Провадження № 4-с/201/46/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за скаргою представника ОСОБА_1 дії державного виконавця, заінтересована особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс», -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 31 травня 2024 року звернувся до суду із указаною скаргою, в якій просить суд визнати незаконною та скасувати постанову про відновлення виконавчого провадження № 44036956 та постанову про прийняття виконавчого провадження № 44036956 що були винесені головним державним виконавцем Ус Вітою Олегівною від 17 травня 2024 року стосовно боржника ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог скаржником зазначено, що 17 травня 2024 року головним державним виконавцем Ус В.О. в рамках виконавчого провадження №44036956 було винесено постанову про прийняття виконавчого провадження №44036956 та постанову про відновлення виконавчого провадження №44036956. Вказані дії були вчинені державним виконавцем на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року у справі №2-1023/11, яка не набрала законної сили. Вказана ухвала суду була оскаржена в апеляційному порядку, тобто чинності вона не набрала, а тому вищезазначені виконавчі дії є незаконними та нікчемними. Так, ухвала суду від 11 квітня 2024 року згідно картки руху документа була опублікована (доставлена до електронного суду) 23 квітня 2024 року. 06 травня 2024 року (в межах п`ятнадцятиденного строку на її оскарження) через електронний суд на вказану ухвалу було подано апеляційну скаргу. В цей же день копія апеляційної скарги була направлена на адресу Південного міжрегіонального управління юстиції. Оскільки ухвала суду була отримана апелянтом лише 23 квітня 2024 року, то апелянт мав право на подання апеляційної скарги в строк до 08 травня 2024 року, а тому подавши апеляційну скаргу 06 травня 2024 року, апелянт скористався своїм правом на оскарження ухвали суду. Заявник зазначає, що враховуючи той факт, що державним виконавцем було відновлено виконавче провадження на підставі ухвали суду, яка не набрала законної сили вказані постанови підлягають скасуванню.

20 червня 2024 року від представника ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» до суду надійшли письмові пояснення, в яких останній просив суд відмовити у задоволенні скарги. В обґрунтування своєї позиції представник ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» зазначив, що оскаржувані постанови були винесені державним виконавцем 17 травня 2024 року. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року у справі № 2-10231/11 набрала законної сили 01 травня 2024 року. Станом на той момент Дніпровським апеляційним судом не було ані відкрито апеляційне провадження у справі № 2-10231/11, ані задоволено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Ухвала Дніпровського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі № 2-10231/11 датується аж 17 червня 2024 року. Враховуюче наведене, представник ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» вважає, що державним виконавцем було законно винесено оскаржувані постанови.

01 липня 2024 року від представника ОСОБА_1 до суду надійшли заява з проханням розглядати скаргу без його участі та відповідь на відзив, в якій останній заперечував проти обставин, викладених у поясненнях представника ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» та зазначив, що посилання представника на те, що в системі «Електронний суд» зазначається дата набрання законної сили ухвалою суду 01 травня 2024 року - не може бути взятою до уваги, оскільки «ЕС» обраховує вказані строки від дати, якою рішення датоване, а не від фактичної дати відписання рішення судом. Оскільки строки «набрання чинності» рішенням суду що зазначені в системі «ЕС» - прямо суперечать ст. 272-273 ЦПК України, слід керуватися реальними обставинами справи. В іншому ж випадку створюється ситуація при якій будь-яка ухвала суду що була винесена окремою датою, але фактично виготовлена судом та направлена сторонам через 15 днів від дати винесення буде вважатися автоматично такою, що набрала законної сили.

Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані суду докази з увагою на їх належність, допустимість, достатність та взаємний зв`язок між ними, суд виходить з наступного.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на виконанні у головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ус В.О. перебуває виконавче провадження № 44036956 з виконання виконавчого листа № 2-10231/11 від 22 січня 2013 року про солідарне стягнення із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ПСП «Заготзерно» на користь ПАТ «Фідобанк» суми заборгованості за кредитним договором № 1087 від 05 березня 2008 року в розмірі 4 614 038,92 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року у справі № 2-10231/11 (провадження 4-с/201/27/2024) було частково задоволено скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс». Визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ МЮУ у Дніпропетровській області Ріги Михайла Миколайовича від 18 березня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 44036912 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2013 № 2-10231/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» коштів на загальну суму 2225716,79 грн. Визнано незаконною та скасувано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ МЮУ у Дніпропетровській області Ріги Михайла Миколайовича від 18 березня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 44036956 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2013 № 2-10231/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» коштів на загальну суму 4614038,92 грн. Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити виконавче провадження № 44036912 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2013 № 2-10231/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» коштів на загальну суму 2225716,79 грн. Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити виконавче провадження № 44036956 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2013 № 2-10231/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» коштів на загальну суму 4614038,92 грн. В задоволенні інших вимог скарги відмовлено (а.с. 18-41).

17 травня 2024 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ус В.О. на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року у справі № 2-10231/11 (провадження 4-с/201/27/2024) було відновлено виконавче провадження № 44036956.

Як зазначає представник ОСОБА_1 , повний текст ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року у справі № 2-10231/11 (провадження 4-с/201/27/2024) був ним отриманий 23 квітня 2024 року у системі «Електронний суд».

Відповідно до роздруківки з Єдиного державного реєстру судових рішень, наданої представником стягувача, на ухвалі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року у справі № 2-10231/11 (провадження 4-с/201/27/2024)проставлено дату набрання законної сили 01 травня 2024 року.

06 травня 2024 року представник ОСОБА_1 у системі «Електронний суд» сформував апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу від 11 квітня 2024 року, яку направив до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2024 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року.

Згідно зі ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим»

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону визначено засади, при яких здійснюється виконавче провадження, а саме: верховенство права, обов`язковість виконання рішень, законність , диспозитивність, справедливість, неупередженість та об`єктивність , гласність та відкритість виконавчого провадження , розумність строків виконавчого провадження , співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями , забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у статті 16 ЦК України.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушені їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Так, дійсно, згідно до п. 27 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.

У відповідності до положень 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

В даному випадку, оцінивши надані сторонами докази, слід дійти до висновку, що в діях державного виконавця не вбачається жодних порушень норм чинного законодавства, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням положень ЗУ «Про виконавче провадження», а в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази того, що в розпорядження державного виконавця було надано ухвалу суду від 11 квітня 2024 року з позначкою «ухвала не набрала законної сили», а тому, слід дійти до висновку про необґрунтованість поданої скарги та відмову у її задоволенні.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження»; ст.ст. 77, 447, 451, 453 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги представника ОСОБА_1 дії державного виконавця, заінтересована особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: С.С. Федоріщев