Справа №491/673/24
УХВАЛА

13 вересня 2024 року м.Ананьїв

Суддя Ананьївського районного суду Одеської області Надєр Л.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Ананьївського районного суду Одеської області надійшли матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник просить встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є зниклим безвісти за особливих обставин в районі активних бойових дій, населеного пункту Нетайлове Покровського району Донецької області, під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки та охорони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану. Заявник зазначає, що вони з ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про народження є рідними братами. ОСОБА_2 є солдатом, військова частина НОМЕР_1 . Заявник зазначає, що його брат ОСОБА_2 зник безвісти в районі активних бойових дій, населений пункт Нетайлове Покровського району Донецької області. Внаслідок звернення заявника до ІНФОРМАЦІЯ_3 для отримання відстрочки йому було роз`яснено, що йому згідно Постанови КМУ №560 від 16 травня 2024 року необхідно надати рішення про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин.

У зв`язку з наведеним заявник звернувся до суду та просить задовольнити заяву.

Перевіривши заяву та додані до неї документи, приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці дійшов висновку, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави (п. 53 рішення від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі", заява № 28249/95).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Частиною 1 ст.315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 та у постановах Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 363/5518/21 та від 04 травня 2022 року у справі № 372/285/21.

Як зазначалося вище, заявник звернувся до суду із заявою про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин.

Суспільні відносини, пов`язані з набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей регулює ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин».

Відповідно до статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

Згідно із статтею 18 Закону відомості, зазначені у заяві про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, підлягають внесенню до Реєстру після отримання Уповноваженим з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від Національної поліції України інформації про зникнення особи за особливих обставин або інформації про отримання заяви про розшук такої особи.

У поданій до суду заяві заявник просить визнати особу зниклим безвісти за особливих обставин, з метою підтвердження права на відстрочку під час мобілізації відповідно до п.4 ч.3 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особа, близький родич якого пропав безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Главою 4 розділу IV ЦПК України передбачено розгляд судом справ про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою та не передбачений розгляд справи про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин, тобто, порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою та порядок визнання особи, що зникла безвісти за особливих обставин, мають різне правове регулювання. Правовий статус «особи, зниклої безвісти за особливих обставин» не є тотожним правовому статусу фізичної особи, визнаної в судовому порядку «безвісно відсутньою».

Тобто набуття особою статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, здійснюється у позасудовому порядку. Особа набуває такого статусу з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до відповідного Реєстру.

До заяви долучено сповіщення сім`ї №5 від 13 травня 2024 року про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісти 10 травня 2024 року в районі населеного пункту Нетайлове Покровського району Донецької області при виконанні бойового завдання під час стрілецького бою.

Також до заяви додано копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000128 від 14 травня 2024 року, згідно якого за фактом зниклого безвісти ОСОБА_2 в районі населеного пункту Нетайлове Покровського району Донецької області.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц, вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 березня 2018 року в справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року в справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року в справі № 9901/497/18 зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Враховуючи наведене, встановлено, що діючим законодавством визначений позасудовий порядок встановлення факту, який просить встановити заявник в судовому порядку, що виключає можливість такого розгляду.

У відповідності з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, оскільки заява ОСОБА_1 не підлягає судовому розгляду відповідно до закону, є підстави для відмови у відкритті провадження, адже у справі відсутній спір про факт та для вирішення питання про визнання особи безвісти зниклою за особливих обставин передбачено інший, позасудовий порядок.

Керуючись ст.ст.186,187,259,260,261,293-294, глава 4 розділу IV,315,316,318 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин, заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження, разом з матеріалами заяви повернути позивачеві.

Копію заяви залишити в матеріалах справи.

У відповідності до положень ч.2 ст.261 ЦПК України ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

У відповідності до положень ч.2 ст.352, п.7 ч.1 ст.353, ч.1 ст.354 ЦПК України з урахуванням положень п.15.5 ч.1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд.

Суддя: Надєр Л.М.

Ухвала суду набула законної сили "_____"_____________________20____року.