Справа № 139/27/24
Провадження № 22-ц/801/1608/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коломійцева В. І.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 рокуСправа № 139/27/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.

Секретар: Куленко О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 20 травня 2024 року у цивільній справі за позовом Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про витребування земельної ділянки,

Рішення ухвалила суддя Коломійцева В. І.

Рішення ухвалено о 14:22 год в смт Муровані Курилівці Вінницької області

Дата складення повного тексту рішення 23 травня 2024 року,

Встановив:

У січні 2024 року Могилів-Подільська окружна прокуратура Вінницької області звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі Мурованокуриловецької селищної ради до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про витребування земельних ділянок, у якому просила витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею по 2 га кожна, з кадастровими номерами :03:003:0421, :03:003:0420, :03:003:0424, :03:003:0425, :03:003:0426, :03:003:0428 та стягнути судові витрати.

Позовні вимоги мотивувала тим, що Могилів-Подільською окружною прокуратурою під час реалізації повноважень, зазначених ст.131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено випадок незаконного вибуття з державної у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею 2,0 га, розташованих на території Мурованокуриловецької об`єднаної територіальної громади. Так, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно установлено, що на підставі рішень № 387 - № 392 Рівненської сільської ради Мурованокуриловецького району 33 сесії 7 скликання від 20 жовтня 2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та безоплатної передачі її у власність», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 безоплатно передано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства з кадастровими номерами :03:003:0420, :03:003:0421, :03:003:0424, :03:003:0425, :03:003:0426 та :03:003:0428 площею по 2 га кожна, про що державним реєстратором Іванівської сільської ради Калинівського району в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право приватної власності на вказані земельні ділянки за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Підставою для державної реєстрації права власності на вказані земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер № 387, 388, 389, 390, 391, 392, видані 20 жовтня 2020 року Рівненською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області та витяг з Державного земельного кадастру, виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області.

Водночас, згідно наданої Мурованокуриловецькою селищною радою інформації від 19 травня 2021 року, Рівненською сільською радою не приймались рішення № 387, 388, 389, 390, 391, 392 33 сесією 7 скликання від 20 жовтня 2020 року про надання земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . Остання 32 сесія 7 скликання була проведена 01 жовтня 2020 року і на ній були прийняті рішення № 313 - № 348.

Відповідно до інформації, отриманої від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, земельні ділянки з кадастровими номерами :03:003:0420, :03:003:0421, :03:003:0424, :03:003:0425, :03:003:0426, :03:003:0428 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, знаходяться за межами населеного пункту. Вказане свідчить, що вони вибули з власності держави всупереч її волі.

Після здійснення державної реєстрації права приватної власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу посвідчено договори купівлі-продажу № 1318, 1319, 1321, 1333, 1334, 1349 земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:003:0420, :03:003:0421, :03:003:0424, :03:003:0425, :03:003:0426, :03:003:0428, що укладені між представником ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і представником ОСОБА_1 , та цього ж дня внесено відомості про вчинений правочин в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно та зареєстроване право приватної власності на вказані земельні ділянки за ОСОБА_1 .

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 20 травня 2024 року позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_1 в комунальну власність Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області земельні ділянки площею 2 га з кадастровими номерами: :03:003:0420, :03:003:0421, :03:003:0424, :03:003:0425, :03:003:0426, :03:003:0428 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району (колишньої Рівненської сільської ради Мурованокуриловецького району) Вінницької області.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури судові витрати зі сплати судового збору в сумі 18 168,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам відзиву на позовну заяву та полягають у тому, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем у даній справі повинно виступати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, а прокурором не доведено обставин наявності у Мурованокуриловецької селищної ради суб`єктивного права на захист. Судом не враховано, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем та факт незаконного відчуження і допущення продажу земельної ділянки не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте є підставою для виникнення обов`язків в органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки завдані таким відчуженням. Відповідач вважає, що при прийнятті рішення судом першої інстанції не було враховано висновків Великої Палати Верховного Суду, у тому числі, викладених у постанові від 02 листопада 2021 року по справі № 925/1351/19.

Могилів-Подільська окружна прокуратура Вінницької області надала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача Мурованокуриловецької селищної ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_1 і її представник адвокат Браславець Я. Ю., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Адвокат Браславець Я. Ю. надіслав клопотання, у якому просив розглянути справу без його участі та без участі відповідача ОСОБА_1 , зазначивши, що підтримують апеляційну скаргу у повному обсязі з мотивів та аргументів, викладених у ній і задовольнити апеляційну скаргу.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися. Надіслані їм на зазначені у справі поштові адреси судові повістки повернулися не врученими по зазначеній поштою причині: «адресат відсутній за вказаною адресою».

За правилами частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора ОСОБА_8 , дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає за таких підстав.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 10 лютого 2021 року державним реєстратором Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області зареєстровано право власності за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:003:0420, :03:003:0421, :03:003:0424, :03:003:0426, :03:003:0428 площею 2,0 га (а. с. 16, 26, 36, 56, 66).

19 лютого 2021 року державним реєстратором Іванівської сільської ради Калинівського району зареєстровано право власності за ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером: :03:003:0425 площею 2,0 га (номер інформаційної довідки 361363387 а. с. 46).

Підставою для державної реєстрації права власності на вказані земельні ділянки стали рішення № 387, 388, 389, 390, 391, 392 Рівненської сільської ради Мурованокуриловецького району 33 сесії 7 скликання від 20 жовтня 2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та безоплатної передачі у власність» (а. с. 19, 29, 39, 49, 59, 69,), а також витяги з Державного земельного кадастру про кожну земельну ділянку № НВ-021, № НВ-021, № НВ-021, № НВ-021, № НВ-021 від 08 лютого 2021 року (а. с. 20, 30, 40, 60, 70) та № НВ-021 від 17 лютого 2021 року (а. с. 50).

За інформацією Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області №№ 02-13/1279, 02-13/1271, 02-13/1275, 02-13/1276, 02-13/1278, 02-13/1303 від 19 травня 2021 року, Рівненською сільською радою не приймались рішення №№ 387, 388, 389, 390, 391, 392 33 сесією 7 скликання від 20 жовтня 2020 року про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Остання 32 сесія 7 скликання Рівненської сільської ради була проведена 01 жовтня 2020 року і на ній були прийняті рішення № 313-348. Після вказаної дати чергові та позачергові сесії Рівненської сільської ради не проводились (а. с. 22, 32, 42, 52, 62, 72).

З інформації Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 0-2-0.2-2531/2-23 від 29 травня 2023 року слідує, що земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:003:0420, :03:003:0428, :03:003:0425, :03:003:0421, :03:003:0426, :03:003:0424, :03:003:0428 цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, знаходяться за межами населеного пункту та зареєстровані в Державному земельному кадастрі станом на 26 травня 2023 року (а. с. 77).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановивши, що спірні земельні ділянки вибули із власності держави поза її волею як власника землі, прийшов до висновку про наявність правових підстав для витребування від ОСОБА_1 на користь Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області земельних ділянок площею 2,0 га, з кадастровими номерами :03:003:0420, :03:003:0425, :03:003:0421, :03:003:0426, :03:003:0424, :03:003:0428, що розташовані на території колишньої Рівненської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, задовольнивши таким чином позовні вимоги.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України).

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (стаття 330 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України.

Отже можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2776цс16 зроблено висновок, що «втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави, загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

При застосуванні положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, слід самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (пункт 58 постанови Великої Палата Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20)).

Судом першої інстанції враховано, що необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку за певних обставин має бути рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, які діють від імені власника, про передання у власність земельної ділянки, на підставі якого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 набули право власності на земельні ділянки.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

З огляду на вказане та враховуючи, що судом першої інстанції встановлено, що державна реєстрація права приватної власності за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:003:0420, :03:003:0425, :03:003:0421, :03:003:0426, :03:003:0424, :03:003:0428 проведена на підставі підробленого (неіснуючого) рішення органу місцевого самоврядування, що вказує на недобросовісне набуття ними права власності на спірні земельні ділянки.

Крім того, на час реєстрації за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 права приватної власності на земельні ділянки кадастровими номерами: :03:003:0420, :03:003:0425, :03:003:0421, :03:003:0426, :03:003:0424, :03:003:0428, останні перебували у державній власності і знаходилися за межами населеного пункту с. Рівне, а тому відповідно до п. 4 ст. 122 ЗК України право розпоряджатись нею належало Головному Управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області. За таких обставин орган місцевого самоврядування не мав повноважень приймати рішення щодо передачі даної земельної ділянки у приватну власність.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про застосування положення статті 388 ЦК України про витребування майна у ОСОБА_1 як у добросовісного набувача.

Також необхідно враховувати положення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, яка гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, а також те, що для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначила, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia- «суд знає закони». Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення.

Судом встановлено, що договори купівлі-продажу земельних ділянок, які є предметом дослідження в справі, укладалися не особами, які набули ці земельні ділянки у власність, а їх представниками за довіреностями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; усі земельні ділянки знаходяться на одному масиві; реєстрація права власності на ці земельні ділянки була вчинена на підставі неправдивих відомостей, наданих первісними власниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; і право власності на первісних власників, і договори відчуження вчинялися та оформлялися в одному проміжку часу.

З огляду на зазначене ставиться під сумнів добросовісність ОСОБА_1 , тим самим констатуючи, що остання не проявила належної обачності під час укладення договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок.

Судом першої інстанції враховано, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність та повернення у державну власність землі, яка вибула з власності держави незаконно поза її волею.

Окрім того суспільний інтерес полягає у поверненні в розпорядження держави земельних ділянок, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю.

Таким чином судом перевірено, чи є втручання законним, чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес, чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Надано належну оцінку добросовісності ОСОБА_1 та додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Суд першої інстанції врахував інтереси позивача як власника спірних земельних ділянок, який здійснює захист порушеного права власності, надав їм оцінку з точки зору балансу з правами та інтересами добросовісного набувача, та правильно вважав, що права та інтереси власника, який позбувся володіння земельними ділянками внаслідок протиправних дій, за обставин справи, перевищують інтереси набувача, який набуває право власності на майно, якщо згідно зі статтею 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Отже за обставин справи, вимоги прокурора про витребування спірних земельних ділянок з чужого незаконного володіння є обґрунтованими.

Підстав вважати, що витребування земельної ділянки є «надмірним тягарем» для ОСОБА_1 немає.

ОСОБА_1 , із власності якої витребовуються земельні ділянки, не позбавлена можливості відновити своє право, пред`явивши вимогу до проміжних набувачів, у яких вона придбала земельні ділянки, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 591/6566/20-ц (провадження № 61-19528св21), від 25 липня 2022 року у справі № 278/607/17 (провадження № 61-2068св21).

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, апеляційним судом відхиляються, оскільки спростовані мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо пред`явлення прокурором цього позову в інтересах неналежного позивача є безпідставними, оскільки спірні земельні ділянки належать до державної власності, а позов прокурором пред`явлено в інтересах держави в особі Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, яке і було розпорядником цих земель, на час подання позову.

Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 297/2874/17 (провадження № 61-3143св22).

Висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 чи інших постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду, на які посилається заявник в апеляційній скарзі. Більше того, правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, на які заявник посилається в апеляційній скарзі, не є релевантними до обставин справи, яка переглядається апеляційним судом.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи апеляційної інстанції не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які б послужили підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 20 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіІ. В. Міхасішин І. М. Стадник

Повний текст судового рішення складений 18 вересня 2024 року