Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2071/23 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І.Ю.
Категорія 32 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №274/2071/23 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору оренди припиненим та усунення перешкод у розпорядженні нежитловим приміщенням шляхом його звільнення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Позняк Інессу Станіславівну,

на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 червня 2023 року, яка постановлена під головуванням судді Хуторної І.Ю. у м.Бердичеві,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить заборонити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 користуватися нежитловим приміщенням загальною площею 66,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із переданням на зберігання та визначенням зберігачем нежитлового приміщення - власника, ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 червня 2023 року заява про забезпечення позову повернута заявнику.

Заявник ОСОБА_1 , не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, через представника адвоката Позняк І.С. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що ФОП ОСОБА_2 не позбавлений можливості в порядку, передбаченому ст.ст.156,158 ЦПК України, звернутися до суду першої інстанції з заявою про заміну одного заходу забезпечення іншим або із заявою про повне чи часткове скасування заходів забезпечення позову. Відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не вирішення судом питання зустрічного забезпечення не є підставою для скасування оскаржених судових рішень, оскільки не позбавляє відповідача права звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку. Випадки, у яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення перебачено частиною третьою ст.154 ЦПК України. Окрім того, в ухвалі про повернення заяви про забезпечення позову зазначено про не долучення до заяви документа про сплату судового збору, що не відповідає дійсності. В якості доказу про плату судового збору долучена платіжна інструкція, сформована за допомогою Приват24, що підтверджує сплату судового збору 01 червня 2023 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Перевіривши відповідно до положень ст.367 ЦПК України законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Повертаючи ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заява про забезпечення позову не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та заявником не долучено до заяви документа про сплату судового збору.

Колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції, який не відповідає обставинам справи, а порушення норм процесуального права призвело до постановлення судом першої інстанції помилкової ухвали.

Відповідно до частин першої та другої ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення (пункт 6 частини першої ст.151 ЦПК України).

По своїй суті зустрічне забезпечення є гарантією відшкодування можливих збитків відповідача, має на меті забезпечити баланс інтересів сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути внаслідок застосування судом забезпечувальних заходів.

За приписами частини шостої ст.154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не вирішення судом питання зустрічного забезпечення не є підставою для скасування оскаржених судових рішень, оскільки не позбавляє відповідача права звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 21 грудня 2020 року в справі №487/5726/19, від 30 червня 2021 року в справі №752/2342/19, від 23 грудня 2022 року в справі №760/34352/21, від 02 березня 2023 року в справі №643/14180/21.

Порядок застосування інституту зустрічного забезпечення врегульовано приписами ст.154 ЦПК України, відповідно до якої суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Виходячи із зазначених вимог цивільного процесуального законодавства, застосування заходів зустрічного забезпечення позову за зверненням особи, якою подано заяву про забезпечення позову, є правом суду.

Отже, відсутність у заяві про забезпечення позову лише пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, не є достатньою підставою для повернення ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову, оскільки не позбавляє ФОП ОСОБА_2 права звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Із виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 01 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 01 червня 2023 року сплатила на рахунок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області судовий збір у розмірі 536,80 грн (а.с.98). Виписка про зарахування судового збору надійшла до суду першої інстанції 03 червня 2023 року.

Отже, на час винесення 07 червня 2023 року ухвали, яка оскаржена в апеляційному порядку, суд першої інстанції мав можливість дізнатися про зарахування 01 червня 2023 року судового збору в сумі 536,80 грн за подання заяви про забезпечення позову до спеціального фонду Державного бюджету України, але таку обставину залишив поза увагою.

Відповідно частини другої ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про забезпечення позову сплачується судовий збір із фізичної особи - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року становив 2 684 грн. За подання заяви про забезпечення позову належало сплатити 536,80 грн.

Обставина оплати ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову в повному обсязі судовим збором у сумі 536,80 грн підтверджується також платіжною інструкцією від 01 червня 2023 року №0.0..1 на суму 536,80 грн, копія якої додана до апеляційної скарги (а.с.116). Цей доказ апеляційний суд не вважає новим, оскільки він лише підтверджує обставини, які і так були відомі суду першої інстанції при винесенні ухвали про повернення заяви про забезпечення позову із виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, яка описана вище.

За таких обставин, судовий збір сплачений ОСОБА_1 та зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України до винесення судом першої інстанції ухвали про повернення заяви про забезпечення позову, а висновки суду першої інстанції про не сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову є помилковими, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції не мав правових підстав для повернення заяви про забезпечення позову через начебто її не оплату судовим збором та відсутність лише зустрічного забезпечення, оскільки такі висновки суду щодо судового збору помилкові, а щодо зустрічного забезпечення є надмірним формалізмом за відсутності інших недоліків, прописаних у ст.151 ЦПК України. Відтак, повернення судом першої інстанції заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову протирічить завданням цивільного судочинства.

Вирішуючи клопотання апеляційної скарги про ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення за наслідками розгляду по суті заяви про забезпечення позову, колегія суддів зауважує наступне.

Наразі подана скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення позову.

Частиною першою ст.381 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст.35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст.382 цього Кодексу.

Відповідно до положень пункту 6 частини першої ст.353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Стаття 374 ЦПК України містить норму, яка визначає перелік повноважень суду апеляційної інстанції.

Відповідно до змісту частини першої ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Повноваження суду апеляційної інстанції скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, кореспондуються зі ст.379 ЦПК України, якою передбачено підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Стаття 379 ЦПК України передбачає підстави для скасування ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду справи, що означає, що розгляд справи не було завершено, а ухвала, якою такий розгляд завершено, не відповідає нормам процесуального права та розгляд справи потрібно продовжити по суті.

Нормами ЦПК України визначено порядок вирішення судом питання забезпечення позову.

Так, згідно з пунктом 3 частини першої ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову після відкриття провадження у справі подається до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (частина сьома ст.153 ЦПК України).

Відповідно до частини одинадцятої ст.153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Апеляційний суд, вирішуючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції про повернення позивачу заяви про забезпечення позову, позбавлений процесуальної можливості прийняти рішення по суті заяви про забезпечення позову, як про це просить скаржник, зважаючи на процесуальний порядок вирішення цього питання, яке не було предметом розгляду суду першої інстанції.

Із огляду на положення ст.379 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, уповноважений скасувати ухвалу про повернення заяви про забезпечення позову та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а не вирішувати питання забезпечення позову по суті, до вирішення цього питання судом першої інстанції.

Саме такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року в справі №234/604/16-ц.

Отже, клопотання на відповідній стадії цивільного процесу є передчасним.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та за положеннями ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду першої інстанції і направляє справу для продовження розгляду до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, оскільки порушення норм права призвело до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Позняк Інессу Станіславівну, задовольнити частково.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 червня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: