ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8051/24 Справа № 229/2006/20 Суддя у 1-й інстанції - Рагозіна С. О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 229/2006/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»,

заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 17 травня 2024 року, яка постановлена суддею Рагозіною С.О. в м. Дружківка Донецької області та повне судове рішення складено 17 травня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2023 року ТзОВ «Дебт Форс» звернулось до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: ТзОВ «Вердикт Капітал», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТзОВ «Кампсіс Фінанс», в якій просило суд замінити вибулого стягувача ТзОВ «Вердикт Капітал» на правонаступника ТзОВ «Дебт Форс» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у справі № 229/2006/20 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТЗОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 0.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 17 травня 2024 року заяву задоволено, замінено вибулого стягувача ТзОВ «Вердикт Капітал» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа у справі № 229/2006/20 про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 0.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Влащенко О.А., посилаючись на незаконність ухвали суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТзОВ «Дебт Форс» про заміну сторони виконавчого провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до розгляду заяву ТзОВ «Дебт Форс» про заміну сторони виконавчого провадження, яка повинна була бути подана саме ТзОВ «Вердикт Капітал», а не його правонаступником.

Також апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги вимоги ст. 256 ЦК України щодо застосування строків позовної давності у зв`язку з чим неможливого погодитись з висновком суду про те, що утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 51 585,85 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Зауважує на тому, що повістки, які направлялись на адресу відповідача за останнім зареєстрованим місцем, остання не отримувала.

У відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ «Дебт Форс» просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану, на переконання представника ТзОВ «Дебт Форс», апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ТзОВ «Дебт Форс» - адвоката Муравського В.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 26 травня 2021 року, справа № 229/2006/20 позовні вимоги ТзОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборговансіть за Кредитним договором № 0 від 08 травня 2007 року у розмірі 51 585 грн 85 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» судовий збір в розмірі 2 102 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Влащенко О.А., на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 26 травня 2021 року у цивільній справі № 229/2006/20 за позовною заявою ТзОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 26 травня 2021 року у справі № 229/2006/20 набрало законної сили 05 жовтня 2021 року.

На теперішній час на виконанні у приватного виконавця Горелика Є.Б. перебуває виконавче провадження № 67949373, відкрите на підставі виконавчого листа № 229/2006/20.

07 лютого 2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Кампсіс Фінанс» було укладено Договір № 07-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило ТзОВ «Кампсіс Фінанс», а ТзОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 0.

22 травня 2023 року між ТзОВ «Кампсіс Фінанс» та ТзОВ «Дебт Форс» було укладено Договір 22-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТзОВ «Дебт Форс», а ТзОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 0.

Задовольняючи заяву ТзОВ «Дебт Форс» про заміну сторони виконавчого провадження суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для її задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)», згідно із ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту ст. 512, 514 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим, для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи-правонаступника.

У постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20) Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, зробила висновок, що на стадії виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження, можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого провадження. За відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчсого провадження правонаступником є неможливою. За відсутності підстав для поновлення строків для виконання виконавчого листа, правонаступник не може бути замінений у виконавчогму провадженні, яке не здійснюється або у виконавчому документі строк пред`явлення до виконання якого закінчився.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року, справа № 2-7763/10 вирішила, що у випадку закінчення виконавчого провадження заявник, що звертається з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, повинен поставити перед судом питання щодо відновлення виконавчого провадження (оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження). За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то, разом з питанням процесуального правонаступництва, заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадія судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки, якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону про виконавче провадження, пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 606-ХІУ).

Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того, чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін, шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути в невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства прав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не оспорюється у суді апеляційної інстанції, факт укладення договорів відступлення прав вимоги від первісного кредитора ТзОВ «Вердикт Капітал» до кінцевого ТзОВ «Дебт Форс», як дійсного, має місце та доведений обсягом наявних у справі доказів. Доказів або обставин, які б свідчили про недійсність договорів, матеріали справи не містять.

Також судом встановлено, що на теперішній час на виконанні у приватного виконавця Горелика Є.Б. перебуває виконавче провадження № 67949373, відкрите на підставі виконавчого листа № 229/2006/20.

Ураховуючи, що заява про заміну сторони у виконавчому провадженні (стягувача) правонаступником подана у межах встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання строку та у звязку з наявністю відкритого виконавчого провадження № 67949373, яке відкрите на підставі виконавчого листа № 229/2006/20, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення заяви ТзОВ «Дебт Форс» про заміну сторони виконавчого провадження.

Доводи апеляціної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до розгляду заяву ТзОВ «Дебт Форс» про заміну сторони виконавчого провадження, яка повинна була бути подана саме ТзОВ «Вердикт Капітал», а не його правонаступником є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 442 ЦПК України, заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. В даному випадку ТзОВ «Дебт Форс» є заінтересованою стороною та наділена відповідним правом на подання заяви про заміну виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги вимоги ст. 256 ЦК України щодо застосування строків позовної давності у зв`язку з чим неможливого погодитись з висновком суду про те, що утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 51 585,85 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки не стосуються питання щодо заміни сторони у виконавчому провадженні а фактично є доводами оскарження судового рішення, яким з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором.

Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали доводи апеляційної скарги про те, що повістки, які направлялись на адресу відповідача за останнім зареєстрованим місцем, остання не отримувала, оскільки надіслані судом в рамках розгляду заяви ТзОВ «Вердикт Капітал» про заміну виконавчого провадження судові повідомлення не були вручені ОСОБА_1 з тих підстав, що адресат відсутній за вказаною адресою, що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України, є належним врученням судової повістки.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 17 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: