П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 року місто Київ

справа № 369/4135/18

провадження №22-ц/824/6369/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 червня 2018 року, ухвалене у складі судді Волчко А.Я.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 3 грудня 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 8100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором, у зв`язку з чим заборгованість станом на 28 лютого 2018 року становить 101684,59 грн. , яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 12046,36 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 83119,92 грн., заборгованістю за пенею та комісією в сумі 1200 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн.- штраф ( фіксована частина), 4818,31 грн. Штраф (процентна складова).

Посилаючись на те, що відповідач добровільно погасити заборгованість не бажає, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 101684,59 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 червня 2018 року задоволені позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі - 101684,59 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2023 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 червня 2018 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав 13 липня 2023 року через засоби поштового зв`язку апеляційну скаргу, в резолютивній частині якої виклав вимоги про скасування заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 червня 2018 року та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. Апелянт вважає, що рішення суду було ухвалено з порушенням норм передбачених ст.263 ЦПК України, є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з тим, що недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що полягає у неправильному застосуванні норм передбачених ст.ст. 256-259, 1054-1055 ЦК України

Відповідач заперечує факт укладення кредитного договору та не згоден з заявленою банком заборгованістю.

Звертає увагу, що анкетою-заявою не передбачено погашення банківських послуг,штрафів,пені,відсотків, тому вважає,що зарахування таких коштів на платежі є безпідставним. Відсутні домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 6 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 9 жовтня 2023 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом установлено, що3 грудня 2013 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 8100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банком виконано свої зобов`язання за договором, надано відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.

Позичальником не виконано належним чином зобов`язання за договором, відповідач ОСОБА_1 не здійснює щомісячне погашення кредиту, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором.

Відповідач ОСОБА_1 станом на 28 лютого 2018 року має заборгованість в сумі 101684,59 грн., яка складається з наступного: 12046,36 грн. - заборгованість за кредитом; 83119,92 грн. -заборгованість по процентам за користування кредитом; 1200 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована складова), 4818,31 грн. - штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту, процентам, пені, комісії та штрафів, суд першої інстанції виходив із доведеності факту укладення між сторонами договору, згідно умов якого відповідач, як позичальник, погодився, зокрема з розміром процентів за користування грошовими коштами та відповідальністю за невиконання зобов`язань.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по процентам за користування кредитом, комісію, а також неустойку (пеня, штрафи).

АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи право вимоги в частині, процентів, комісії, неустойки, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 3 грудня 2013 року, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг» та витяг з «Тарифів Банку», як на невід`ємні частини спірного договору.

Витяг з Тарифів (картковий рахунок рівня Універсальна) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 3 грудня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Тарифами банку та Умов і правилами надання банківських послуг відповідач ознайомився та погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, неустойки, комісії, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

У наданій суду заяві-анкеті від 3 грудня 2013 року, підписаній сторонами, інформація про процентну ставку відсутня. Також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у підписаній відповідачем анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, неустойки, комісії,надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки та комісії.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 83 119,92 грн., комісії і пені в сумі 1200 грн., а також штрафів в загальній сумі 5318,31 грн. є необґрунтованим, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження досягнення із відповідачем згоди щодо умов, розміру та порядку здійснення таких нарахувань при укладенні договору.

Отже, апеляційна скарга в частині вимог щодо відмови у стягненні з ОСОБА_1 процентів, неустойки та комісії ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині безпідставності вимог про стягнення заборгованості за основною частиною, яка відповідачем погашена, то в цій частині доводи є недоведеними, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню в сумі 12046,36 грн. Доказів на підтвердження внесення коштів за договором від 3 грудня 2013 року на погашення тіла кредиту відповідачем не надано.

Разом з тим, оскільки судом першої інстанції в резолютивні частині рішення зазначена повна сума заборгованості, заочне рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За таких обставин з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 12046,36 грн. та витрати по сплаті судового збору у суді першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 208,80 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 червня 2018 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»(01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, , МФО №305299)заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12046,36 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»(01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, , МФО №305299)витрати по сплаті судового збору у суді першої інстанції в сумі 208,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус