Житомирський апеляційний суд
Справа №295/776/24 Головуючий у 1-й інст. Лось Л.В.
Категорія 72 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 295/776/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Житомирської міської ради, орган опіки та піклування Черняхівської селищної ради Житомирської області, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини і припинення стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Пилипчука Павла Петровича на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 08 липня 2024 року, постановлену під головуванням судді Лось Л.В. у селищі Черняхів,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду, у якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив:

- визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , залишивши доньку на подальше виховання та утримання при батькові;

- припинити з нього стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , згідно судового наказу, виданого Богунським районним судом міста Житомира 21 липня 2022 року по справі №295/6032/22.

23 травня 2024 року представник відповідача подав зустрічний позов, за змістом якого просив встановити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 з її матір`ю ОСОБА_2 , у АДРЕСА_1 .

03 липня 2024 року представник ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, в якому просив:

- зупинити виконання рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №866 від 05 липня 2023 року, яким затверджено висновок органу опіки та піклування Житомирської міської ради щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком ОСОБА_1 до вирішення справи по суті у судовому засіданні;

- заборонити посадовим особам навчальних закладів міста Житомира використовувати висновок органу опіки та піклування Житомирської міської ради до вирішення справи по суті у судовому засіданні.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 08 липня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_2 адвокат Пилипчук П.П. подав апеляційну скаргу, де просить її скасувати і постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановлена ухвала є необґрунтованою, не відповідає фактичним обставинам справи, нормам ЦК України, вимогам ЦПК України.

Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не врахував правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23).

Таким чином, ухвала Черняхівського районного суду Житомирської області від 08 липня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову підлягає скасуванню із постановленням нового рішення про її задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

02 жовтня 2024 року до Житомирського апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_2 адвоката Пилипчука П.П. про повернення його апеляційної скарги та залишення її без розгляду, а також просив повернути сплачений ОСОБА_2 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.

Розглянувши заяву та дослідивши матеріали справи, колегія суддів визнає її такою, що не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після його відкриття особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

Частиною 3 статті 364 ЦПК України передбачено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

А у тому випадку, коли вже відкрите апеляційне провадження, законодавцем визначено, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї ( частина 4 стаття 364 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що по скарзі представника відповідачки апеляційне провадження вже відкрите, повернення чи залишення без розгляду апеляційної скарги чинним цивільно-процесуальним законодавством при таких обставинах не передбачено, заява представника ОСОБА_2 адвоката Пилипчука П.П. задоволенню не підлягає у повному обсязі.

Із зазначених правових підстав колегія суддів здійснює розгляд апеляційної скарги по суті викладених у ній доводів та обґрунтувань.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони та інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню частини 2 статті 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зустрічний позов відповідає способу захисту викладеного в заяві про забезпечення позову.

Предметом спору між позивачем та відповідачем є позбавлення батьківських прав та припинення стягнення аліментів за судовим рішенням.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом (частина четверта статті 152 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно пункту 10 частини 1 статті 150 ЦПК України позов може забезпечуватися іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними пунктами 1-9 цієї частини.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Отже при поданні заяви про забезпечення позову недостатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Ставлячи вимоги про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони посадовим особам навчальних закладів міста Житомира використовувати висновок органу опіки та піклування Житомирської міської ради, заявник взагалі не обґрунтував необхідності забезпечення позову у такий спосіб та не довів, що вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.).

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції з урахуванням фактичних обставин справи дійшов правильного висновку про те, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Таким чином доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Пилипчука П.П. висновків суду першої інстанції не спростовують, норми процесуального права судом застосовані правильно, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали не має.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Пилипчука Павла Петровичазалишити без задоволення, а ухвалуЧерняхівського районного суду Житомирської області від 08 липня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді