ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/620/24 Номер провадження 22-ц/814/2032/24Головуючий у 1-й інстанції Третяк О.Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Огризкова Андрія Анатолійовича

на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2024 року, постановлену суддею Третяком О.Г., повний текст ухвали складено дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Гіль Дмитро Володимирович, приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Руслан Вікторович, про визнання недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И В:

22 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Гіль Д.В., приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Р.В., про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Гіль Дмитро Володимирович, приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Руслан Вікторович, про визнання недійсним договору дарування - повернуто позивачу у зв`язку з не усуненням її недоліків, які перешкоджають відкриттю провадження у даній справі.

Позивачу роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що недоліки, визначені ухвалою суду від 23 лютого 2024 року, не усунуті, відповідно до вимог ч.3 ст. 185 ЦПК України позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Огризков А.А., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зміст поданої позовної заяви свідчить про дотримання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, оскільки звертаючись до суду із позовом, позивач вказав зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту його прав та інтересів, виклав обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини. Вказує, що додатково на виконання ухвали суду першої інстанції були надані пояснення щодо строків позовної давності, ціни позову та доказів, що надані на підтвердження позовних вимог. Також зазначає, що до відкриття провадження у справі суд не може ані здійснювати оцінку доказів, ані роз`яснювати, які докази можуть підтверджувати ті чи інші обставини справи, ані досліджувати докази. Залишення позовної заяви без руху з підстав недоведеності позовних вимог чи неналежності, недопустимості, недостовірності чи ненадання якихось доказів є неприпустимим. Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції порушив норми процесуального права та допустився надмірного формалізму і за наявності процесуальної можливості для відкриття провадження у справі, дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток та повідомлень на офіційні електронні адресу у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України та засобами поштового зв`язку (а.с. 115-119). Представником ОСОБА_1 адвокатом Огризковим А.А. подано заяву про розгляду справи без участі позивача та його представника (а.с. 120). Судова повістка-повідомлення, направлена на ім`я ОСОБА_2 повернулася без вручення із зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 122). Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, укладеного 10.02.2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Р.В., згідно якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що в цілому складається з житлового будинку А-1 жилою площею 47,5 кв.м, загальною площею 88,6 кв.м, погреба під частиною будівлі а4, прибудови а, тамбура а1, прибудови а2, тамбура а3, прибудови в, літньої кухні В, сараю Д, гаража Ж, господарських споруд №№ 1, 4-12, розташованих на неприватизованій земельній ділянці.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 лютого 2024 року про залишення позовної заяви без руху визначено, що подана позовна заява оформлена з порушеннями вимог ст. ст. 175 - 177 ЦПК України та має недоліки, що перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що в позовній заяві не залучено до участі у справі спадкоємців ОСОБА_3 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки рішення у справі може вплинути на їх права та обов`язки. Крім того, у позовній заяві вказано суму позовних вимог у розмірі 321 155,61 грн., однак належним чином вказана сума не обґрунтована, що викликає сумнів у дійсній ціні позову. У наданій копії оголошення про продаж будинку вказано, що загальна площа будинку дорівнює 135 кв.м., а житлова 65 кв.м., замість 88,6 кв.м. загальної площі спірного будинку та 47,5 кв.м. жилої. Окрім того, вартість будинку не є середньо ринковою та відсутня оцінка спірного майна. Позивачем не надано належних посилань на докази порушення його прав при укладанні договору дарування майна, що належало відповідачці на підставі отриманої спадщини. Разом з тим, позивачем не обґрунтовано пропущений строк позовної давності після укладання договору дарування, що відбувся між його дружиною та сином 10.02.2015 року (а.с. 68).

28.02.2024 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Огризкова А.А. до суду надійшла заява про усунення недоліків (а.с. 72-74).

Вивчивши зміст заяви, суд першої інстанції зазначив, що ухвалою суду від 23.02.2024 року, зокрема, зазначено, що позивачем не вказано усіх відповідачів. На даний час визначити коло відповідачів немає можливості, адже учасник правовідносин договору дарування від 10.02.2015 року (є обдарованою особою) є син позивача ОСОБА_3 , який помер (загинув) ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На час подання позову вказаний строк для прийняття спадщини не закінчився (квітень 2024 року), а тому визначити коло усіх учасників провадження не можливо. Розгляд справи таким чином не можливий, адже наслідки розгляду справи може вплинути на права та обов`язки спадкоємців ОСОБА_3 . Разом з тим, судом першої інстанції було вказано на недостатнє обґрунтування суми позову, адже одне оголошення про продаж будинку, який не продано за встановленою ціною, не відповідає розмірам спірного будинку, побудований в інший час з нових матеріалів не може братися за основу у визначенні суми спірного майна, адже сума позову належним чином не обґрунтована та не підтверджена належними та допустимими доказами. Вимоги позивача щодо проведення належної оцінки спірного майна з залученням спеціаліста відсутні. Крім того, позивач, подаючи позов про визнання недійсним правочин дарування, який був здійснений у 2015 році, відмовився обґрунтувати порушення його прав, адже відповідно до наданих суду письмових доказів та тексту позову, спірне майно ніколи не належало йому.

Враховуючи, що позивачем не були виправлені недоліки, вказані в ухвалі суду від 23.02.2024 року про залишення позовної заяви без руху, відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в України визнається і діє принцип верховенства права, а статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява №12964/87).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, заяву в порядку окремого провадження, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.

При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Частинною 3 статті 185 ЦПК України, визначено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Таким чином, саме позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Сама по собі відсутність у позовній заяві чи додатках до неї доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви не поданою.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що 10.02.2015 року його дружина відповідач у справі ОСОБА_2 без його згоди та згоди ОСОБА_4 уклала з їх сином ОСОБА_3 договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Р.В.

За змістом цього договору вона подарувала йому 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що в цілому складається з житлового будинку А-1 жилою площею 47,5 кв.м, загальною площею 88,6 кв.м, погреба під частиною будівлі а4, прибудови а, тамбура а1, прибудови а2, тамбура а3, прибудови в, літньої кухні В, сараю Д. гаража Ж, господарських споруд №№ НОМЕР_1 , розташованих на неприватизованій земельній ділянці.

Посилаючись на обставини набуття права власності на житловий будинок (його частин), починаючи з 1951 року, позивач просив визнати договір дарування від 10.02.2015 року недійсним. При цьому, ОСОБА_1 викладені доводи щодо порушення його прав при укладені спірного договору дарування, визначена ціна позову та додано докази на підтвердження доводів позовних вимог.

У заяві про усунення недоліків представник позивача ОСОБА_1 адвокат Огризков А.А. зазначив, що у позивача ОСОБА_1 та у нього як представника позивача відсутні достовірні відомості щодо осіб, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 . При цьому, позивач ОСОБА_1 не є власником будинку (йому на праві спільної сумісної власності належить лише частка будинку). У частині будинку у зв`язку із смертю її колишнього власника ОСОБА_3 особа власника не визначена. З огляду на це позивач ОСОБА_1 не може бути замовником оцінки майна. Отже, правові підстави для проведення оцінки будинку відсутні. Ціна позову визначена на підставі відомостей щодо ціни продажу житлового будинку у цьому районі міста Миргорода з урахуванням ціни продажу 1 квадратного метра цього будинку та площі частини будинку, дарування якої оспорюється. Щодо висновків суду першої інстанції про відсутність обґрунтувань порушеного права та поважності причин пропуску строку позовної давності, зазначено, що такі висновки на стадії відкриття провадження у справі, тобто без розгляду справи по суті та безпосереднього дослідження доказів, є передчасними.

Тобто, зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 та заяви його представника про усунення недоліків вбачається, що позивач зазначив обставини й доводи, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, а також додано докази якими, на його думку, ці обставини підтверджуються.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику (п.7).

Вказані висновки також узгоджуються з правовими висновками, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2023 року у справі №990/114/23, згідно яких суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях судового процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу. Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів. Повертаючи заяву, суд фактично дав оцінку доказам наданим позивачем на обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим. Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 374 ч.1 п. 6 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ч.1 п. 3,4 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що передача справи для продовження розгляду не є остаточним вирішенням спору по суті, підстави для розподілу судових витрат відсутні. Такий висновок узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 18 травня 2020 року у справі №530/1731/16-ц.

Керуючись ст. ст. 367 ч. 1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п. 3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Огризкова Андрія Анатолійовича - задовольнити.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2024 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов