ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/1324/23 Номер провадження 22-ц/814/2228/24Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Ванда А.М.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 06 березня 2024 року, постановлене суддею Шаповал Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

30.10.2023 ОСОБА_2 звернувся у Чутівський районний суд Полтавської області з позовом до ГУ ПФУ в Полтавській області про стягнення з Державного бюджету України на його користь моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 (справа №440/9329/21) визнано протиправним та скасовано розпорядження ГУ ПФУ в Полтавській області від 04.08.2021 №25/1600-0207-15; зобов`язано останнього здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 із 01.12.2019 на підставі довідки ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» №33/37-4/659 від 09.07.2021 у розмірі 80% сум грошового забезпечення, із урахуванням проведених виплат.

На виконання указаного судового рішення відповідачем проведено перерахунок пенсії, за яким сума доплати (заборгованості) пенсії за період із 01.12.2019 по 30.11.2021 склала 109 126,47 грн. Однак зазначена сума не була виплачена на картковий (пенсійний) рахунок позивача, відкритий в установі банку.

Із підстав викладеного він звертався до суду із заявою у порядку статті 382 КАС України, за наслідками розгляду якої ухвалою суду від 21.02.2022 зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області протягом місяця з дати отримання цієї ухвали подати звіт про виконання рішення. У подальшому, з підстав невиконання судового рішення, ухвалами суду від 07.06.2022 та 14.09.2022 установлено новий строк для подання ГУ ПФУ в Полтавській області звіту про виконання рішення суду та зобов`язано надати його продовж 60-та днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Зазначає, що протиправними діями відповідача, які виразилися у невиплаті нарахованої доплати (заборгованості) пенсії за рішенням суду та безсиллі щодо судового контролю з його виконання більше 2 років, йому спричинена моральна шкода. Остання полягає у душевних стражданнях та хвилюваннях, зумовлених необхідністю повторно звертатися до суду за захистом порушеного відповідачем конституційного права на належний розмір допомоги (пенсії). Також щоразу при зверненні до ГУ ПФУ в Полтавській області чи до суду погіршується його стан здоров`я, виникає тривожність, нервовість, що супроводжується підняттям тиску, яке тягне за собою медичне лікування та витрату коштів на придбання ліків.

Із підстав викладеного, вважає заявлений до стягнення розмір моральної шкоди 100 000,00 грн. розумним та справедливим.

Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 31.10.2023 справу передано за підсудністю до Київського районного суду м.Полтави./а.с.37/

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 28.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 06.03.2024 позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у рохзмірі 5 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

При постановленні рішення районний суд виходив із підстав доведеності, що унаслідок порушення відповідачем пенсійних прав позивача останньому завдано значних душевних страждань. Враховуючи характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, суд першої інстанції визнав достатньою сатисфакцію відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. У іншій частині позову відмовлено з підстав його необґрунтованості.

Відповідач ГУ ПФУ в Полтавській області оскаржив рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Звертає увагу, що фінансування пенсій особам, яким призначена пенсія відповідно Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із 01.04.2021 здійснюється з рахунку Пенсійного фонду України централізовано, без перерахунку відповідних коштів на рахунок Головного управління.

Зазначає, що з метою виконання судового рішення Головне управління зверталося із відповідними запитами до Пенсійного фонду України, який повідомив, що нараховані на виконання рішень суду кошти підлягають виплаті в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. Таким чином, рішення суду виконано добровільно у межах покладених на ГУ ПФУ в Полтавській області зобов`язань з урахуванням норм чинного законодавства та відповідно до документів пенсійної справи.

Повідомляє, що із вересня 2018 року по 2024 рік стан відповідних виплат залежить від видатків Головного управління, запланованих за рахунок коштів Державного бюджету, а кошти, які виділялися Державним бюджетом профінансовані у повному обсязі. На І та ІІ квартали 2023 року розроблено та затверджено тимчасовий розпис доходів і видатків Головного управління, проте коштів Державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду не було передбачено, як і на І квартал 2024 року.

Просить врахувати, що у відповідності до абзацу 2 пункту 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання законної сили. На даний час виплату заборгованості на виконання рішень судів проведено в межах коштів, виділених на зазначені цілі у 2023 році, дата набрання чинності яких 20.09.2020 включно.

Вважає, що постановлений до стягнення розмір моральної шкоди, як і підстави її стягнення, не підтверджені належними доказами, зокрема, в контексті співмірності такої суми.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26.09.2024 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 25.10.2024.

07.10.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, що згідно із частиною другою статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача та перевіривши матеріали справи у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, посвідчення серії НОМЕР_1 ./а.с.9/

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №440/9329/21 визнано протиправним та скасовано розпорядження відділу з питань призначення пенсій та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Управління пенсійного забезпечення ГУПФУ від 04.08.2021 за №25/1600-0207-15 про відмову ОСОБА_2 у перерахунку та виплаті пенсії на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» від 09.07.2021 №33/37-4/659.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.12.2019 відповідно до вимог статей 43 та 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» від 09.07.2021 №33/37-4/659, у розмірі 80 відсотків сум грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат./а.с.13-16/.

04.11.2021 ПФУ здійснено розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії, за пенсійною справою № пенсіонера ОСОБА_2 , за яким розмір стягнення склав 109 126,47 грн./а.с.79/

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі №440/9329/21 задоволено заяву ОСОБА_2 ; установлено судовий контроль за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №440/9329/21; зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області подати протягом місяця з дати отримання цієї ухвали звіт про виконання судового рішення./а.с.17-18/.

09.05.2022, 01.12.2022, 17.02.2023, 15.05.2023 ГУ ПФУ в Полтавській області зверталося до Пенсійного фонду України із запитами №1600-0404-5/22752, №1600-0404-5/65010, №1600-0404-5/11607, №1600-0404-5/36020 для вирішення питання виплати заборгованості пенсії, нарахованої на виконання рішення суду. Із відповіді фінансово-економічного департаменту ПФУ вбачається, що сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2022 рік після його затвердження./а.с.80, 82, 87, 88/

Ухвалами Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 та 14.09.2022 установлено невиконання судового рішення в частині виплати усіх відповідних сум; визначено новий строк для подання ГУ ПФУ в Полтавській області звіту про виконання судового рішення; зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області протягом 60-ти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №440/9329/21./а.с.19-20, 21-29/

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 витребувано у ГУ ПФУ в Полтавській області інформацію щодо виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 №440/9329/21, докази на підтвердження виконання рішення (за наявності)./а.с.30/

На підтвердження стану здоров`я позивачем ОСОБА_2 надано виписний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого №29, №63, №347 терапевтичного відділення за період із 14.01.2022 по 26.01.2022, із 05.09.2022 по 16.09.2022, із 09.03.2023 по 20.03.2023; а також стаціонарного хворого за період із 22.05.2023 по 02.06.2023./а.с.31-34/

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд із того, що внаслідок протиправних дій з боку відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилася у тривалому позбавленні останнього права на отримання грошових коштів, які стягнуті на його користь судовим рішенням. Із огляду на викладене, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції оцінив моральні страждання позивача у розмірі 5 000,00 грн. У іншій частині позов районний суд визнав необґрунтованим.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції, в оскаржуваній частині погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі наведеної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно із якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №761/24143/19 від 10.02.2021.

Відповідно до позиції Верховного Суду, сформованій у справі №197/1330/14-ц від 20.01.2021, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство

здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України. Унаслідок викладеного районний суд ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги відповідача правильність таких висновків не спростовують, оскільки сам факт здійснення відповідачем перерахунку не свідчить про належне виконання судового рішення, тривала затримка виплати за яким не може бути виправдана відсутністю бюджетних асигнувань. При цьому апеляційний суд враховує наступне.

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00, пункт 44, від 20.07.2004). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26.04.2005 у справі «Сокур проти України», заява №29439/02, та від 19.02.2009 у справі «Крищук проти України», заява №1811/06).

ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація, коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява №36813/97, пункти 203-204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява №21071/05, пункт 50).

Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 07.05.2002 в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду зазначеною у постанові від 03.07.2019 у справі №750/1591/18-ц.

Із підстав викладеного, враховуючи фактичні обставини справи, зокрема, наявність судових рішень від 07.06.2022 та 14.09.2022 у справі №440/9329/21, якими установлено невиконання судового рішення в частині виплати усіх відповідних сум, а також відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували належність виконання зобов`язання на час розгляду справи, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивач має право на грошове відшкодування моральної шкоди.

При цьому апеляційний суд враховує особливості впливу на позивача подій тривалої неправомірної бездіяльності, змін у його житті, а також засади розумності, виваженості та справедливості, та вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення на користь позивача 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечать їх головним конституційним обов`язкам, відтак, викликає у позивача негативні емоції. Тоді як моральна шкода не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлених обставин справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 06 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.11.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак