Провадження №2/523/1218/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участі секретаря - Щербан О.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини та звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

УСТАНОВИВ:

02 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх доходів щомісячно, що стягуються на підставі судового наказу, виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 28 квітня 2023 року у справі № 523/7326/23, а також про звільнення від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 7474,93 грн.

Свої вимоги він обґрунтував тим, що після видачі судового наказу відповідачка виїхала за кордон, спочатку донька деякий час проживала з бабусею - матір`ю відповідачки, а з квітня з ним за адресою: АДРЕСА_1 , у будинку, який належить його матері, за цією ж адресою зареєстровано місце її проживання. За період спільного проживання більше семи місяців ОСОБА_4 повністю знаходилася на його утриманні. При цьому, із зарплати та пенсії у зв`язку з інвалідністю позивача стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання доньки, що суперечить ст. 181 СК України, а також існує заборгованість у розмірі 7474,93 грн, оскільки управління Пенсійного фонду не своєчасно почало відрахування з пенсії.

06 листопада 2023 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01 грудня 2023 року представниця відповідачки адвокат Шкодіна Л.В. надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, оскільки твердження позивача про проживання з ним доньки, на утримання якої з нього стягуються аліменти, та перебування дитини на його повному утриманні не відповідають дійсності і не підтверджені доказами. Після розірвання шлюбу з позивачем відповідачка разом із донькою почала проживати у своєї матері ОСОБА_5 , доглядом і піклуванням про ОСОБА_4 займаються виключно її мати та бабуся. Іноді відповідачка виїжджає за кордон для виконання професійних обов`язків, у цей період донька знаходиться під наглядом бабусі та залишається проживає з нею. У матері відповідачки є усі документи для вирішення будь-яких питань стосовно дитини, які можуть виникнути під час її перебування як в Україні, так і за кордоном, зокрема, щодо її пересування, відвідування медичних, лікувальних, загальноосвітніх, позашкільних навчальних закладів. У листопаді 2023 року відповідачка повернулася в Україну.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також додатково пояснив, що з доходів, які він отримує, зокрема заробітна плата та пенсія у зв`язку з інвалідністю, він повинен утримувати і свою непрацездатну мати, і старшу доньку, і молодшу доньку ОСОБА_4 , яка у травні 2023 року проживала разом з ним, а влітку день у нього, день у бабусі матері відповідачки. У будинку є три кімнати, під час спільного проживання ОСОБА_4 спала у одній кімнаті з його старшою донькою. Відповідачка проживає у Туреччині, приїздить в Україну лише на декілька днів, тому донька проживає або з ним, або з бабусею.

В судовому засіданні 24 квітня 2024 року позивач повідомив, що на теперішній час донька проживає з матір`ю в Туреччині.

Відповідачка та її представниця у судове засідання не з`явилися, 12 березня 2024 року адвокат Шкодіна Л.В. надала суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідачки, а також письмові пояснення.

У попередніх судових засіданнях представниця відповідачки заперечувала проти вимог та повідомила суду, що виїзд відповідачки пов`язаний лише з роботою, оскільки їй треба забезпечувати і себе і доньку. З позичем дитина знаходилася періодично, коли хотіла поспілкуватися з батьком і на час перебування бабусі у лікарні.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та представника відповідачки, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

В ході розгляду справи судом встановлено, що за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ №520362 виданою 22 грудня 2021 року позивачу встановлено другу групу інвалідності на строк до 1 січня 2024 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2023 року у справі № 523/3838/23 шлюб між сторонами розірвано.

28 квітня 2023 року Суворовський районний суд м.Одеси видав судовий наказ № 523/7326/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу).

17 травня 2023 року державний виконавець Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко С.В. відкрила виконавче провадження № 71822662 з примусового виконання судового наказу від 28 квітня 2023 у справі № 523/7326/23.

30 червня та 18 вересня 2023 року державний виконавець звернула стягнення на заробітну плату боржника, які він отримує у філії «Інфоксводоканал» та у Суворовському об`єднаному УПФУ в м. Одесі відповідно.

Станом на 23 жовтня 2023 року відповідно до розрахунку державного виконавця заборгованість зі сплати аліментів склала 7474,93 грн.

Малолітня ОСОБА_3 з 05 жовтня 2023 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 у житловому будинку, який належить на праві приватної власності матері позивача ОСОБА_6 .

Проте після розірвання шлюбу за домовленістю сторін донька почала проживати разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , у сім`ї ОСОБА_5 бабусі малолітньої.

Відповідно до акту обстеження житлових умов від 23 листопада 2023 року, складеним сусідами та засвідчений Головою правління ОСББ «Меркурій 2015», з 2021 року відповідачка зі своєю матір`ю та донькою мешкають у квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 за характером своєї роботи іноді виїжджає за кордон, у цей час ОСОБА_4 перебуває під наглядом бабусі, у родині панує гармонія і взаєморозуміння.

29 травня 2023 року ОСОБА_2 надала згоду на тимчасовий виїзд своєї доньки ОСОБА_4 у інші країни у супроводі ОСОБА_5 та на вирішення усіх питань, пов`язаних з виїздом та перебуванням дитини за кордоном, вжиття заходів, необхідних для збереження її життя та здоров`я. Заява засвічена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. та зареєстрована у реєстрі № 638.

27 листопада 2023 року ОСОБА_2 склала заяву, що на період її перебування у Туреччині, її донька - ОСОБА_3 буде проживати у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , в якій також надала згоду їм вирішувати усі питання, які можуть виникнути з її навчанням, лікуванням, оздоровленням, відпочинком. Заява засвічена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. та зареєстрована у реєстрі № 1529. Також ОСОБА_2 надала довіреність своїм батькам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на право розпорядження усім своїм майном.

За відомостями Державної прикордонної служби за період з 01 січня 2022 року відповідачка 04 квітня 2023 року в`їхала на територію України і перебувала там до 08 червня 2023 року, з 08 червня 2023 року до 14 вересня 2023 року та з 23 вересня 2023 року станом на 08 листопада 2023 року відповідачка перебувала за межами України. 22 листопада 2023 року за відомостями закордонного паспорта ОСОБА_2 вона в`їхала на територію України.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є матір`ю позивача, взагалі після розлучення батьків ОСОБА_4 почала проживати разом із бабусею ОСОБА_5 , разом з ними онука проживала половину листопада 2023 року, бо мати була у Туреччині, а бабуся на лікуванні, впродовж року батько щотижня забирав доньку після школи, про дитину добре піклується, стосунки між ними гарні.

ОСОБА_8 і ОСОБА_5 батьки відповідачки у суді також підтвердили, що донька ОСОБА_9 ОСОБА_4 проживає з ними вже більше чотирьох років. Підтвердили, що їх донька працює в Туреччині, оскільки там знайшла таку можливість. За бажанням дитини вона могла залишатися у батька періодично, лише коли потрібно було пройти лікування в іншому місті, онука залишилася з батьком.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Крім того, статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

Відповідно до вказаної статті за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення уСімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно зі ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Нормою ч.1 та 2 ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з вимогами ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 89 ЦПК України, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що за згодою сторін дитина проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться на її утриманні, за характером роботи відповідачка вимушена періодично виїжджати за кордон, у цей період догляд за донькою та її утримання здійснює мати відповідачки.

Оцінивши надані докази в сукупності та з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки доводи позивача про проживання дитини разом з ним не знайшли свого підтвердження та позивачем не доведено зміни обставин, які можуть вказувати на припинення сплати аліментів.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 354-355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини та звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 29 квітня 2024 року.