Номер провадження: 22-ц/813/4008/24
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року по цивільній справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_1 та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» звернулось до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення коштів.

Позов аргументовано тим, що 27.11.2017 року між ОСОБА_2 та ТДВ «Експрес Страхування» було укладено договір № 777.17.2380445 добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG 4M Coupе», № шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 строком дії з 28.11.2017 по 27.11.2018 р.

28 грудня 2017 року о 23-11 год. на регульованому перехресті вул. Жуковського вул. Рішельєвська у місті Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода: водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем MITSUBISHI LANCER, д/н НОМЕР_2 кузов НОМЕР_3 , порушив п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, здійснив виїзд на вказане перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG 4M Coupе», д/н НОМЕР_4 , № шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, що підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2018 р. справа № 522/14795/18 провадження № 3/522/7832/18.

Згідно п. 9.19 частини Б Договору № 777.17.2380445 залишкова вартість ТЗ визначається шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків, що документально підтверджується (зокрема, але не обмежуючись, он-лайн (Інтернет) аукціоном з продажу автомобілів) або шляхом експертної оцінки.

Відповідно до Зобов`язуючої пропозиції інтернет аукціону Audatex найвищою пропозицією за залишки автомобіля зобов`язуючої пропозиції інтернет аукціону Audatex вартість залишків автомобіля «MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG 4M Coupе», державний номер НОМЕР_4 , № шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 становить: 1 451 000,00 грн.

Відповідно до заяви страхувальника від 23 лютого 2018 року про виплату страхового відшкодування страхувальник ОСОБА_2 розпорядився належним йому страховим відшкодуванням та заявив про необхідність перерахувати належне йому страхове відшкодування по справі 3.18.8 на рахунок філії «Автомобільний Дім Одеса» ПрАТ «Одеса-Авто» з метою придбання нового автомобіля.

Позивач, посилається на страховий акт № 3.18.8-1 від 28.02.2018 р. на суму 148 945,00 грн; страховий акт № 3.18.8-2 від 05.03.2018 року на суму 905 000,00 грн; на страховий акт № 3.18.8-3 від 26.03.2018 р. на суму 7 397,78 грн, зазначає, що всього було виплачено 1 061 342,78 грн. на користь страхувальника.

Виплата страхового відшкодування підтверджується платіжними дорученнями від 28.02.2018 р. № ЦО00729, від 05.03.2018 р. № ЦО00759 та від 27.03.2018 р. № ЦО01071.

Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля MITSUBISHI LANCER, д/н НОМЕР_2 кузов НОМЕР_3 , станом на 28.12.2017 р. застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» по полісу № АМ/1336734, ліміт відповідальності 100 000,00 грн., франшиза 1 000,00 грн.

Таким чином, на думку Позивача ТДВ «СК «Альфа-Гарант» зобов`язане сплатити страхове відшкодування ТДВ «Експрес Страхування» в сумі: 99 000,00 грн, а Ісмаїл Абу Сліх 962 342,78 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» () суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 954 945,00 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 14 435,14 грн.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальності «СК «Альфа-Гарант» (Код ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», ) суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі - 99 000,00 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі - 1 485 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року в частині задоволення позову Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення 99 000 грн. та витрат зі сплати судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Тобто фактично рішення оскаржується лише в частині вирішення судом першої інстанції вимог Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення 99 000 грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржено і в апеляційному порядку не перегллядається.

Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, відповідачі ОСОБА_1 та представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» по справі до суду 03.09.2024 року о 14.00 годині не з`явилися, причини неявки не повідомили, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотали, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

03.09.2024 року на адресу суду від представника Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» адвоката Лазоренко Т.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість адвоката в іншій справі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, заявлене представником позивача Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» адвокатом Лазоренко Т.В. клопотання про відкладення судового розгляду через її зайнятість в іншому судовому засіданні по іншій справі є необґрунтованим, оскільки про дату час і місце розгляду справи в Одеському апеляційному суді на 14- 00 год. 03.09.2024 року позивач та представник адвокат Лазоренко Т.В. були обізнані 29.07.2024 року. При поданні клопотання про відкладення судового засідання в день його призначення через зайнятість в іншому судовому засіданні в іншій справі, адвокат Лазоренко Т.В. не надала доказів призначення судвого засідання на 03.09.2024 року, номер справи, дату коли судом в іншій справі було призначено справу саме на 03.09.2024 року, доказів представництва в іншій справі адвокатом Лазоренко Т.В. тощо.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги, обставини які стали відомі під час апеляційного провадження, достатньої наявності у справі матеріалів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів не вбачає перешкод для розгляду справи без явки належним чином повідомлених сторін та їхніх преставників в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Стягуючи з Товариства з додатковою відповідальності «СК «Альфа-Гарант» на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі - 99 000,00 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі - 1 485 грн., суд першої інстанції виходив з того, що:

- ОСОБА_1 є винним у скоєнні ДТП, яка мала місце 28 грудня 2017 року о 23-11 год на регульованому перехресті вул. Жуковського вул. Рішельєвська у місті Одесі, коли він керував MITSUBISHI LANCER, державний номер НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність володільця якого була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» по полісу № АМ/1336734 ліміт відповідальності 100 000,00 грн., франшиза 1 000,00 грн.

- «MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG 4M Coupе», держаний номер НОМЕР_4 , яким керував потерпілий і якому внаслідок ДТП 28.12.2017 року було завдано механічних пошкоджень, вважається конструктивно знищеним (економічно необгрунтованим), оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує його ринкову вартість станом на 28.12.2017 року до моменту ДТП;

- ТДВ «Експрес Страхування», як страховик за договором добровільного майнового страхування, який виплатив потерпілому страхове відшкодування, набув право на відшкодування від страховика за договором обов`язкового страхування автомобіля учасника ДТП, який є винним у його скоєнні у розмірі в межах ліміту страхування за вирахуванням франшизи.

Крім того суд критично поставився до доводів відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант» щодо порушення строку передбаченого 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказавши, що:

- у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування;

- у разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

При цьому суд послався на висновок, який викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що

27.11.2017 року між ТДВ «Експрес Страхування» та ОСОБА_2 укладено Договір №777.17.2380445 добровільного страхування наземних транспортних засобів програма VIP, відповідно до якого було застраховано транспортний засіб «MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG 4M Coupе», номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 .

Ісмаїл ОСОБА_3 , 28 грудня 2017 року о 23-11 год на регульованому перехресті вул. Жуковського вул. Рішельєвська у місті Одесі, керуючи транспортним засобом MITSUBISHI LANCER, державний номер НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_3 здійснив виїзд на вказане перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG 4M Coupе», державний номер НОМЕР_4 , № шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Вина водія ОСОБА_1 встановлена постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2018 року, справа № 522/14795/18, провадження № 3/522/7832/18.

22.01.2018 року було проведено технічний огляд пошкодженого автомобіля «MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG 4M Coupе», державний номер НОМЕР_4 , № шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 .

Протоколи огляду містяться в матеріалах справи у Звіті від 01.02.2018оку № 0129-01-18 про оцінку колісного транспортного засобу «MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG 4M Coupе», д/н НОМЕР_4 складеного ФОП ОСОБА_4 .

Відповідно до Звіту від 01.02.2018 року № 0129-01-18 про оцінку колісного транспортного засобу «MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG 4M Coupе», д/н НОМЕР_4 складеного ФОП ОСОБА_4 було досліджено, що ринкова вартість транспортного засобу «MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG 4M Coupе», державний номер НОМЕР_4 становить 2 263 318,98 грн., а вартість відновлювального ремонту становить 2 274 095,81 грн.

Колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного права.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України серед яких передбачено і відшкодування збитків.

Приписами ч.ч.1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина фізичної особи ОСОБА_5 у спричиненні ДТП підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а його цивільно-правова відповідальність застрахована відповідачем.

Так, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Зокрема, відповідно до ст.999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування»).

Положеннями ст.979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст.980 Цивільного кодексу України, ст.4 Закону України «Про страхування» залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

У свою чергу, за вольовою ознакою згідно з положеннями ст.999 Цивільного кодексу України і ст.ст.6, 7 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як визначено у ст.3 вказаного закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 вищенаведеного закону).

Згідно із ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.ст.9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Як визначено у ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року по справі №910/2603/17 висловила правову позицію, згідно з якою перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про страхування» є суброгацією.

При цьому, помилковим є ототожнення права вимоги, визначеного ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України, із правом вимоги (регресу), визначеного ст.1191 Цивільного кодексу України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту ст.ст.559, 1191 Цивільного кодексу України, за якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм Цивільного кодексу України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом ст.1191 так і за змістом ст.993 Цивільного кодексу України і ст.27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні.

У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

У відзиві на позов та в апеляційній скарзі відповідач зазначав, що позивачем було пропущено однорічний строк для звернення із заявою, не з незалежних від позивача причин, з огляду на що, у задоволенні позову суду першої інстанції слід було відмовити.

За правилами п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п.36.1 ст.36 вказаного закону страховик, керуючись нормами цього закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

За положенням п.36.2 ст.36 наведеного закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до п.37.1.4 ст.37 вказаного нормативно-правового акту підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Із аналізу норм спеціального закону можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені у ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 р. у справі №465/4287/15 зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає.

Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (ч.1 ст.259 Цивільного кодексу України). При цьому, закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.

Приписи підпункту 37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначають наслідком пропуску потерпілою особою річного строку, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трирічного строку, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ані Цивільний кодекс України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілої особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено Цивільним кодексом України при пропуску позовної давності.

Водночас Цивільним кодексом України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (ст.ст.263-264, 267 Цивільного кодексу України).

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим ст.258 Цивільного кодексу України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій нормі.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (ст.12 Цивільного кодексу України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021року у справі №147/66/17.

Підсумовуючи викладене, Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страхової компанії винної особи у спричиненні шкоди (відповідача), якщо доведе, що строк пропущено через незалежні від неї обставини.

Заявляючи вимоги до страхової компанії винної особи позивач (страховик потерпілої особи за договором добровільного майнового страхування) зазначав що ДТП мало місце 28.12.2017 року, а виплату потерпілій особі здійснено платіжними дорученнями 28.02.2018 року, 05.03.3028 року та 27.03.2018 року. Завдавача шкоди ОСОБА_1 визнано винним у ДТП на підставі Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2018 року.

Будь-яких обставин пропуску річного строку передбаченого ст. 37.1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який в даних правовідносинах сплив 28.12.2018 року позивачем не наведено.

Слід звернути увагу, що посилання суду першої інстанції на висновок, який викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15 в обгрутування набутого ним висновку про стягнення з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» суми сплаченого страхового відшкодування, не можу бути визнано коректним, оскільки у даній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила:

«Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35)

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять»

При цьому за обставинами, які встановлені у справі № 465/4287/15, вбачається, що страховий випадок (ДТП) стався 09 березня 2015 року, а позов до суду подано в червні 2015 року, тобто в межах установленого законом річного строку.

У справі № 465/4287/15 Велика Палата Верховного Суду вирішувала питання: чи є обов`язковим попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування для задоволення судом вимог про відшкодування шкоди, заявлених таким потерпілим до страховика.

За наслідками розгляду справи № 465/4287/15 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу судів, що у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Враховуючи встановлені у справі обставини пропуску річного строку і не наведення обгрунтувань поважності його пропуску (обставин, які не залежали від волі позивача), суд першої інстанції, задовольняючи вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення коштів у розмірі 99 000 грн. помилково послався на висновок Великої Палати Верховного суду від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15 та не врахував належним чином висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021року у справі №147/66/17.

При таких обставинах рішення суду не може залишатися в силі в оскаржуваній частині та підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судвого рішення про залишення позову без задоволення.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що внаслідок перегляду справи в апеляційному порядку ухвалено нове судове рішення, яким у позові відмовлено у повному обсязі, стягнутий в порядку розподілу судових витрат з ТДВ «СК «Альфа Гарант» судовий збір, а саме у розмірі 1485 грн. (пропорційно розміру задоволених вимог) підлягає скасуванню, а судовий збір сплачений скаржником за подання апеляційної скарги у розмірі 2227 грн. 50 коп. стягненню на його користь з позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» грошових коштів у розмірі - 99 000 грн. та стягнення в порядку розподілу судових витрат судовий збір у розмірі - 1485 грн. - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення грошових коштів у розмірі - 99 000 грн. та стягнення в порядку розподілу судових витрат судовий збір у розмірі - 1485 грн залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2227 грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 12.09.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова