Дата документу 16.04.2024Справа № 554/2734/22
Провадження № 2/554/1063/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді - Тімошенко Н.В.,

за участю секретаря судових засідань - Рябченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТДВ «Страхова компанія «Альфа Грант» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на її користь моральну шкоду в розмірі 36000 грн. та витрати на поховання в сумі 30085 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 05.04.2024 року водій ОСОБА_2 , керуючи сідловин тягачем MAN TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом KRONE SD 27В, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Половка у м. Полтава скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 помер в лікарні.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , була застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», за полісом АР-.

03.06.2021року представник позивачки повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 72000 грн. та витрат на поховання в розмірі 4334,20 грн.

28.01.2022 року відповідач повідомив позивача, що страхове відшкодування буде виплачено в розмірі 36000 грн. з врахуванням, що велосипедист ОСОБА_3 порушив ПДР України.

18.04.2022 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» сплатили позивачу 36000 грн. моральної шкоди.

Оскільки рішення відповідача суперечить вимогам чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та порушує права та інтереси позивачки, вона вимушена була звернутися до суду за захистом порушених прав.

Ухвалою суду від 02.05.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивачки у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази по справі, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.04.2024 року водій ОСОБА_2 , керуючи сідловин тягачем MAN TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом KRONE SD 27В, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Половка у м. Полтава скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 .

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , була застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», за полісом АР-.

06.04.2021 року за фактом настання вказаної ДТП було внесено відомості про дану подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000321 з кваліфікацією за частиною другою статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 28.04.2021 року, виданим Подільським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми), ОСОБА_3 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблений відповідний актовий запис №322.

30 листопада 2021 року за результатами проведеного досудового розслідування по факту вищезазначеної ДТП, за наслідками якої вбачалися ознаки злочину за який передбачена відповідальність ч. 2 ст. 286 КК України, слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження з підстав, що передбачені п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України.

03.06.2021року представник позивачки ТОВ «ЮК «Відшкодування» повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 72000 грн. та витрат на поховання в розмірі 4334,20 грн.

Крім цього, 24.06.2021 року та 13.08..2021року представником позивачки надіслано ТДВ «СК «Альфа-Гарант», для долучення до страхової справи додаткові документи, зокрема копія постанови про закриття кримінального провадження від 30.11.2021, товарний чек на суму 30085 грн. та документи, що підтверджують родинний зв`язок між загиблим у ДТП та особою, яка понесла витрати на поховання.

Листом ТДВ «СК «Альфа-Гарант» № 12/303 від 28.01.2022 представника позивачки ТОВ «ЮК «Відшкодування» повідомлено, що товариству надано інформацію про двох осіб, які мають право на виплату моральної шкоди, а саме: донька - ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 , який відмовився від своєї частки на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи, що в діях водія ОСОБА_2 відсутні будь-які порушення Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, загальна сума страхового відшкодування, передбачена ст. 27.3 та ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за страховим випадком, яке мало місце 05.04.2021 року, становить 50% зазначених розмірів, тобто 36000 грн.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Предметом спору за даним позовом є вимога про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, а саме невиплаченого страхового відшкодування (витрати на поховання).

Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV та Цивільним кодексом України(далі -ЦК України).

Положеннями ЦК України передбачається загальний порядок відшкодування шкоди безпосередньо особами, що її завдали, тоді як Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає порядок виплати саме страхового відшкодування спеціальним суб`єктом господарювання - страховою компанією та регламентує відносини між ним та особами, які мають право на таке відшкодування.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу (пункт 1.1 Закону № 1961-IV).

Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування» (пункт 1.2 Закону № 1961-IV).

Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (пункт 1.3 Закону № 1961-IV).

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

За змістом статті 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, в якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відтак, таке правовідношення є грошовим зобов`язанням.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 Закону № 1961-ІV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону № 1961-IV визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Статтею 27.3. Закону № 1961-ІV встановлено, що Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Статтею 27.4. Закону № 1961-ІV встановлено, що Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п.27.5. ст. 27 Закону, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному з 01 січня 2021 року становить 6000 грн.

Отже, сума страхового відшкодування становить 72000 грн. (6000*12 місяців =72000).

18.04.2022 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» сплатили позивачу 36000 грн. моральної шкоди.

Крім цього, загальний розмір витрат позивачки на поховання ОСОБА_3 складає 30085 грн., що підтверджується товарним чеком від 29.04.2021 року.

Страховик, керуючись нормами Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (абзац перший пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Крім того, суд звертає увагу на те, що статтею 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено вичерпний перелік підстав, коли шкода не відшкодовується страховиком.

Відтак, діючим законодавством не передбачено такої підстави для здійснення часткової страхової виплати, на яку в своєму листі за № 12/303 від 28.01.2021 посилається відповідач ТДВ «СК «Альфа-Гарант».

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Так, за загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням досліджених по справі доказів, суд дійшов висновку, що витрати понесені позивачкою на поховання та страхове відшкодування моральної шкоди є доведеними та підлягають до стягнення із відповідача.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивачку звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь держави 992,40 грн судового збору.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 18, 141, 258-259, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261, 526, 979, 999, 1187, 1194, 1201 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ТДВ «Страхова компанія «Альфа Грант» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, - задовольнити.

Стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Альфа Грант» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 36000 грн. та витрати на поховання в сумі 30085 грн.

Стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Альфа Грант» на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районнийсуд міста Полтави протягом 30 (тридцяти) днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про сторін:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

відповідач: ТДВ «Страхова компанія «Альфа Грант», м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, .

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повне рішення проголошено 26.04.2024 року.

Суддя Н.В.Тімошенко