Справа № 202/2191/23
Провадження № 2/202/95/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

08 липня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кіблицької Д.А.,

за участі секретаря Савич В.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2023 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду.

25.04.2023 року від представника позивача надійшла уточнення позовна заяву у якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу.

В обгрунтування позову зазначено, що позивач є спадкоємицею першої черги за законом після смерті її батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Жерліциної О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Мати позивача перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 до 2007 року, після розірвання шлюбу підтримували спілкування та мати позивача періодично приглядала за батьком. Позивач з батьком рідко підтримувала спілкування, адже останній часто зловживав спиртними напоями та перебував у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з втратою ОСОБА_6 його паспорту, 02.09.2022 року мати і батько позивача прийшли до Амур-Нижньодніпровського відділу у м. Дніпрі ГУ Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, де ОСОБА_6 подав заяву про втрату паспорта, та на отримання нового паспорта. Паспорт, який був втрачений ОСОБА_6 значиться в Інформаційній підсистемі "Недійсні документи" ЄІАС УМП з дати подачі заявником заяви, тобто 02.09.2022 року. Батько позивача був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 матері позивача зателефонувала сусідка та повідомила, що ОСОБА_6 помер. Позивач та її мати домовилися про кремацію тіла через похоронну агенцію "Велес". 12.10.2022 року матері позивача зателефонувала власниця похоронної агенції "Велес", яка повідомила, що до них в агенцію прийшла невідома жінка, назвалася подругою доньки померлого з паспортом на ім`я ОСОБА_6 , яка хотіла забрати свідоцтво про смерть, так як знайшла послуги іншої похоронної агенції, на що мати попрохала у разі появи будь-якої особи з паспортом на ім`я ОСОБА_6 викликати співробітників поліції. 14.10.2022 року було порушено кримінальну справу, в якій позивач визнана потерпілою. З матеріалів кримінального провадження позивачу стало відомо, що батько позивача ОСОБА_6 , 05.10.2022 року отримав свідоцтво про спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_7 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та наступного дня 06.10.2022 року продав спадкове майно - квартиру АДРЕСА_2 - ОСОБА_4 , тій самій, що приходила до похоронної агенції "Велес". Паспорт ОСОБА_6 , який був визнаний недійсним, було вилучено співробітниками поліції у представниці похоронної агенції "Вічність". Підпис батька ОСОБА_6 на договорі купівлі-продажу свідчить про те, що він як мінімум був у стані сильного алкогольного сп`яніння та не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати власною волею. Окрім цього, в квартирі після смерті батька не було знайдено коштів від її продажу, а саме в сумі 716500 грн. Таким чином, позивач вважає, що вищевказане свідчить про шахрайські дії з квартирою батька.

У зв`язку з чим просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 06.10.2022 року.

Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, наголошувала на незаконності вчинення договору купівлі-продажу.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, завчасно надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Допитаний у судовому засідання свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є сусідом померлого ОСОБА_6 . На протязі двох років як він з ним спілкувався, його ні донька, ні хто із родичів його не відвідував, ОСОБА_6 багато пиячив та хворів. Грошових коштів у нього було достатньо, оскільки вони йому залишилися після смерті матері та він отримував хорошу пенсію як повідомив йому померлий. ОСОБА_6 ніколи ні на кого та ні на що не скаржився.

18.05.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позивачка взагалі не цікавилась життям батька, не мала з ним довірливих зв`язків, фактично в позовній заяві не заперечує, що стала цікавитись долею батька лише після настання його смерті і отримання відомостей про продаж житла. Саме ставлення близьких родичів призвело до того, що ОСОБА_6 вимушений був шукати джерела існування і тому реалізував квартиру яка законно йому належала після смерті матері. Аргументи позивача про те, що ОСОБА_6 не мав коштів на витрати для укладення договору купівлі-продажу ні чим не підкріплені та законом не заборонено покупцеві сприяти в оформленні договору купівлі-продажу. Також представник відповідача зазначає те, що у квартирі не були знайдені кошти від продажу квартири не стосується суті справи.

Представник позивача правом на подання відповіді на відзив не скористалась.

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

З договору купівлі-продажу вбачається, що з одної сторони ОСОБА_6 - продавець, та з другої сторони - ОСОБА_4 - покупець, діючи цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу як фізично так і психологічно, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, діючи без впливу обману, попередньо ознайомленні нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений сторонами договір, уклали цей договір, за яким продавець передає у власність покупця, а покупець приймає належну продавцю на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 на обумовлену суму в 716500,00 грн., які сплачені покупцем до підписання цього договору та є попередньою оплатою. Вказана квартира у житловому будинку А-9, загальна площа якої 46,8 кв.м, житлова площа - 27,6 кв.м, складається з: 1 - коридор, 2- кладова, 3 - ванна, 4 - туалет, 5 - кухня, 6,7 - житлові, І - лоджія.

Експертну оцінку проведено суб`єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр оцінки ЕПОС". Згідно зі звітом оцінки майна від 06.10.2022 року, ринкова вартість квартири складає 716500,00 грн.

Таким чином, вищевказаним договором підтверджується проведення розрахунку за придбання квартири відповідачем повністю до підписання договору за ціною вказаною в договорі.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Підставою недійсності правочину, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до приписів ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про нотаріат»,нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нього за вчиненням нотаріальної дії, подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії. Відповідальність покладається на сторони, що зазначено у пункті 1 договору купівлі-продажу. Відповідно до пункту 7 договору, цей договір складено у двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні у нотаріуса, а другий примірник видається покупцю, що і було дотримано.

Нотаріусом при посвідченні оспорюваного договору не було порушено вимог чинного законодавства. Відповідно до договору, всі умови, зазначені сторонами в договорі відповідали інтересам ОСОБА_6 ; умови договору відповідали реальній домовленості сторін; в них були відсутні обставини, які примусили їх укласти договір на невигідних стосовно себе умовах; сторони отримали усі роз`яснення стосовно договору і ніяких питань, зауважень, доповнень до цього договору не мали, про що свідчать їх підписи на договорі.

За правилами ст.657ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 2 ст.209ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до ч. 3 ст.640ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно із ч. 1 ст.210ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст.334ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 1ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» задекларовано засади державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, до яких віднесено: обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав (п. 2); одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном та державної реєстрації прав (п. 2-1). За термінологією, визначеною в п. 1 ч. 1 ст. 2 цього Закону: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст.4цього Закону державній реєстрації прав підлягають право власності на нерухоме майно і речові права на нерухоме майно, похідні від права власності.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Суд критично відноситься до позиції позивача в тій частині де вона посилається на нерозбірливий підпис ОСОБА_6 , однак жодного клопотання про призначення експертизи заявлено не було. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що особа при вчиненні правочину не могла усвідомлювати значення своїх дій.

Доводи представника відповідача, що позивачка не цікавилась життям батька, не мала з ним довірливих зв`язків, стала цікавитись долею батька лише після настання його смерті і отримання відомостей про продаж житла та саме таке ставлення близьких родичів призвело до того, що ОСОБА_6 вимушений був шукати джерела існування і тому реалізував квартиру, суд не бере до уваги, адже це не стосується суті справи.

Окрім цього, представник позивача посилається на наявне кримінальне провадженні внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000624 від 14.10.2022 року за заявою ОСОБА_3 про те, що невстановлені особи у період часу з 05.10.2022 по 10.10.2022 року шахрайським шляхом заволоділи квартирою її батька ОСОБА_6 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Наявність самого кримінального провадження не є доказом вчинення кримінального правопорушення та незаконності заволодіння вказаною квартирою. Більш того, за час досудового розслідування суду не було надано відомостей чи було взагалі комусь повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.10.2022 року, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , а також те, що позивачем не доведено неправомірність укладання цього договору, не доведено, що ОСОБА_6 під час укладання договору не міг усвідомлювати своїх дій та сама по собі наявність кримінального провадження не є доказом незаконного заволодіння квартирою, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2023 року було забезпечено позов шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У зв`язку з чим суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову згідно ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2023 року по справі № 202/2191/23.

Керуючись ст.ст.76-81,89,203,209,210,215,229-234,638,655,657ЦК України,Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 4,10,12,13, 81, 258, 259, 263, 264, 265-268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову згідно ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2023 року по справі № 202/2191/23.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Кіблицька