Провадження № 22-ц/802/462/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі, який було зареєстровано 23.10.2005 року . У шлюбі народилися двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На їх утримання з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно з рішенням суду від 20.01.2015 року.

Зазначала, що дочка ОСОБА_5 навчається на 1 курсі університету на денній формі навчання за контрактом, вартість якого на рік становить 27300 грн і вона заплатила половину вартості за перше півріччя навчання дочки 13650 грн 23.08.2023 року.

Вказувала на те, що відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2612д в дочки ОСОБА_6 погіршився стан здоров`я, за результатами медичних обстежень, досліджень та лабораторних аналізів було встановлено діагноз: клінічно-ізольований синдром, мультифокальна форма. Донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вона не в змозі самостійно забезпечити оплату вказаних витрат, оскільки її доходів, соціальної допомоги на доньку та аліментів на дітей є недостатньо для задоволення найнеобхідніших потреб дітей та їхнього зростання.

Позивачка зазначала, що нею було витрачено 46 043,30 грн на придбання лікарських засобів, проведення лабораторних аналізів, проведення медичних процедур і досліджень та 13 650,00 грн оплачено за половину вартості навчання, таких витрат вистачає на 6 місяців.

У зв`язку з цим є необхідність понесення таких самих витрат на наступні шість місяців, що пов`язані із проходженням медичного огляду, здачі аналізів, обстеження та оплати за другу половину вартості навчання, що складає 43728,30 грн.

На підставі наведеного та з урахуванням уточнення позовних вимог просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на придбання лікарських засобів, проведення лабораторних аналізів, проведення медичних процедур і досліджень та оплату половини вартості навчання в університеті - в розмірі 21864,15 грн та стягувати з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на неповнолітню доньку ОСОБА_3 у розмірі 3644,03 грн щомісячно до її повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на придбання лікарських засобів, проведення лабораторних аналізів, проведення медичних процедур і досліджень в розмірі 21864,15 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позовної заяви, і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду про наявність підстав для задоволення позову через відсутність особливих обставин, передбачених ст. 185 СК України, які могли викликати понесення додаткових витрат на дитину, оскільки позивач не довела свої вимоги. Відповідач зазначає, що суд не врахував, що на підтвердження додаткових витрат на дитину позивачкою було надано докази направлень лікарів у медичні заклади приватної форми власності, а не в заклади комунальної власності. Також вважає, що позивачкою не надано жодного доказу чи рецепта офтальмолога, яким би підтверджувалось, що ці послуги були потрібні дочці, а також згідно з чеками не вбачається , що ці послуги оплачені саме для ОСОБА_3 . Судом не враховано, що аліменти ним сплачені з урахуванням того, що утримання у відповідній частці свого доходу мала надавати дитині й позивачка і вони покривають витрати на лікування. Вказує, що поза увагою суду залишилась і та обставина, що він також несе витрати на своє лікування, оскільки згідно з випискою №0015318-23 він поступив у КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» у відділення інтервенційної кардіології з діагнозом «гострий інфаркт міокарда», тому також потребує постійного нагляду кардіолога та на постійній основі змушений приймати ліки. Також з 08 вересня 2017 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . Від шлюбу народилась спільна дитина син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На його утриманні перебуває дружина, яка доглядає малолітніх дітей, і ще й донька дружини від першого її шлюбу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Суд першої інстанції при вирішенні вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину щомісячно не врахував, що допомога по інвалідності та державна програма лікування розсіяного склерозу покриває місячні витрати на лікування дитини. Позивачка не довела необхідності додатково, враховуючи отримані аліменти та 2100 грн соціальної допомоги, щомісячних витрат на лікування дитини ні у сумі , які вона розрахувала самостійно, ні 2500 грн, які визначив суд щомісячно та 21864,15 грн одноразово.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін судове рішення як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказувала, що оскільки в доньки діагностували важку хворобу розсіяний склероз, церебральну форму, то вона постійно потребує диспансерного спостереження лікаря, повторні огляди з наявністю свіжих аналізів, контрольне МРТ головного мозку, призначене медикаментозне лікування та дозоване фізичне навантаження. Зазначена хвороба тягне за собою постійного придбання додаткових ліків, додаткових медичних досліджень, лабораторних медичних аналізів, спеціальних продуктів харчування. Оскільки дочка захворіла в 2023 році, то вона відповідно не була включена в будь-які заплановані раніше державні програми лікування, а тому всі витрати потрібно було нести самостійно.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного письмового провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду відповідачем оскаржується лише в частині задоволення позову, то в решті рішення суду в частині відмови в позовних вимогах судом апеляційної інстанції, відповідно до норм ст.367 ЦПК України, не переглядається та на предмет законності та обгрунтованості не перевіряється.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку дочка сторін страждає на захворювання, яке діагностовано як розсіяний склероз, церебральна форма, на лікування якого батьки зобов`язані нести додаткові витрати. Оскільки захворювання дитини та необхідність в її обстеженні та лікуванні є особливою обставиною, тому такі витрати слід віднести до додаткових. Суд взяв до уваги, що позивачем надано достатні, належні та допустимі докази, що підтверджують понесені нею додаткові витрати, пов`язані із обстеженням та лікуванням дитини, які по своїй сумі відповідають критеріям розумності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом указаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що вбачається із копій свідоцтв про народження (а.с. 10-11).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 20.01.2015 у справі №161/19868/14-ц позов ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено, ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_10 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки його доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 грудня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.8).

Позивачка ОСОБА_10 у зв`язку з одруженням з ОСОБА_11 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.12).

ОСОБА_3 на даний час навчається на першому курсі медичного факультету Волинського національного університету імені Лесі Українки на денній формі навчання і на контрактній основі, що підтверджується Договором про навчання у закладі вищої освіти від 10.08.2023 року, студентським квитком серії НОМЕР_1 від 01.09.2023 року та довідкою навчального закладу №10/4084 від 20.10.2023 року. Вартість навчання згідно з умовами договору про надання освітніх послуг складає 27 300,00 грн. на рік (а.с.14-15).

Позивач 23.08.2023 року сплатила половину вартості навчання в сумі 13650,00 грн., що стверджується квитанцією №0.0.1 від 23.08.2023 року (а.с.17).

У ОСОБА_3 у зв`язку з погіршенням стану здоров?я діагностували розсіяний склероз, церебральна форма, що підтверджується випискою №766937 із медичної картки амбулаторного хворого, а також було проведено ряд медичних обстежень та досліджень, лабораторних аналізів, купівлю ліків та оплачено медичні послуги, що стверджується чеком №1587 від 08.03.2023 року на суму 1900 грн, чеком №000055324 від 09.03.2023 року на суму 4 600 грн, чеками №0226206 на суму 984,71 грн та №0226207 на суму 952,42 грн від 10.03.2023 року, рахунком №475 та чеком №3231 на суму 6 854,00 грн від 10.03.2023 року, чеком від 11.03.2023 року на суму 3 849,47 грн, рахунком №3762901 від 14.03.2023 року на суму 2040 грн та чеком №09 від 21.03.2023 року на суму 462,49 грн, чеком № 0119158 від 11.04.2023 року на суму 12 840,21 грн, чеками №0045840 на суму 650 грн та №0045841 на суму 80 грн від 23.05.2023 року, чеком №0027 від 13.07.2023 року на суму 5300 грн, рахунком №4010791 від 18.07.2023 року на суму 690 грн, рахунком №4035451 від 31.07.2023 року на суму 1490 грн, чеком №226 від 17.08.2023 року на суму 3140 грн (а.с.18-34).

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 від 17.08.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю віком до 18 років (а.с. 36).

Відповідач ОСОБА_2 з 01.06.2021 і на даний час обіймає посаду водія 25 державної пожежно-рятувальної частини 1 державного пожежно-рятувального загону головного управління ДСНС України у Волинській області та отримав за період з червня 2022 по листопада 2023 року дохід в сумі 683 842,77, що підтверджується довідкою з місця служби від 22.12.2023 №48 1 01-826/48 1.1 (а.с.52-53).

Апелянт стверджує про погіршення свого стану здоров`я, що підтверджується випискою №0015318-23 від 02.08.23 (діагноз: інфаркт міокарда з елевацією), медичними висновками, копіями документів про придбання ліків (а.с.63-67).

ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_12 та у них народився спільний син ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та про народження (а.с.55-56).

За змістом статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як визначено частиною четвертою статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі №127/16614/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що, "вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини".

Прикладом присудження сплати додаткових витрат на лікування дитини до досягнення 18-річного віку, є постанова Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19, у якій зазначено: «Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо)».

У постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 Верховний Суд констатував, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, окрім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат, зумовлених тяжкою хронічною хворобою дитини.

Заявлені позивачкою вимоги обґрунтовуються тим, що наявні підстави для стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі половини понесених нею витрат на обстеження дитини та придбання необхідних медичних препаратів.

Тому апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачкою належними та допустимими доказами доведено, що заявлені нею до стягнення додаткові витрати на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , викликані особливими обставинами, які зумовлені хворобою дитини.

Разом з тим, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо безпідставності заявлених вимог, пов`язаних із витратами на здійснення вказаних візитів до приватних лікарів, та вважає, що проведення обстеження (діагностування) дочки сторін у спеціалістів закладів охорони здоров`я, не залежно якої вони форми власності, з метою перевірки, діагностування та лікування дитини відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батька на утримання дитини в контексті ст. 185 СК України.

Покликання в апеляційній скарзі на недоцільність призначеного лікування, вибір медичного закладу, до якого зверталась позивачка для консультації та обстеження дитини, не беруться до уваги та спростовуються нормами чинного законодавства, відповідно до якого кожному громадянинові України гарантовано право на охорону здоров`я, включаючи вільний вибір закладу охорони здоров`я, вибір спеціаліста та методів лікування відповідно до рекомендацій лікаря.

Відповідно до ст. 34, 38 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» лікуючий лікар може обиратися безпосередньо пацієнтом, що надає останньому можливість лікуватися у спеціаліста, якого обрав та довіряє цей пацієнт або у такому закладі, який має сучасне та ефективне обладнання, методи діагностики та найбільш кваліфікованих медичних працівників, тому посилання скаржника на необгрунтованість позовних вимог, як підставу для скасування рішення, не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний суд зазначає, що рекомендації та поради відповідача стосовно переліку спеціалістів у сфері охорони здоров`я, до яких позивачка, як законний представник неповнолітньої особи, має звертатися, є недоречними з тих підстав, що апелянт не є фахівцем у даній галузі.

В той же час, матеріали справи та долучені чеки й медичні виписки містять повну інформацію про надані послуги, а твердження апелянта відносно того, що огляд лікаря та оплата консультацій та лікування не підтверджені належними доказами, є необгрунтованими.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що з урахуванням віку дитини, а також стану здоров`я дочки, яка потребує за висновками лікарів спеціального лікування, розмір, визначений судом, буде достатнім, розумним та справедливим з огляду також і на майновий стан відповідача платника аліментів.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дочки ОСОБА_5 щомісячно, суд першої інстанції виходив із того, що, враховуючи наявність у Полікарпової Ірини хронічної хвороби, необхідності у спеціальному лікуванні та підтримання її здоров`я згідно з рекомендаціями лікарів, повторних діагностичних обстежень упродовж щонайменше в наступні шість місяців, що в розумінні законодавства є додатковими витратами на дитину, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача суд правильно визначив суму 2500 грн щомісячно до досягнення дочкою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , що є необхідною частиною витрат на лікування дитини. Такі висновки суду першої інстанції апеляційний суд вважає законними та обґрунтованими.

Доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, по свої суті є ідентичні доводам, висловленим останнім у суді першої інстанції, та яким судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 2930 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Колегія суддів апеляційного суду, враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини, вважає відсутньою необхідність повторно відповідати на ті самі аргументи апелянта, які вже здобули належну судову оцінку, з якою в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

При вирішенні даної справи суд першої інстанції врахував надані сторонами докази, ретельно проаналізував їх та дійшов законного та обґрунтованого висновку стосовно розміру додаткових витрат на утримання дочки сторін.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2024 року.

Головуючий

Судді