УХВАЛА

25 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 2-3715/11

провадження № 61-4998ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року за заявою Київського квартирно-експлуатаційного управління про видачу дублікату виконавчого лист та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом Київського квартирно-експлуатаційного управління до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Київське квартирно-експлуатаційне управління (далі - Київське КЕУ) звернулось до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку на пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 серпня 2011 року у справі № 2-3715/11 за позовом Київського КЕУ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 3 119 грн 39 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 18 травня 2023 року про виправлення описки, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року, у задоволенні заяви Київського КЕУ про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовлено.

У квітні 2024 року Київське КЕУ подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить зазначені судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким заяву про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання задовольнити.

Перевіривши доводи касаційної скарги колегія суддів дійшла наступних висновків.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою у частині оскарження судового рішень щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 337/5253/13-ц (провадження № 61-10084сво18).

Отже, оскарження у касаційному порядку ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа не передбачено.

Ураховуючи викладене, касаційна скарга в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа не може бути прийнята до провадження, оскільки оскаржувані судові рішення в цій частині (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

З касаційної скарги вбачається, що судове рішення також оскаржується заявником у частині відмови у видачі дублікатів виконавчих листів, які відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України можуть бути оскаржені у касаційному порядку.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), зазначила, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах установленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив й суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 серпня 2011 року, яке частково змінено рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2011 року, позовні вимоги Київського КЕУ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київського КЕУ управління Міністерства оборони України заборгованість у розмірі 3 119 грн 39 коп. 23 травня 2012 року видано виконавчий лист у цій справі № 2-3715/11, який пред`явлено до виконання.

Листом від 04 грудня 2015 року Шевченківський ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ повідомив заявника, що 31 грудня 2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Заявник отримав лист 17 грудня 2015 року.

У подальшому, виконавчий лист № 2-3715/11 від 11 травня 2021 року стягувачем було повторно пред`явлено до виконання.

14 грудня 2016 року державний виконавець, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», виніс повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

У відповідь на звернення Київського КЕУ від 01 жовтня 2021 року Шевченківський ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ листом від 22 жовтня 2021 року повідомив заявника про те, що державний виконавець, керуючись вимогами пункту 6 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виніс вмотивоване повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та направив стягувачу разом з оригіналом виконавчого листа.

Зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що стягувач вживав будь-яких дій як учасник виконавчого провадження щодо захисту своїх прав у виконавчому провадженні, як з 22 грудня 2014 року (коли дізнався про повернення виконавчого листа стягувачу) по 26 жовтня 2016 року, так і з 09 грудня 2016 року (з моменту повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання) до 08 травня 2019 року (дата першого запиту Київського КЕУ щодо ходу виконавчого провадження).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що заявник неодноразово звертався до ДВС із заявами про надання інформації щодо виконання виконавчого листа. Однак матеріали справи не містять доказів, що вказані запити були отримані виконавчою службою. На час звернення заявника із даною заявою строк пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущений. Жодної поважної обставини, яка б завадила Київському КЕУ пред`явити виконавчий документ до виконання протягом встановленого законом строку, заявником не вказано.

Отже, правильно визначено судами першої та апеляційної інстанції, що обставини, на які посилається заявник, належним чином не доведено, належних та допустимих доказів дійсної втрати оригіналу виконавчого листа до суду не надано.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення з заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа, у зв`язку з його втратою, заявник повинен повідомити суду, за яких обставин виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), зазначила, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах установленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив й суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Постановою Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) визначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення з такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, 23 червня 2021 року у справі № 2-162/12 (провадження № 61-14111св20).

Отже, з огляду на те, що дублікат виконавчого документа може бути виданий лише у разі звернення з заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення такого документа до виконання, слід визнати правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у видачі виконавчого листа.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що касаційна скарга АТ «Державний ощадний банк України» є необґрунтованою, правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року за заявою Київського квартирно-експлуатаційного управління про видачу дублікату виконавчого лист та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом Київського квартирно-експлуатаційного управління до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара