справа № 753/6607/22 головуючий у суді І інстанції Лужецька О.Р.
провадження № 22-ц/824/92/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та договору про заміну набувача за договором довічного утримання, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

04 липня 2022 року представник ОСОБА_3 , адвокат Коваль В.В. звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд:

- розірвати договір про заміну набувача за договором довічного утримання, укладений 14 червня 2021 між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №968;

- розірвати договір довічного утримання, укладений 24 листопада 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Войстрік О.В. та зареєстрований в реєстрі за №7-1427;

- скасувати обтяження у вигляді заборони на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 28,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 листопада 2011 року за №40949217;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 28,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 листопада 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Войстрик О.В. та зареєстрований в реєстрі за №7-1427.

За умовами договору ОСОБА_3 передала у власність, а ОСОБА_4 отримав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 7 Договору, умовами довічного утримання є забезпечення ОСОБА_3 грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності на які позивачка самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя у розмірі 650 грн./місяць, а також крім цієї щомісячної виплати ОСОБА_4 також зобов`язується сплачувати визначений перелік комунальних послуг за квартиру, передбачений Договором та у терміни, встановлені договорами про надання комунальних послуг.

14 червня 2021 року у зв`язку з неможливістю ОСОБА_4 виконувати умови договору довічного утримання, між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір про заміну набувача за договором довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №968.

У Договорі про заміну набувача змінено суму щомісячного грошового довічного утримання позивача з 650 грн. на 1700 грн./місяць. Всі інші права та обов`язки залишилися без змін.

05 квітня 2022 року ОСОБА_3 впала та отримала забій голови.

З 04 травня 2022 по 12 травня 2022 року ОСОБА_3 перебувала в лікарні з діагнозом ІХС, кардіосклероз, поза госпітальна пневмонія, пролежень в області сідниці.

З 17 травня 2022 по 31 травня 2022 року ОСОБА_3 перебувала у лікарні з діагнозом короновірусна хвороба Covid-19, з 31 травня 2022 року по 03 червня 2022 року також перебувала у лікарні.

У зв`язку із погіршенням стану здоров`я позивач стала нести значні грошові витрати на лікування, а також стала потребувати догляду.

14 червня 2022 року ОСОБА_3 направила відповідачу лист з пропозицією розірвати Договір довічного утримання, однак 21 червня 2022 року отримала відповідь, яка серед іншого містила пропозицію щодо збільшення грошового забезпечення до 4000 гривень.

Однак, запропоноване відповідачем збільшення розміру утримання не відповідає зміненим обставинам.

У зв`язку з істотними змінами життєвих обставин та недосягнення згоди між сторонами цього договору про приведення у відповідність до змінених обставин, позивачка бажає у судовому порядку розірвати договір довічного утримання.

В ході судового розгляду відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що фактично ініціатором позову на його думку була не ОСОБА_3 , а її донька ОСОБА_1 . Зазначив, що з моменту укладення договору від 24 листопада 2011 року його умови виконував належним чином, жодних зауважень щодо невиконання не було. Вважає, що фактично між сторонами виник спір з приводу зміни розміру грошового забезпечення, тому звернення з даним позовом є неефективним способом захисту. Крім того, укладаючи Договір про заміну набувача, ОСОБА_3 , якій на той момент було 83 роки не могла не усвідомлювати, що в такому поважному віці людина може: отримувати травми, хворіти, тощо, тим паче, що в той час була короновірусна інфекція, тому вважає, що обставини, на які посилається представник позивача не є істотними в розумінні ст.652 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, у зв`язку з чим ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та договору про заміну набувача за договором довічного утримання, визнання права власності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 11 грудня 2023 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Підтримавши доводи позовної заяви, апелянт вказала на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про неможливість розірвання договору довічного утримання та договору про заміну набувача у зв`язку зі смертю відчужувача майна на підставі ч. 2 ст. 755 ЦК України, оскільки ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом за життя і померла після відкриття провадження. Факт її смерті до вирішення справи судом допускає правонаступництво у спірних правовідносинах, що підтверджується судовою практикою.

Крім того, вважала застосовані судом першої інстанції висновки Верховного Суду у постанові від 10 травня 2023 року у справі №756/3891/21 нерелевантними до спірних правовідносин.

Звертає увагу суду, що у Договорі про заміну набувача, окрім заміни ОСОБА_4 на ОСОБА_2 , також змінено суму щомісячного грошового довічного утримання позивачки з 650,00 грн на 1700,00 грн/місяць, інші права та обов`язки набувача за Договором довічного утримання залишилися без змін.

Тобто, даний договір є трьохстороннім і ОСОБА_3 мала право вимагати його припинення, однак суд першої інстанції помилково вважав, що ОСОБА_3 (правонаступник ОСОБА_1 ) не була стороною договору про заміну набувача, а тому не наділена правом заявляти позов про розірвання вказаного договору.

Вказала, що Договір про заміну набувача не визнавався судом недійсним, тому ОСОБА_4 із правовідносин щодо довічного утримання ОСОБА_3 вибув, натомість його права та обов`язки набув ОСОБА_2 , а тому первісний набувач не може бути належним відповідачем у даній справі.

Якщо суд першої інстанції вважав, що належним відповідачем у справі є саме ОСОБА_4 , за правилами ч. 3 ст. 53 ЦПК України мав залучити його до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, однак цього не зробив.

Вважає, що позивач правильно застосувавши норми ст. 520, 752 ЦК України, обрала належного відповідача у справі.

Поряд з цим, суд не надав належної оцінки доказів, наданих позивачкою, покази свідків проігнорував та не обґрунтував причин їх неврахування при ухваленні судового рішення, тим самим позбавив позивача можливості обґрунтувати заперечення мотивів ухвалення рішення. Натомість, в частині оцінки обставин та аргументів відповідача, звільнив останнього від обов`язку доказування.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та договору про заміну набувача за договором довічного утримання, визнання права власності, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

31 січня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Матрос Ігор Михайлович подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив про задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Зазначив, що за правилами ч. 2 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Оскільки під час розгляду справи ОСОБА_3 померла, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про припинення оспорюваних договорів та неможливість їх розірвання.

Залучення до участі у справі ОСОБА_1 не змінює того факту, що оскаржуваний договір припинив свою дію зі смертю відчужувача.

Вказав, що у разі розірвання договору про заміну набувача, відповідач ОСОБА_2 перестає бути учасником спірних правовідносин, а відтак і подальшим відповідачем у справі. Після цього свою дію має відновити договір довічного утримання, сторонами якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відтак, вже ОСОБА_4 , як сторона наступного оскаржуваного договору, має бути належним відповідачем щодо вимоги про розірвання договору довічного утримання, тому ОСОБА_4 має бути співвідповідачем у цій справі.

Оскільки ні первісний позивач, ні його правонаступник не заявили клопотання про залучення до справи ОСОБА_4 , а суд позбавлений можливості самостійно заміти відповідача або залучити співвідповідача, суд першої інстанції законно та обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Додатково представник звернув увагу, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить у разі задоволення позову визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , однак у суді першої інстанції заявлено вимогу про визнання права власності за ОСОБА_3 і означені вимоги не змінювалися в ході розгляду справи судом першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

12 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Коваль В.В. подала письмові пояснення, у яких підтримала доводи апеляційної скарги.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Коваль В.В. вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку.

04 квітня 2024 року адвокат Матрос І.М., діючи в інтересах ОСОБА_2 , подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (статті 240 ЦПК України).

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).

Виходячи з наведеного, колегія суддів у межах своїх повноважень дійшла висновку про визнання неявки представника ОСОБА_2 в судове засідання такою, що не перешкоджає розгляду справи по суті, та з огляду на належне повідомлення про судове засідання цього учасника справи, з урахуванням категорії справи, та строку її розгляду, ухвалила проводити розгляд справи по суті на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24 листопада 2011 року ОСОБА_3 , як відчужувач та ОСОБА_4 , як набувач уклали Договір довічного утримання, який посвідчено державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №7-1427.

За умовами п. 1 Договору довічного утримання, ОСОБА_3 передала у власність, а набувач отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого ОСОБА_4 зобов`язався забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору.

Відповідно до п.7 Договору довічного утримання, ОСОБА_4 зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_3 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя. Сторони домовились, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за сіпльною згодою у розмірі 650 грн на місяць.

Крім вищезазначеної суми, набувач зобов`язався щомісячно сплачувати визначений перелік комунальних послуг за квартиру, передбачений Договором та у терміни, встановлені договорами про надання комунальних послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем).

До оплачуваних щомісячних витрат на комунальні послуги належать: послуги ЖЕК по утриманню будинку, плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (гарячу та холодну воду) та електроенергія в обсязі до 150 кВт*год, абонентська плата за телефон (крім міжнародних і міжміських розмов), за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплата домофону.

У випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, відчужувач самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого цим Договором, згідно обумовлених сум.

14 червня 2021 року між ОСОБА_3 як відчужувачем, ОСОБА_4 як набувачем та ОСОБА_2 як новим набувачем укладено Договір про заміну набувача за договором довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №968.

За умовами п. 1 Договору про заміну набувача, у зв`язку з неможливістю подальшого виконання набувачем ОСОБА_4 , обов`язків за договором довічного утримання, посвідченого Войстрік О.В. , державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори 24 листопада 2011 року, реєстровий №7-1427, з підстав, що мають істотне значення, обов`язки набувача за договором довічного утримання передаються новому набувачу - ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 2 Договору про заміну набувача, його вчинено за згодою ОСОБА_3 - відчужувача за Договором довічного утримання, що підтверджується її підписом на цьому договорі.

Згідно з п. 3 Договору про заміну набувача, з моменту укладення цього договору набувач ОСОБА_4 , втрачає всі права та обов`язки за договором довічного утримання, а новий набувач ОСОБА_2 , набуває всі права та обов`язки за договором Довічного утримання та за цим договором.

Пунктом 4 Договору про заміну набувача передбачено, що до нового набувача переходять наступні права та обов`язки:

- з моменту укладення цього договору та реєстрації права ОСОБА_2 набуває право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- з моменту укладення цього договору ОСОБА_2 зобов`язаний довічно утримувати ОСОБА_3 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення її життєвих потреб.

Сторони домовились, що грошове утримання складається зі щомісячних платежів у розмірі 1 700 грн на місяць, які будуть щомісячно надаватися відчужувачу шляхом банківського, поштового переказу, або готівкою під розписку.

Всі інші права та обов`язки набувача за договором довічного утримання залишаються без змін.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 85 років ОСОБА_3 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 21 вересня 2022 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №17887.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи в суді ОСОБА_3 померла, у зв`язку з чим оспорюваний договір припинив свою дію, а тому договір довічного утримання та договір про заміну набувача за договором довічного утримання не може бути розірвано. Крім того, звертаючись до суду з вимогою розірвати договір довічного утримання, укладеного 24 листопада 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , позивачем не залучено до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_4 , а пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову по суті. Крім того, в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року у справі №756/3891/21 викладено правовий висновок, відповідно до якого договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (абзац 1 частини другої статті 651 ЦК України). Тобто, правом вимагати припинення зобов`язання наділяється лише його сторона. Особа, яка не була стороною зобов`язання на момент його виникнення, та яка не набула статус сторони зобов`язання не може вимагати припинення зобов`язання. ОСОБА_3 (правонаступник ОСОБА_1 ) не була стороною договору про заміну набувача за договором довічного утримання, укладеного 14 червня 2021 року, а тому не наділена правом заявляти позов про розірвання вказаного договору і не є належним позивачем в даній справі. Позовні вимоги про скасувати обтяження у вигляді заборони на квартиру та визнання за ОСОБА_3 право власності на квартиру, яка є предметом договору довічного утримання є похідними та їх вирішення залежить від задоволення позовних вимог про розірвання договору довічного утримання.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої не може погодитися в повній мірі з такими мотивами суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з такого.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України).

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Оскільки позов про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру ОСОБА_3 пред`явлено 04 липня 2022 року та провадження у справі відкрито 26 липня 2022 року, тобто за життя відчужувача, факт її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до вирішення справи судом, допускає правонаступництво у спірних правовідносинах, а тому висновок суду першої інстанції щодо припинення договору довічного утримання є помилковим та ґрунтується на неправильному тлумаченні та застосуванні норм матеріального права до спірних правовідносин.

При цьому, судом обґрунтовано, відповідно до статті 55 ЦПК України, залучено до участі у справі правонаступника відчужувача - ОСОБА_1 , до якої, у разі задоволення позову, згідно зі статтею 1218 ЦК України перейшли б всі права та обов`язки ОСОБА_3 .

Означене відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-142цс13, який підтримано Верховним Судом у постанові від 09 червня 2022 року у справі №522/9380/17.

Разом з тим, у цій справі однією із позовних вимог заявлено розірвання договору довічного утримання, укладеного 24 листопада 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Войстрік О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №7-1427.

Апеляційний суд враховує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16 та від 11 квітня 2018 року у справі №910/12294/16, міститься підхід, згідно з яким подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі №233/2021/19 Велика Палата конкретизувала вказаний висновок та зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами, насамперед, за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Зважаючи на те, що правовідносини, які були предметом розгляду у справі №756/3891/21 є подібними до правовідносин у даній справі (позивачем є особа, яка укладала договір довічного утримання; предметом спору є розірвання договору довічного утримання та договору про заміну набувача в договорі довічного утримання), такі правові висновки відповідно до ч. 4 ст. 263 підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Так, у постанові від 10 травня 2023 року у справі №756/3891/21 Верховний Суд вказав, що сторонами договору про заміну набувача є первісний набувач (у даній справі - ОСОБА_4 ) та новий набувач (у даній справі - ОСОБА_2 ).

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (див. постанови Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі №203/2/19).

Натомість правовим наслідком незалучення до участі у справі співвідповідачів є порушення конституційного права на судовий захист, оскільки особи не беруть участі у справі, вирішення якої може безпосередньо вплинути на їх права, свободи, інтереси або обов`язки та не реалізують комплексу своїх процесуальних прав.

Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Позовні вимоги про скасувати обтяження у вигляді заборони на квартиру та визнання право власності на квартиру, яка є предметом договору довічного утримання є похідними та їх вирішення залежить від задоволення позовних вимог про розірвання договору довічного утримання.

Таким чином, враховуючи визначений позивачем склад учасників справи, незалучення до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_4 є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_1 .

За встановлених обставин, місцевий суд зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, проте помилився щодо мотивів такої відмови.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позову, однак з підстав, які колегія апеляційного суду вважає частково помилковими, оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині мотивів та підстав такого висновку відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та договору про заміну набувача за договором довічного утримання, визнання права власності змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено 26 квітня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова