УХВАЛА

26 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 295/1174/24

провадження № 61-5491ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29 січня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про захист порушених конституційних прав, вчинених незаконною відмовою мати не заборонені цивільні права та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 29 січня 2024 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 21 березня 2024 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29 січня 2024 року змінено, викладено мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду дві касаційні скарги: касаційна скарга на судові рішення у цій справі та касаційна скарга у цій справі про встановлення юрисдикції позовної заяви.

Подані касаційні скарги не можуть бути прийняті судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

У пункті 6 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі має бути зазначено клопотання особи, яка подає скаргу.

У змісті касаційної скарги Вх. № 13094/0/220-24 (штрих-код на конверті № 925) заявник просить:

- скасувати ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29 січня 2024 року та змінити судове рішення, позовну заяву на новий розгляд не передавати;

- скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 21 березня 2024 року та змінити судове рішення, позовну заяву на новий розгляд не передавати.

У змісті касаційної скарги Вх. № 13032/0/220-24 (штрих-код на конверті № 933) заявник просить:

- прийняти касаційну скаргу стосовно оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 21 березня 2024 року;

- ухвалити судове рішення, яким встановити юрисдикцію його позовної заяви.

Отже, ОСОБА_1 подав касаційні скарги на одну й ту саму постанову суду апеляційної інстанції у цій справі, які в частині оскарження постанови суду апеляційної інстанції відрізняються між собою змістом викладених вимог.

Чинний ЦПК України не передбачає розгляд двох однакових касаційних скарг від однієї особи на одне й те саме судове рішення. Крім того, з огляду на приписи статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції не визначає «юрисдикцію позовної заяви».

З огляду на викладене ОСОБА_1 необхідно уточнити, яку саме касаційну скаргу: Вх. № 13094/0/220-24 (штрих-код на конверті № 925) чи Вх. № 13032/0/220-24 (штрих-код на конверті № 933), він підтримує та просить розглянути.

Заявник у порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України не зазначив підставу (підстави), на якій (яких) подаються касаційні скарги з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до абзацу 3 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) (підпункт 1 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Зміст касаційних скарг зводиться до вимог до касаційного суду. Оскільки у касаційних скаргах не зазначено конкретних підстав касаційного оскарження та їх обґрунтування, заявнику необхідно викласти, які саме норми матеріального права неправильно застосовали суди першої та апеляційної інстанцій чи які норми процесуального права порушили.

Згідно зі статтею 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

Ураховуючи викладене, заявнику необхідно уточнити прохальну частину касаційної скарги з урахуванням приписів статті 409 ЦПК України,

Верховний Суд зазначає, що право особи на оскарження судового рішення є однією із складових права на справедливий суд, що гарантується статтею 55 Конституцією України і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Водночас згідно з цивільним процесуальним законом оскарження судового рішення в суді касаційної інстанції вимагає від заявника належного обґрунтування касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду, закріплені у статті 400 ЦПК України, суд не наділений правом самостійно визначати підстави касаційного оскарження.

Отже, заявнику необхідно подати до Верховного Суду нову редакцію касаційної скарги (з урахуванням того, яку саме касаційну скаргу позивач підтримує та просить розглянути), в якій зазначити та обґрунтувати конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження судових рішень, які визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, та додати копії нової редакції касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393, 394 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Касаційні скарги ОСОБА_1 залишити без руху.

Надати для усунення зазначеного вище недоліку строк до 29 травня 2024 року, але який не може перевищувати п`ятнадцять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційні скарги вважатимуться неподаними та будуть повернені заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник