постанови приватного виконавця, а саме :

Копія платіжного доручення №222 від 24.04.2019 року, №245 від 03.06.2019 року, №277 від 27.06.2019 року, №316 від 29.07.2019 року, №385 від 23.08.2019 року, №420 від 27.09.2019 року, №461 від 21.10.2019 року, №510 від 21.11.2019 року, №585 від 26.12.2019 року, №626 від

24.01.2020 року, №685 від 10.03.2020 року, №727 від 13.04.2020 року, №769 від 29.05.2020 року, №803 від 30.06.2020 року, №849 від 29.07.2020 року, №893 від 02.09.2020 року, №958 від

29.09.2020 року, №1031 від 16.11.2020 року, №1045від 23.11.2020 року, №1118 від 21.12.2020 року на загальну суму 319 817,90 грн., а також копії квитанцій про сплату ОСОБА_2 безпосередньо на рахунок ПАТ «Альфа-банк» коштів з призначенням платежу : сплата заборгованості за кред. договором №372/07 від 15.03.2007 року, квитанції від 12.11.2015 року на суму 3499,95 грн., квитанції від 06.10.2015 року на суму 4999,95 грн. та квитанції від 29 січня 2016 року на суму 3000 грн.

Таким чином, додатково до раніше проданих доказів погашення заборгованості на підставі рішення суду, надаються в розпорядження суду докази - копії документів, які підтверджують факт сплати боржником ОСОБА_2 всієї суми заборгованості згідно рішення суду від 22.05.2015 року.

По третє, в змісті Відзиву міститься твердження особи, яка підписала даний Відзив про наступне : «Зауважимо, що перерахування грошових коштів на рахунок кредитора відбулося в гривні, в той час як між сторонами виникли невиконані зобов`язання в іноземній валюті, відтак таке виконання не можу вважатися належним» (див. 2- абзац зверху 3-ї сторінки Відзиву).

Таке твердження є надуманим та безпідставним, оскільки згідно резолютивної частини рішення Апеляційного суду Рівненської області стягненню з боржника ОСОБА_2 підлягає заборгованість в розмірі 324 817 грн. та 2823 грн. судового збору.

Станом на день подачі Відзиву Банк не оскаржив у визначений законом «Про виконавче провадження» 10-денний строк рішення приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження, яка стягнула суму боргу в гривні згідно названого судового рішення, примірник якого долучений до позовної заяви, тому наявність такого рішення виконавця, яке набуло законної сили і не було оскаржене банком у визначений законом строк та спосіб, підтверджує доводи Позивача і спростовує твердження особи, яка підписала Відзиву від імені Відповідача.

Також, при подачі позову про стягнення боргу первісний Позивач в справі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» визначив за можливе заявити позовні вимоги в гривні, а не валюті договору - євро, тому суд і задовольним вимогу в гривні і видав виконавчий документ про стягнення суми заборгованості в гривні.

Вищевказані доводи спростовують твердження особи, яка підписала Відзив, про неналежне виконання боржником ОСОБА_2 свого зобов`язання перед банком у спосіб виплати (стягнення) з неї суми боргу в гривні в розмірі згідно рішення суду.

По четверте, в змісті Відзиву міститься твердження особи, яка його підписала про те, зобов`язання ОСОБА_2 не є припиненим, однак дане твердження є надуманим, доводи на спростування чого зазначені в змісті позовної заяви з посиланням на практику розгляду аналогічних справ.

Наявність у Банка права вимагати сплати 3% річних та інфляційних за період строку погашення суми згідно рішення суду - не є частиною відносин позики, а штрафною санкцією тому доводи Відповідача в цій частині є необгрунтованими та безпідставними.

Посилання особою, яка підписала Відзив, на номера справ, які розглядалися Великою палатою Верховного суду не є релевантними справами ні по суб`єктному складу ні по фактичним обставинам справ, які розглядалися і по яким приймалися названі у Відзиві судом рішення.

Отже, представник позивача вважає твердження, наведені особою, яка підписала Відзив на позовну заяву такими, що не спростовують доводи позовної заяви, а тому просить задовольнити позов повністю.

06.12.2023 року третьою особою ОСОБА_2 надано письмові пояснення в порядку ст.192 ЦПК України, в яких вона просить суд проводити розгляд справи без її участі на підставі поданих сторонами документів, підтримує позовні вимоги.

12.12.2023 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні адвокат Зражевський О.В. позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задоволити. Вказав, що не підтримує вимогу щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

В судове засідання 26.03.2024 року представник відповідача ОСОБА_3 не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду, згідно заяви підтримує позовні вимоги, оскільки нею як позичальником борг по кредитному договору був повністю сплачений через приватного виконавця. Просить розгляд справи проводити без її участі.

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

15 березня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) (далі - Банк) і третьою особою ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 372/07, відповідно до якого Банк надав Позивачу кредит в сумі 30 000 євро зі сплатою процентів в розмірі 12 % річних, строком повернення до 11 березня 2022 року (копія Договору про іпотечний кредит №372/07 від 15.03.2007 року додається під №1).

У відповідності до п.4.1. Кредитного договору в якості забезпечення виконання позичальником ОСОБА_2 (Третя особа) своїх зобов`язань перед кредитором за вказаним договором кредитор укладає з майновим поручителем ОСОБА_1 (Позивач) іпотечний договір, а також з поручителем ОСОБА_1 договір поруки, а також іпотечного договору.

Зокрема, між АТ «Промінвестбанк» та позивачем ОСОБА_1 16.03.2007 року був укладений іпотечний договір №394/07, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Скоромною Ю.А., зареєстрований в реєстрі за №565, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку належні йому на праві власності:

- незавершений будівництвом житловий будинок, загальною площею 86,7 кв.м. процент готовності якого складає 65,0;

- земельна ділянка № НОМЕР_1 (забудована, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого підсобного господарства), які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (копія іпотечного №372/07 від 15.03.2007 року додається під №2).

17 грудня 2012 року право вимоги за кредитним договором було відступлено від первісного кредитора ПАТ «Промінвестбанку» до ПАТ «Альфа-Банк», який є правонаступником Кредитора по вищевказаним зобов`язанням.

Згідно загальнодоступної інформації, з 01 грудня 2022 року АТ «Альфа-банк» змінив найменування на АТ «Сенс Банк» (Відповідач), що не є формою правонаступництва, а лише стосується зміни назви даного кредитора, тому в якості Відповідача зазначено саме АТ «Сенс Банк».

Відповідно до п.7.2. іпотечного договору, даний договір діє до повного виконання Іпотекодавцями (та/або Позичальником) зобов`язань за договором про іпотечний кредит (з урахуванням всіх змін та доповнень до нього) або до припинення іпотеки у випадках, що прямо передбачені чинним законодавством України.

У зв`язку з неналежним виконанням Позичальником ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань по договору іпотечного кредиту, Банк звернувся до суду із позовом про стягнення усієї суми заборгованості, яка виникла до кредитному договору.

За наслідками розгляду позову Кредитора, рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 22 травня 2015 року було задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (правонаступником якого визнано ПАТ «Альфа-банк») до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і вирішено стягнути солідарно з Відповідачів заборгованість за договором про іпотечний кредит №372/07 від 15.03.2007 року в сумі 324 817 грн. 85 копійок, 2 823 грн. судового збору.

Оскільки строк дії договору про іпотечний кредит був визначений за згодою сторін «до 11 березня 2022 року», фактом подачі вищевказаного позову до суду, Банк змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором та стягнув на користь банку Достроково всю суму заборгованості по тілу та процентам в сумі 324 817 грн. 85 коп., а також 2 823 грн. судового збору.

Третьою особою ОСОБА_2 рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22.05.2015 року виконано та сплачено заборгованість повністю у сумі 324 817 гри. 85 коп. та 2 823 грн. судового збору.

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 13.04.2017 р. позов ОСОБА_2 до ПАТ "Альфа-Банк" задоволено; виконавчий напис № 6949 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ „Альфа-Банк" заборгованості за кредитним договором №372/07 від 15.03.2007 року за період з 30 квітня 2013 року по 01 лютого 2016 року, в розмірі 32266.84 евро, вчинений 19 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуковським В.А., визнано таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути із публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" на користь ОСОБА_2 1157 грн. 53 коп., в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою останньою судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Факт повного виконання зобов`язання Позивачем підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження № 58962026 від 21.12.2020 року, видану приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О. на підставі виконавчого листа Рівненського районного суду №570/3047/13-ц від 09.07.2015 року з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Доказів оскарження вказаної постанови приватного виконавця матеріали справи не містять.

При цьому твердження відповідача про неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань по кредитному договору у зв`язку з перерахуванням грошових коштів на рахунок кредитора в гривні, а не в іноземній валюті, не заслуговують на увагу.

Звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідач визначив заборгованість за кредитним договором у гривні України. В рішенні Апеляційного суду Рівненської області від 22.05.2015 р. звернено стягнення заборгованості, визначеної у гривні, без зазначення еквівалента в іноземній валюті.

Оскільки виконано зобов`язання за кредитним договором шляхом виконання судового рішення про стягнення всієї суми заборгованості за договором на предмет іпотеки, що підтверджується платіжними дорученнями №222 від 24.04.2019 р., №245 від 03.06.2019 р., №277 від 27.06.2019 р., №316 від 29.07.2019 р., №385 від 23.08.2019 р., №420 від 27.09.2019 р., №461 від 21.10.2019 р., №510 від 21.11.2019 р., №585 від 26.12.2019 р., №625 від 24.01.2020 р., №685 від 10.03.2020 р., №727 від 13.04.2020 р., №769 від 29.05.2020 р., №803 від 30.06.2020 р., №849 від 29.07.2020 р., №958 від 29.09.2020 р., №1045 від 23.11.2020 р., №1118 від 21.12.2020 р., 12.11.2015 р., 06.10.2015 р.29.01.2016 р. та чинною постановою приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження, зобов`язання за кредитним договором № 372/07 від 15.03.2007 р. припинилися на підставі ст.599 ЦК України.

Крім того, у зв`язку з тим, що рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22 травня 2015 року по справі №570/3047/13-ц було стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість по договору про іпотечний кредит № 372/07 від 15.03.2007 року в сумі 31175,15 євро, що на день подання позову до суду становила еквівалент в 324817,85 грн., у результаті невиконання рішення суду та умов договору у відповідачки ОСОБА_2 виникла заборгованість, розрахована на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та п.5.2.9 та п.6.5 кредитного договору, за невиконання грошового зобов`язання, встановленого судовим рішенням, за період з 23 травня 2015 року до травня 2020 року, позивач АТ "Альфа-Банк" звернувся до суду із позовом і просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 3% річних та інфляційні втрати в сумі 421703,28 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27.12.2023 р. у справі № 570/1302/21, яке на на даний час не набрало законної сили, позов Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат на суму боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Сенс Банк" інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 22 травня 2015 року по справі № 570/3047/13-ц за період з квітня 2017 по травень 2020 року в сумі 61331 (шістдесят одна тисяча триста тридцять одна) гривня 88 копійок; судовий збір в сумі 919 (дев`ятсот дев`ятнадцять) гривень 99 копійок.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За змістом частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

За змістом частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

У справі доведено належними та допустимими доказами виконання зобов`язання, проведене належним чином, про що свідчить постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним і повним виконанням рішення суду від 21.12.2020 р., тому суд дійшов висновку про припинення іпотеки за іпотечним договором від 16.03.2007 р.

Зобов`язання за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_2 та АК ПІБ, виконано повністю, суму боргу сплачено на користь кредитора у повному обсязі, що є підставою для припинення іпотеки.

Відповідач не надав доказів наявності невиконаних зобов`язань, що випливають з кредитного договору від 15.03.2007 р.

Доказів оскарження відповідачем постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із виконанням рішення суду матеріали справи не містять, що свідчать про те, що виконання боржником зобов`язання було прийняте стягувачем як належне.

Доводи відповідача про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносини сторін договору позики, є необґрунтованими, оскільки у цій справі рішення суду боржником виконано, а зазначені обставини стосуються ситуації невиконання боржником судового рішення.

Доводи відповідача про те, що банк має право на стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України за період невиконання рішення суду, у зв`язку з чим зобов`язання не можна вважати виконаним у повному обсязі, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, право кредитора на стягнення з позичальника коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає в силу Закону, а не договору, а тому ці кошти не входять до складу основного зобов`язання та не забезпечуються іпотекою (постанова Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі №757/34955/18).

Аналогічний правовий висновок викладено Верховний Суд у постановах від 03 лютого 2020 року у справі № 569/613/19, від 26 лютого 2020 року у справі №569/23247/18, від 15 квітня 2021 року у справі № 570/648/19.

Також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2020 року у справі № 569/613/19 (провадження № 61-18981св19) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 569/23247/18 (провадження № 61-14784св19) зазначено, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, передбаченою умовами договору, за неналежне виконання таких умов, та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Положення статті 625 ЦК України не входять до складу основного зобов`язання, яке забезпечується іпотекою, а тому навіть наявність заборгованості за такими платежами, не є підставою у відмові в задоволенні позову про припинення іпотеки.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 30.11.2022 № 585/2333/21; від 23.11.2022 № 133/468/19; від 08.09.2022 № 487/1431/20; від 19.08.2022 № 263/12775/20; від 27.06.2022 № 344/8686/21; від 13.05.2022 № 200/23111/15-ц; від 28.04.2022 № 480/2365/16-ц; від 24.02.2022 № 127/6695/19; від 23.02.2022 № 204/3806/20; від 26.01.2022 № 127/26402/20; від 19.01.2022 № 354/162/19.

Водночас суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині вимоги про виключення з Державного реєстру іпотек запису про реєстрацію вказаної іпотеки та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про державну реєстрацію вказаного обтяження.

Так, відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Як випливає із змісту п.1ч.2ст.27вказаного Закону, державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.

З наведеного випливає, що у разі ухвалення судом рішення про припинення (визнання припиненою) обтяження речових прав у виді іпотеки до Державного реєстру підлягають внесенню відомості не про виключення запису про таке обтяження, а про його припинення.

Відповідно до правових висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі 914/2350/18(914/608/20) в частині процедури вчинення дій державним реєстратором на підставі судового рішення, зазначено, що:

« 129. Чинна нині редакція абзацу другого частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV встановлює, що у разі якщо в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.

130. Чинне нині положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV також містить пряму вказівку на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

131. Таким чином, порядок дій державного реєстратора у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення врегульований чинними нині абзацами другим і третім частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV.

132. Отже, якщо суд дійшов висновку, що право власності позивача було порушено та підлягає поновленню, державний реєстратор повинен одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідача на відповідне нерухоме майно провести державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.

133. При цьому, в силу положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV, відомості про право власності відповідача з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучаються. Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії - внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення.»

Таким чином, за новою редакцією ст.26 Закону вилучення/скасування записів, в тому числі про припинення обтяження не відбувається. Натомість, у даному випадку рішення суду про припинення іншого речового права - іпотеки, є правоприпиняючим документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація припинення іпотеки.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до (Акціонерного товариства "Альфа-Банк") АТ Сенс Банк, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання припиненими грошового зобов`язання та іпотеки, зняття обтяження з нерухомого майна - задоволити частково.

Визнати припиненим грошове зобов`язання (основне зобов`язання) ОСОБА_2 перед Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) (), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», ( з 01.12.2022 р. банк змінив найменування на АТ «Сенс Банк») по Договору про іпотечний кредит №372/07 від 15.03.2007 р. у зв`язку з повним виконанням основного зобов`язання.

Визнати припиненою іпотеку (номер запису про іпотеку 3316329 та 3316545) та зняти заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 4644648 та 4645397), що була накладена на незавершений будівництвом житловий будинок, процент готовності якого 65,0%, площа забудови 86,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , номер РПВН: 18080402, та земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 1200 кв.м., адреса розташування: АДРЕСА_2 на підставі Іпотечного договору №394/07 від 16.03.2007 р., що був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Скоромною Юлією Анатоліївною за реєстраційним №565.

У задоволенні решти вимог щодо виключення відповідних записів про заборону з нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та про іпотеку з Державного реєстру іпотек - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Сторони справи:

Позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Акціонерне товариство "Сенс Банк", , вул. Велика Васильківська, буд.100, м. Київ, 03150.

Третя особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 05.04.2024 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.