ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/3365/23 Головуючий суддя І інстанції Блага І. С.
Провадження № 22-ц/818/282/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ципліцького Дмитра Олеговича на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 жовтня 2023 року, по цивільній справі №646/3365/23, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання зобов`язання частково припиненим,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати його зобов`язання по виплаті на користь відповідачки 70'000 (сімдесяти тисяч) доларів США відповідно до шлюбного договору від 25.09.2006 року припиненим в частині 20 829 доларів 42 центів США внаслідок фактичного часткового виконання.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.02.2020р. у справі №638/16671/16-ц було стягнуто з позивача на користь відповідачки 70'000 (сімдесяти тисяч) доларів США відповідно до пункту 2 Шлюбного договору від 25.09.2006 року. У цій частині вказане судове рішення було залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 09.07.2020р.

У вказаних судових рішеннях суди встановили, що фактичний поділ майна між сторонами відбувся. На підставі виконавчого листа №638/16671/16-ц від 03.09.2020р. старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Шепелева Г.М. відкрила виконавче провадження №62941089. Позивач подав до цього відділу ДВС заяву, якою просив долучити до матеріалів виконавчого провадження копії нотаріально посвідченої заяви про виплату на користь відповідачки 160'000,00 грн.

Листом начальника ВДВС від 29.06.2023р. №70344 позивачу було повідомлено про неможливість прийняття цієї заяви, оскільки вона складена та засвідчена раніше дати ухвалення рішення суду, що виконується, а також через те, що у заяві відсутнє посилання на судове рішення та виконавче провадження. Ця заява була підписана відповідачкою після розірвання шлюбу між сторонами та засвідчує отримання нею 160'000,00 грн. в рахунок подальшого поділу майна.

Так, за умовами п.2 Шлюбного договору, укладеного між сторонами, у разі поділу долі (корпоративного права) на майно приватної фірми «Корал», засновником якої під час шлюбу став позивач, він зобов`язується передати відповідачці 1/3 (одну третю) частину майна від вартості ринкової експертної оцінки на момент поділу, але не менше ніж еквівалент 70'000 доларів США, а відповідачка не буде претендувати на інший перерозподіл прав на майно і майнові права цієї фірми.

Під час розгляду справи № 638/1671/16-ц вищезазначена заява від 10.04.2009р. не досліджувалася у зв`язку з правовою позицією ОСОБА_1 , який вважав, що поділ спільного сумісного майна подружжя не відбувається. Крім того, згідно з видатковим касовим ордером від 10.05.2011р. позивач виплатив відповідачці 400 грн. в якості пайової частини від поділу. Цей документ також не досліджувався під час розгляду судом справи №638/16671/16-ц.

Станом на 10.04.2009р. 160000 грн. становили еквівалент 20779 доларів США 22 центи за офіційним курсом НБУ, а станом на 10.05.2011р. 400 грн. становили еквівалент 50 доларів США 20 центів. Таким чином, позивач частково виконав грошове зобов`язання відповідно до п.2 Шлюбного договору, а саме, у розмірі 20'829 доларів США 42 центи.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Ципліцький Д.О. у скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про походження 160000 грн. та самостійно, на власний розсуд визначив правову природу переданих позивачем відповідачу коштів, що не відповідає змісту наданої ОСОБА_2 заяви.

Вказує, що в ході судового розгляду достовірно було встановлено факти часткового виконання позивачем такого обов`язку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Дудій А.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вказує, що судами , які розглядали справу надавалась оцінки як заяві від 10.04.2009 року так і видатковому касовому ордеру від 10.05.2011року.

Вважає, що висновок Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі № 646/3365/23 був зумовлений тим, що грошова сума у розмірі 160000 грн згідно з заявою відповідачки від 10.04.2009 року була нею отримана від позивача як частина вартості вищевказаної квартири, а не в рахунок поділу долі на майно приватної фірми «Корал». Що стосується виплати ОСОБА_1 відповідачу 400 грн на підставі видаткового ордеру від 10.05.2011, то у цьому документів зазначено підставу (частка від поділу), але не конкретизовано предмет такого поділу, що повністю узгоджується з висновками судів у справі №638/16671/16-ц.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення позивача, за відсутності інших учасників справи, які були належним чином повідомлені, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вказав наступні мотиви свого рішення.

Обставини справи у сукупності свідчать про те, що грошова сума у розмірі 160 000 грн., яка згідно з заявою відповідачки від 10.04.2009р. була нею отримана від позивача як частина вартості квартири, а не в рахунок поділу долі (корпоративного права) на майно приватної фірми «Корал»

Інших доказів, які б спростовували цей висновок суду, матеріали справи не містять.

Що стосується виплати ОСОБА_1 відповідачці 400 грн. на підставі видаткового касового ордеру від 10.05.2011р., то у цьому документі зазначено підставу «частка від поділу», але не конкретизовано предмет такого поділу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Судом відповідно до наявних у справі доказів встановлено, що 25.09.2006р. сторони уклали шлюбний договір.

За умовами пункту 2 цього договору позивач, який під час шлюбу став засновником приватної фірми «Корал», у разі поділу долі (корпоративного права) на майно фірми ОСОБА_1 зобов`язується передати своїй дружині ОСОБА_2 1/3 частину майна від вартості ринкової експертної оцінки на момент поділу, але не менш ніж еквівалент 70'000 доларів США, а ОСОБА_2 не буде претендувати на інший перерозподіл прав на майно і майнові права цієї фірми.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.02.2020р. у цивільній справі №638/16671/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з урахуванням постанови Харківського апеляційного суду від 09.07.2020р., було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 70000 (сімдесят тисяч) доларів США відповідно п.2 шлюбного договору від 25 вересня 2006 року.

Під час розгляду цивільної справи №638/16671/16-ц судами було встановлено, що з 15 жовтня 1983 року сторони перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.02.2009 року.

Розглядаючи справу №638/16671/16-ц апеляційний суд зазначив, що задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надав належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів у розумінні ст. 76 ЦПК України про те, що матеріальні об`єкти, які використовувалися відповідачем у вказаний період часу для здійснення підприємницької діяльності, були або власністю відповідача, або отримувалися у користування від інших осіб, або надавалися замовниками послуг. При цьому відповідач отримував доходи від здійснення своєї підприємницької діяльності, що підтверджується відповідними довідками, наданими до суду на виконання ухвали про витребування доказів. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про доведеність позовних вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя відповідно до умов пункту 2 згаданого шлюбного договору, які відповідають матеріалам справи і наведеним нормам матеріального права та доводами скарги не спростовані.

При цьому, як вбачається з тексту постанови апеляційного суду, звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 24.02.2020р., представник ОСОБА_1 посилався на те, що до звернення до суду з позовом 10.04.2009 року ОСОБА_2 вже отримала від ОСОБА_1 160'000,00 гривень в рахунок поділу спільного сумісного майна подружжя.

03.09.2020р. старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Щепелевою Г.М. було відкрито виконавче провадження №62941089 з примусового виконання виконавчого листа №638/16671/16-ц, виданого 20.08.2020р. Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 70'000 доларів США відповідно до п.2 шлюбного договору від 25.09.2006р.

Листом №70344 від 29.06.2023р. за підписом начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції С.Савенкова позивачу було відмовлено врахуванні нотаріально посвідченої заяви від 10.04.2009р. про виплату на користь відповідачки 160'000,00 грн. як доказу часткового погашення боргу за виконавчим провадженням №62941089, оскільки вона складена та засвідчена раніше дати ухвалення рішення суду, яке виконується, в також оскільки у змісті заяви відсутнє посилання на судове рішення або виконавче провадження.

Так, в матеріалах справи міститься копія заяви ОСОБА_2 , справжність підпису якої було засвідчено 10.04.2009р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А.

У цій заяві відповідачка зазначає, що отримала від чоловіка ОСОБА_1 гроші в сумі 160'000 (сто шістдесят тисяч) гривень в рахунок подальшого поділу спільного майна.

При цьому справжність підпис відповідачки на цій заяві засвідчено тим самим нотаріусом, яка посвідчила договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого комісією по приватизації житлового фонду заводу «ФЕД» 27.11.1996р. за реєстраційним №794.

Вказаний правочин був вчинений також 10.04.2009 року. Продаж квартири було проведено за 480'000 грн.

Цей договір від 10.04.2009р. зареєстровано нотаріусом у реєстрі за №2530, а зазначену вище заяву ОСОБА_2 від 10.04.2009р. за №2534.

При цьому суд правильно звернув увагу, що сума у 160'000 грн. дорівнює 1/3 від ціни продажу квартири, яка перебувала у спільній власності трьох осіб, у тому числі позивача та відповідачки.

Отже, ці обставини у сукупності дійсно свідчать про те, що грошова сума у розмірі 160'000 грн., яка згідно з заявою відповідачки від 10.04.2009р. була нею отримана від позивача як частина вартості вищевказаної квартири, а не в рахунок поділу долі (корпоративного права) на майно приватної фірми «Корал»

Що стосується виплати ОСОБА_1 відповідачці 400 грн. на підставі видаткового касового ордеру від 10.05.2011р., то у цьому документі зазначено підставу «частка від поділу», але не конкретизовано предмет такого поділу.

У частині шостій статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перелік доказів визначено у ст. 76 ЦПК України:

1. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Про вимоги щодо належності, допустимості, достовірності, достатності доказів вказано у ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Згідно ст. 89 ЦПК України:

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд першої інстанції відповідно до встановлених на підставі наявних у справі доказів на підставі їх належної оцінки у взаємному зв`язку у їх сукупності правильно виснував про недоведеність вимог про визнання зобов`язання припиненим. Аргументи позивача про часткове виконання позивачем його зобов`язання перед позивачкою, що виникло з п.2 шлюбного договору та рішення суду, на суми 160'000 грн та 400 грн., що разом є еквівалентом 20'829 (двадцяти тисяч восьмисот двадцяти дев`яти) доларів США 42 центів були предметом розгляду у справі 646/3365/23, їм була надана відповідна оцінка у згаданому рішенні Червонозаводського районного суду м. Харкова, яке є чинним, а тому це питання є вирішеною справою за змістом вказаної норми ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Наведені у відзиві на апеляційну скаргу заперечення, які спростовують доводи скарги, знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 7678, 81, 89, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів також визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскарженого рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ципліцького Дмитра Олеговича залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 30 квітня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді - І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.