У Х В А Л А

13 вересня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/16432/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О. Ф.,

перевіривши на відповідність вимогам ст. 356, 357 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 ,

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва

від 05 вересня 2024 року

у цивільній справі №752/4702/24 Голосіївського районного суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 вересня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 07 вересня 2024 року безпосередньо до Київського апеляційного суду через систему Електронний суд подала апеляційну скаргу. Апеляційна скарга зареєстрована та передана судді 09 вересня 2024 року. Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подала клопотання про звільнення її від сплати судового збору.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, суд вважає, що клопотання про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 посилалася на тяжкий майновий стан, а саме про відсутність доходу, що підтверджується відомостями про доходи з податкової служби за 2023 рік та 1-2 квартали 2024 року. Також в обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору зазначила, що у зв'язку із збройною агресією РФ проти України вона разом з дітьми виїхала до США, самостійно утримує двох дітей, а тому в неї відсутній необхідний дохід для сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, право суду, а не обов'язок, у порядку, передбаченому законом, зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати (ч. 3 ст. 136 ЦПК України).

За приписами пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за клопотанням такої сторони відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що саме з урахуванням майнового стану сторони, це повноваження суду вирішити питання про звільнення від сплати судового збору.

При цьому, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

При зверненні до суду із заявою про звільнення від сплати судового збору особа повинна додати до такої заяви належні документи на підтвердження факту відсутності таких коштів для сплати судового збору.

Крім того, у розумінні приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір" звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин. При цьому, особа має довести існування фінансових труднощів.

Водночас, ОСОБА_1 не надано до суду належних та вичерпних доказів наявності обставин існування фінансових труднощів, як на підставу для звільнення від сплати судового збору внаслідок тяжкого майнового стану.

Так, подаючи до суду заяву про звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 на підтвердження свого тяжкого матеріального стану надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за 2023 рік та за 1 і 2 квартали 2024 року. В цих відомостях наявна інформація про відсутність у ОСОБА_1 доходів за даний період.

Проте, надані ОСОБА_1 вищевказані відомості не можуть бути єдиним належним доказом існування тяжкого майнового стану.

Так, дані відомості про доходи надані ОСОБА_1 за її зареєстрованим місцем проживання в Україні. Водночас, як вказує відповідачка в клопотанні про звільнення від сплати судового збору, вона з початком військової агресії РФ проти України виїхала до США, тобто у 2022 році.

Однак, ОСОБА_1 не надала суду відомостей про свої доходи за фактичним місцем проживання.

Більш того, вищезазначені відомості не є достатніми доказами на підтвердження тяжкого майнового стану ОСОБА_1 і з огляду на те, що вони не містить інформації про майновий стан особи, яка може мати інші джерела для існування та забезпечення своїх потреб, зокрема для сплати судового збору (довідка про склад сім`ї та про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, відомості про вклади, нерухоме та рухоме майно, з якого отримується дохід, компенсації, сукупний дохід родини тощо).

Таким чином, інших доказів щодо фінансових труднощів та тяжкого матеріального стану, скаржником до апеляційної скарги не надано.

Натомість, як вбачається з тексту оскаржуваного рішення предметом позову у даній справі, що переглядається, є стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, які надаються до квартири, що належить ОСОБА_1 на праві власності.

Отже, вищевикладені обставини свідчать про те, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду у даній справі.

Необхідність підтвердження неможливості сплатити судовий збір також підтверджується правовими позиціями, викладеними у судових рішеннях Верховного Суду.

Так, Верховний Суд своєю ухвалою від 16.10.2019 у справі №215/5288/18 відмовив ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження та вказав, що суд наділено повноваженням зменшити тягар несення судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас конструкція наведених правових норм дає підстави для висновку, що зменшення тягаря несення судових витрат є не обов`язком суду, а повноваженням за певних обставин. При цьому в частині сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення тягаря несення цих судових витрат. Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану та, за наявності, обставини, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом права зменшити тягар несення судових витрат у частині сплати судового збору. Такі обставини повинні бути підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами. Суд, що вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги), встановивши за результатом розгляду відповідного клопотання наявність установленої законом підстави для зменшення тягаря несення судових витрат та дійшовши висновку про необхідність реалізації такого свого права, самостійно, зважаючи на наявні обставини, визначає спосіб зменшення цього тягаря. Визначення способу зменшення тягаря несення судових витрат є прерогативою відповідного суду, а не його обов`язком. При цьому постановлення судом ухвали про звільнення від сплати судового збору в певному судовому провадженні не створює пільг щодо його сплати на інших стадіях судового провадження чи в інших судових провадженнях.

Верховний Суд в своїй ухвалі про відмову у звільненні від сплати судового збору та поверненні касаційної скарги ОСОБА_1 від 18.10.2019 у справі №215/5427/18 зазначив, що суд наділено повноваженням зменшити тягар несення судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас, конструкція наведених правових норм дає підстави для висновку, що зменшення тягаря несення судових витрат є не обов`язком Суду, а правом за певних обставин. Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану та, за наявності, обставин, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом права зменшити тягар несення судових витрат у частині сплати судового збору. Такі обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами. До клопотання про звільнення від сплати судового збору заявником додано: довідку Тернівського УПСЗН м. Кривий Ріг від 01.10.2019 р. №9112 щодо сум отриманої ним щомісячної компенсаційної виплати як непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю І групи, за період з жовтня 2017 року по вересень 2019 року. Проте зазначена довідка не може бути доказом на підтвердження майнового стану особи. Інших доказів на підтвердження свого майнового стану (довідки органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік тощо) скаржник не надав. Отож доказів на підтвердження наявності встановлених частиною першою статті 8 Закону №3674-VI обставин, які є підставою для звільнення від сплати судового збору за весь рік, що передував року подання касаційної скарги, позивач не надав ні під час звернення з касаційною скаргою, ні на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Таким чином, з урахуванням викладеного, відомості, надані скаржником, не можуть бути беззаперечним належним доказом на підтвердження скрутного матеріального становища, так як даний доказ не відображає відомості про об`єктивний майновий стан відповідача станом на дату подання апеляційної скарги, оскільки останній може мати й інші джерела доходу, як то вклади, нерухоме та рухоме майно з якого отримується дохід, компенсації, сукупний дохід родини тощо.

Крім того, статтею 136 ЦПК України передбачено право, а не обов`язок суду щодо звільнення від сплати судового збору. Сплата ж судового збору за подання апеляційної скарги, в силу положень частини 4 статті 356 ЦПК України, є процесуальним обов`язком особи, що звертається до суду з апеляційною скаргою. Визначення ж майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Суд зазначає, що обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України, у зв`язку з чим, безпідставне звільнення від його сплати окремих осіб може свідчити про надання одній із сторін незаконної переваги перед іншою.

Оскільки зазначені умови, за наявності яких ОСОБА_1 можна було б звільнити від сплати судового збору, відсутні; належних доказів, що підтверджують фінансові труднощі та відсутність інших доказів на підтвердження майнового стану, крім відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про, на момент подання апеляційної скарги ОСОБА_1 не надала, то суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про наявність правових підстав для залишення апеляційної скарги без руху.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду апеляційної скарги на судові рішення справляється судовий збір.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп. 6 п.1 ч. 2. ст. 4 Закону за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Як вбачається з прохальної частини апеляційної скарги ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду повністю та ухвалити нове судове рішення про задоволення її первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 .

З копії оскаржуваного рішення, долученого до апеляційної скарги, вбачається, що при зверненні позивача в 2024 році до суду з даним позовом підлягав сплаті судовий збір в сумі 3 028 грн.

Таким чином, розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у даній справі становить 4 542 грн 00 коп. (3028х150%). Проте, зважаючи на те, що апеляційну скаргу подано в електронному вигляді через систему Електронний суд, то до суми судового збору застосовується коефіцієнт 0,8, з урахуванням чого сума судового збору становить 3 633 грн 60 коп.

Отже, ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на рішення суду необхідно сплатити судовий збір у сумі 3 633 грн 60 коп. за наступними реквізитами: Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Соломян.р-н/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); Код банку отримувача (МФО): 899998; Рахунок отримувача: UA0026010; Код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою мають містити відомості про те, за яку саме скаргу сплачується судовий збір. Платіжне доручення повинно бути підписано уповноваженою посадовою особою банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Також, згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 13.02.2020 по справі №910/4557/18 в квитанції (платіжному дорученні) про сплату судового збору необхідно зазначати номер справи та дату судового рішення, що оскаржується.

Оригінал документу про сплату судового збору із зазначенням відомостей про те, за яку саме апеляційну скаргу сплачується судовий збір, необхідно подати до Київського апеляційного суду.

Згідно з ч. 2 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, яка передбачає залишення позовної заяви (апеляційної скарги) без руху з наданням строку для усунення виявлених судом недоліків.

За вказаних обставин, апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення виявлених судом недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 136, 185, 356, 357 ЦПК України

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 вересня 2024 року - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків протягом п`яти днівз дня отримання ухвали суду.

Роз`яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що у випадку не усунення у встановлений термін виявлених судом недоліків, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та такою, що підлягає поверненню.

Інформацію по справі можна отримати в мережі Інтернет на офіційному сайті Київського апеляційного суду за веб адресою: www.kas.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя О. Ф. Мазурик