Справа № 314/4366/23
Провадження № 2-о/314/10/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2024 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу № 314/4366/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту батьківства,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 рокуОСОБА_1 через свого представника адвоката Плужника М.В. звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області із заявою про встановлення факту батьківства, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України.

Ухвалою суду від 19.09.2023справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження.

18.10.2023 від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України офіцера Південно-Східного територіального юридичного відділу Піддубного О.В. надійшло клопотання про закриття провадження у вказаній справі, на обґрунтування якого зазначено, що вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою. Тобто між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а тому не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України представник заінтересованої особи просить закрити провадження у вказаній справі.

Ухвалою суду від 04.12.2023 відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 252, п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК провадження у справі зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку справи № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 29.01.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Плужника М.В. залишено без задоволення, ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.12.2023 без змін.

Ухвалою суду від 13.02.2024 провадження у вказаній справи поновлено, призначено судове засідання.

У судовому засіданні представника заявника адвокат Зарудній І.В. заперечував проти клопотання представника заінтересованої особи про закриття провадження у справі, зазначивши, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) зроблено правовий висновок, відповідно до якого питання про встановлення факту родинних відносин із військовослужбовцем, який загинув під час участі у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії Російської Федерації, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі.

Так, обґрунтовуючи вимоги заяви, представник заявника зазначив, що ОСОБА_1 з жовтня 2007 року по липень 2009 року перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дочка ОСОБА_4 . ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 у бою за Батьківщину поблизу населеного пункту Опитне Донецької області. За життя він визнавав себе батьком дитини, піклувався про неї, виконував усі батьківські обов`язки. Встановлення факту батьківства їй необхідно для отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану".

З матеріалів справи вбачається, що військовослужбовець ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 поблизу населеного пункту Опитне Донецької області під час артилерійського обстрілу зі сторони ЗС РФ.

Обґрунтовуючи клопотання, представник заінтересованої особи посилався на ту обставину, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, тому не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Проте, з такими доводами представника заінтересованої особи погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 161 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

У пункті 5 Порядку № 975 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) регламентовано, зокрема, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

У пункті 10 Порядку № 975 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено перелік документів, які члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів.

Аналіз правових норм Закону № 2011-XII та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 свідчать, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Отже, одноразова грошова допомога виплачується:

1) членам сім`ї військовослужбовця;

2) якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Обставина, що причина смерті ОСОБА_3 пов`язана із захистом Батьківщини, заінтересованою особою не заперечується.

Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є те, чи неповнолітня дочка заявниці ОСОБА_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить до членів сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 , які відповідно до статті 161 Закону № 2011-XII мають право на отримання спірної одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зокрема, за положеннями ч. 1 ст. 130 Сімейного кодексу України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Слід зауважити, що в разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

За приписами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту батьківства, є суд цивільної юрисдикції.

Висновки суду у цій частині узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

За таких обставин, зважаючи, що факт батьківства у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, відповідно до ч. 1 ст. 130 Сімейного кодексу України, може бути встановлений за рішенням суду, суд, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеноїу постанові від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), вважає, що таких факт підлягає встановленню у порядку цивільного судочинства, отже, у задоволенні клопотання представника заінтересованої особи про закриття провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 255, 293, 294, 315 ЦПК України, ст. 130 Сімейного кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника заінтересованої особи Міністерства оборони України офіцера Південно-Східного територіального юридичного відділу Піддубного О.В. про закриття провадження у цивільній справі №314/4366/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту батьківства відмовити у повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 28.03.2024.

Суддя Н.М. Свідунович

28.03.2024