ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1851/24 Справа № 214/4346/21 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В.М. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2023 року,

встановив:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є батьком відповідачів по даній справі. В останні роки, його здоров`я зазнало непоправимих змін: він двічі пережив ішемічний інсульт, здобув захворювання у вигляді хронічного пієлонефриту, хронічного простатиту та кісти правої нирки. На своє лікування витрачає дуже багато коштів, що вбачається з відповідних чеків. Регулярної грошової виплати, яка призначається йому у встановленому державою порядку, тобто пенсії, на покриття його витрат за лікування не вистачає, адже розмір останньої складає 2506,14 гривень. Також зазначає, що суттєвими витратами з його бюджету є оплата житлово-комунальних платежів.

За таких обставин він вимушений постійно брати кошти у борг. Так, на сьогодні він заборгував АТ «А-Банк» 4 652 гривень. Враховуючи ціни на товари та послуги першої необхідності - продукти харчування, оплата комунальних послуг та лікування, його матеріальне становище є вкрай нужденним. На жаль, відповідачі не визнають його права на їх матеріальну підтримку, самостійно надавати йому грошову допомогу відмовляються, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Вказує, що відповідачі мають змогу йому допомагати, ОСОБА_4 працює приватним підприємцем, надає послуги у сфері продажу промислових товарів, має найманих працівників. Її доходи дозволяють підтримувати його матеріально, крім того, його донька має не дешевий транспортний засіб, житлову квартиру та житловий будинок, на експлуатацію та обслуговування яких, відповідно, необхідні немалі грошові кошти. ОСОБА_5 також є приватним підприємцем, має свій інтернет-магазин, що приносить йому достатній дохід, щоб надавати йому фінансову підтримку на лікування.

Зауважує, що проживає він один, дружини не має, так як 18 жовтня 2004 року шлюб між ним та ОСОБА_6 був розірваний, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Довгинцівського районного управління юстиції м Кривого Рогу Дніпропетровської області в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №376.

Підсумовуючи зазначає, що він є пенсіонером, непрацездатним, має захворювання та їх наслідки, потребує лікування, а тому має необхідність у матеріальній допомозі від відповідачів, які є його дітьми.

У зв`язку з викладеним просить суд стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на свою користь аліменти на його утримання по 3 000 гривень щомісячно та довічно.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права розглянувши справу 03 грудня 2023 року о 09.23 годині, не повідомивши його належним чином. Посилається, що 26 жовтня 2023 року в судовому засіданні були закінчені усі судові дослідження та оголошена перерва до 02 листопада 2023 року на 16.00 годину. В свою чергу він через канцелярію суду 30 жовтня 2023 року надав роздруківку судових дебатів, зазначивши, що не заперечує розгляд призначений на 01 грудня 2023 року без його присутності та його представника з урахуванням наданих ним письмових судових дебатів. Однак з невідомих йому причин суд переніс розгляд справи на 03 грудня 2023 року о 09.23 годині без належного повідомлення його та його представника. При цьому рішення суду станом на 07 листопада 2023 не було готове і отримав він його лише 14 листопада 2023 року.

Також посилається, що судом першої інстанції не приділено належної уваги умисному заниженню своїх статків його дітьми - відповідачами по справі. При зверненні до суду він не зазначив факт існування договору довічного утримання від 18 червня 2019 року, за яким сторона договору ОСОБА_8 має надавати йому допомогу в сумі 500 гривень, оскільки вважав цю суму недостатньою. Окрім того, вказаний договір розірваний ним 28 вересня 2022 року.

Зазначає, що він має безліч захворювань і потребує сторонньої допомоги у виконанні життєво важливих соціальних функцій. Єдиним доходом є пенсія для осіб за віком, інших джерел доходу не має. Пенсія не забезпечує йому необхідного мінімуму проживання. Суми, яка залишається після оплати комунальних послуг та придбання ліків, не вистачає на харчування. Дочка та син, які є заможними, мають магазини, в добровільному порядку матеріальної допомоги не надають та не піклуються про нього. Відповідно приписів лікарів він має список медичних обов`язкових препаратів, вартість місячної норми яких складає 3 903,05 гривень за аптечними цінами станом на 03 грудня 2023 року, що він не може дозволити собі за кошти отриманої пенсії.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_9 , посилаючись на обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції, відповідність його вимогам цивільного судочинства, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2023 року залишити без змін. Посилається, що суд першої інстанції правильно оцінив критично посилання позивача, що він потребує матеріальної допомоги у зв`язку з боргом перед банком, оскільки період виникнення боргу припадає на період, коли позивач отримував належне і достатнє утримання від ОСОБА_8 за договором довічного утримання, що доводиться самим же позивачем та підтверджено п. 3 Договору про розірвання договору довічного утримання. Також погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження необхідності отримання матеріальної допомоги з боку відповідачів. Надані позивачем чеки з аптеки не підтверджують покупку ліків саме для позивача.

Зазначає, що сама вона знаходиться на обліку в онкодиспансері і потребує постійного лікування (медичної підтримки по життєво), має чотири кредити, має на утриманні доньку, яка на момент розгляду справи навчалася у вищому навчальному закладі, та буде вступати до магістратури, і якій вона має допомагати. Вона не заміжня, тому не має можливості розділити з чоловіком цей тягар утримання позивача. 3 000 гривень для неї є катастрофічно непід`ємною сумою. Посилання позивача на те, що він дав їй вищу освіту безпідставні, оскільки вищої освіти у неї нема.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу посилаючись на обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції, відповідність його вимогам цивільного судочинства, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2023 року залишити без змін.

Посилається, що в апеляційній скарзі заявник необґрунтовано вказує на його дохід у 15 600 гривень, оскільки фактичний прибуток є вкрай незначним. Він сплачує аліменти на утримання двох синів, оскільки як батько зобов`язаний це робити.

Зазначає, що з позивачем він та сестра не спілкуються більше ніж 18 років, оскільки він чітко сказав, щоб вони його не турбували, що вони і зробили. Також зазначає, що договір довічного утримання, про який позивач не зазначив під час звернення до суду, було розірвано 28 вересня 2022 року, тому саме ОСОБА_8 , за потреби мав утримувати та доглядати позивача в період зазначеній в позовні заяві. Також звертає увагу, що під час розгляду справи позивач не зміг пояснити природу боргу перед банком згідно довідки, яку він долучив до позовної заяви, коли і для чого він взяв кредит. Не зрозуміла ситуація і з чеками з аптеки, оскільки їх походження не пов`язано з позивачем, призначення лікаря також відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім, зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає в повній мірі.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідачів ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , останні є повнолітніми, що вбачається зі свідоцтв про народження (т. 1 а.с.13,14).

ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 . (т. 1 а.с.7)

Також судом встановлено, що 18 жовтня 2004 року позивач розірвав шлюб з ОСОБА_6 (т. 1 а.с.12)

Відповідно довідки про доходи, сума пенсії ОСОБА_1 з січня 2021 року по березень 2021 року складає 2 506,14 гривень щомісячно. (т. 1 а.с.8)

Також встановлено, що позивач страждає на хворобу серця, хронічний пієлонефрит, хронічний простатит, потребує постійного прийому ліків, несе з цього приводу витрати, що вбачається з виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого. (т. 1 а.с.9) та чеків. (т. 1 а.с.15-17)

Відповідачка по справі ОСОБА_10 є приватним підприємцем, її дохід складає: 279151 гривень, з них 14280 гривень вона сплачує єдиний річний податок, також сплачує 8920 гривень пенсійного збору та військовий податок, тобто 255951 гривень є її річний дохід, що дорівнює в місяць 21 330 гривень. Відповідачка сплачує оренду, за відліком якої в неї залишається 13 079 гривень, з яких вона сплачує комунальні послуги. Відповідачка має у власності частку будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачка має утриманні доньку. Відповідачка перебуває на обліку в онкодиспансері м. Кривого Рогу, потребує лікування. Зазначені обставини встановлені довідкою (т. 1 а.с.74), випискою з медичної картки (т. 1 а.с. 80), актами ( т. 1 а.с. 81-90), договором оренди (т. 1 а.с. 91), довідкою (т. 1 а.с. 93), роздруківкою з Новаком (т. 1 а.с. 94-107), довідкою (т. 1 а.с. 108), розрахунком податку (т. 1 а.с. 111-112), відомостями з державного реєстру речових прав на не рухоме майно (т. 1 а.с. 125-126), договором купівлі-продажу (т. 1 а.с. 158-161).

Відповідач по справі ОСОБА_2 має на утриманні двох синів, є приватним підприємцем, має інтернет - магазин, що встановлено податковою декларацією ( т. 1 а.с.68-69), відповідно якої за листопад 2021 року його місячний дохід становить 6 500 гривень.

Між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_8 18 червня 2021 року укладено договір довічного утримання (догляду) з відчуженням нерухомого майна (квартири). Згідно цього договору позивач передав у власність ОСОБА_8 квартиру вартістю 75 098 гривень, а ОСОБА_11 взяв на себе обов`язок утримувати позивача, яке полягає в наступному: сплата позивачу щомісячно 500 гривень, у тому числі на медичний догляд; здійсненні за свій рахунок експлуатації та ремонту квартири, сплата комунальних та інших обов`язкових платежів відносно відчужуваного майна; забезпечення належним харчування позивача. Зазначені обставини встановлені умовами договору (т. 1 а.с. 151-152).

28 вересня 2022 року договір довічного договір довічного утримання (догляду) з відчуженням нерухомого майна (квартири) між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірвано без звернення до суду. (т.1 а.с. 197-198)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутня заборгованість по сплаті аліментів на користь дітей, відповідачів по справі, від виконання батьківських обов`язків він не ухилявся, тому відсутні підстави вважати, що відповідачі можуть бути звільнені від обов`язку утримувати позивача. Вирішуючи питання чи має позивач право на утримання від відповідачів суд першої інстанції врахував непрацездатний стан позивача. Вирішуючи питання чи потребує позивач матеріальної допомоги, суд, врахувавши майновий стан позивача, зокрема, розмір пенсії позивача, яка не є нижче прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, врахувавши недобросовісні дії позивача, який на момент звернення до суду не зазначив про укладення ним договору довічного утримання та під час розгляду справи вжив певних заходів для його розірвання, чим погіршив своє матеріальне становище, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження необхідності отримання матеріальної допомоги з боку відповідачів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як його суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. (ч. 8 ст. 7 СК України)

Згідно ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

Таким чином, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги беруться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19.

Як вбачається з матеріалів справи позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він втратив працездатність, отримує невелику пенсію, якої не вистачає на забезпечення його потреб, купівлі ліків, їжі, вирішення побутових питань, утримання житла, оплата комунальних послуг.

При цьому, належних доказів щодо розміру своїх витрат на харчування, лікування, утримання квартири тощо, та що отримувана ним пенсія позбавляє його можливості бути забезпеченим за рівнем життя не нижче від встановленого прожиткового мінімуму виходячи з приписів статті 46 Конституції України, позивачем не надано.

На підтвердження витрат на лікування позивачем надано виписку з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 05 травня 2021 року згідно якої позивач страждає на хворобу серця, хронічний пієлонефрит, хронічний простатит, потребує постійного прийому ліків згідно переліку зазначеного у виписці. (т. 1 а.с. 9)

На підтвердження витрат на лікування позивачем надано касові чеки з аптек (т. 1 а.с. 15-17), які в більшості містять перелік ліків, не зазначених в переліку вищезазначених медичних призначень відображених у виписці із медичної картки та не підтверджують придбання цих медичних препаратів саме позивачем для власного лікування.

Інші витрати позивача, на які він посилається ним не підтверджені.

Під час розгляду справи судом першої інстанції в судовому засіданні позивачем підтверджено, що його дохід складається з пенсії, розмір якої становить 3 500 гривень, що відображено в протоколі судового засідання від 03 квітня 2023 року. (т. 1 а.с. 228)

Разом з тим, при вирішенні питання щодо стягнення аліментів з повнолітньої особи на утримання батьків необхідною умовою для задоволення вимог є саме потреба матері, батька в матеріальній допомозі, яка визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків, враховуючи отримання ними пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому, до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із статтею 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Не доведення належними та допустимими доказами факту потреби у матеріальній допомозі виключає можливість застосування частини 1 статті 202 СК України та покладення на відповідачів обов`язку утримувати своїх батьків.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 640/919/17, провадження № 61-30295св18, від 07 листопада 2018 року у справі № 400/1621/16-ц, провадження № 61-18661св18.

Враховуючи, що сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку їх утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, та, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності потреби у наданні матеріальної допомоги зі сторони дітей, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що це є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач виховав дітей, надав вищу освіту доньці, допомагав виховувати онуку, дав освіту сину та передав свій бізнес внаслідок чого син отримав начальний капітал на розвиток свого бізнесу, і тому відповідачі, на думку позивача, не звільнені від обов`язку утримувати батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, належними доказами не підтверджено, при цьому категорично заперечується відповідачами. Тому колегія суддів не приймає вказаних доводів, оскільки встановлення даних обставини не зумовлює беззаперечне виникнення у відповідачів обов`язку утримувати свого батька.

Не приймаються колегією суддів й доводи апеляційної скарги позивача про те, що на думку позивача, суддя першої інстанції ставився до нього упереджено під час розгляду справи у суді першої інстанції. Посилання про неповідомлення його та його представника належним чином про розгляд справи 03 грудня 2023 року та розгляд справи 03 грудня 2023 року спростовується матеріалами справи.

Так, згідно матеріалів справи судовий розгляд справи відбувався 02 листопада 2023 року в судовому засіданні за участю відповідача ОСОБА_7 та представника відповідача ОСОБА_12 . Про судовий розгляд справи 02 листопада 2023 року ОСОБА_1 був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка з його власним підписом. (т. 2 а.с. 20).

Відповідно протоколу судового засідання 02 листопада 2023 року справа розглянута по суті, о 16.20 годин суд видалився до нарадчої кімнати, по виходу з якої 03 листопада 2023 року о 09.24 годині головуючий суддя оголосив вступну та резолютивну частини рішення, роз`яснено, що повний текст рішення буде складено протягом п`яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно тексту оскаржуваного рішення суду повний текст рішення складено 08 листопада 2023 року, що не суперечить положенням 268 ЦПК України. (т. 2 а.с. 34-39),

Апеляційний суд приймає до уваги, що позивач помилково посилається на розгляд справи судом першої інстанції 03 грудня 2023 року, оскільки оскаржуване рішення суду було ухвалено Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 03 листопада 2023року.

При цьому колегія суддів апеляційного суду зауважує, що незгода з діями судді не є підставою для скасування рішення, та вирішується у іншій порядок, визначений процесуальним законом.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно розглянув справу в межах наданих сторонами доказів, надав їм вірну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складено 29 квітня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста