ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/362/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участю секретаря - Дідух М.Є.

відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Дячук С.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/10569/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня 2024 року (ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст рішення складено 12 січня 2024 року) та на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2024 року (ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст рішення складено 24 січня 2024 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним первісним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2017 року.

За час перебування у шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 .

Після припинення подружніх відносин дочка проживає з нею та її новим чоловіком ОСОБА_4 і знаходиться на їхньому повному матеріальному забезпеченні. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, будь-якої допомоги чи уваги до дочки не виявляє.

Вважає, що зазначені обставини можна розцінювати як ухилення батька від виховання дитини та свідоме нехтування ним своїми обов`язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Відтак з цих підстав просила задовольнити позов.

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, в якому просить усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з донькою, у реалізації своїх батьківських прав та обов`язків шляхом встановлення відповідного графіку побачень з малолітньою донькою ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №733 від 18 серпня 2021 року було затверджено висновок органу опіки та піклування, яким було рекомендовано йому здійснювати участь у вихованні дитини відповідно до встановленого графіку спілкування з дитиною, проте за заявою ОСОБА_2 . дія вказаного рішення була призупинена, у зв`язку з перебуванням на розгляді в суді першої інстанції справи про позбавлення його батьківських прав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суд від 15.08.2022 року в справі №607/4080/21, яке є чинним, в задоволенні позовних вимог про позбавлення його батьківських прав було відмовлено.

Вподальшому він повторно звертався до управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про із заявою про встановлення способу участі у вихованні доньки, проте йому рішенням виконкому Тернопільської міської ради було відмовлено у встановленні графіку побачень з дитиною до нормалізації її психологічного стану та рекомендовано проконсультуватися із психологом щодо питання спілкування з донькою. Також даним рішенням рекомендовано було звернутися до психолога і позивачці ОСОБА_2 та не уникати контакту з батьком дитини.

В липні 2023 року він пройшов курс консультацій/сеансів у практичного психолога з питань відновлення та налагодження зв`язку з донькою.

Вважає, що ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_4 навмисно перешкоджають у його спілкуванні, як біологічного батька, з донькою, чинять постійно перепони у спілкуванні з дитиною, тому просив задовольнити його позовні вимоги і зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 та визначити для нього наступний спосіб участі у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 : кожної І та ІІІ суботи місяця з 15:00 до 18:00 год. та кожної ІІ та ІV неділі місяця з 15:00 до 18:00 год. в місцях розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей або за місцем його проживання; допустити можливість його участі у навчальних, виховних заходах дитини, з дотриманням розпорядку навчального закладу; вищевказані побачення з донькою проводити у присутності матері дитини ОСОБА_2 у перших шість місяців з моменту набрання рішенням законної сили, в подальшому самостійно, без присутності матері дитини ОСОБА_2 ; допустити можливість щоденного спілкування батька з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня 2024 року у задоволенні первісного позову про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 та визначити для ОСОБА_1 наступний спосіб участі у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 : кожної І та ІІІ суботи місяця з 15:00 до 18:00 год. та кожної ІІ та ІV неділі місяця з 15:00 до 18:00 год. в місцях розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей.

Вищевказані побачення батька з донькою проводити у присутності матері дитини ОСОБА_2 у перший місяць з моменту набрання рішенням законної сили, в подальшому самостійно, без присутності матері дитини ОСОБА_2 .

Допустити можливість щоденного спілкування батька з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку за згодою дитини.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2024 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Вказує на те, що за весь час розгляду справ про позбавлення батьківських прав відповідача, а саме з періоду винесення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 серпня 2022 року у справі №607/4080/21 та за час розгляду даної справи у суді з 05 травня 2023 року по 04 квітня 2024 року ОСОБА_1 не було надано жодних доказів щодо налагодження стосунків з дочкою та належного виконання взятих ним обов`язків щодо виховання ОСОБА_3 .

Звертає увагу, що Управлінням сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради не було здійснено огляду місця проживання дитини, не проводилося спілкування з дівчинкою, також не було проведено огляд місця проживання батька та не надано доказів щодо його платоспроможності.

Вказує, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та не є обов`язковим при прийнятті рішення судом.

Також ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2024 року, в якій просила додаткове рішення суду скасувати, посилаючись на неналежне з`ясування обставин справи та порушення судом норм процесуального права.

Вказує на те, що суду не було надано доказів про оплату позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 9000 грн.

Вважає, що оскільки рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 січня 2024 року ще не набрало законної сили, то не підлягають стягненню нічим не підтверджені витрати відповідача у розмірі 9000 грн., сплачувати які вона не має коштів.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Твердження позивачки про те, що відповідач не бажає приймати участь в житті дитини не відповідає дійсності.

Посилається на те, що судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 вчиняв дії спрямовані на налагодження його відносин з дочкою та виконання своїх батьківських обов`язків.

Щодо оскарження додаткового рішення відповідач вказує, що відповідно до змісту поданого ним відзиву на первісний позов та його зустрічного позову, ним зазначався попередній розрахунок судових витрат, які він очікує понести в зв`язку із розглядом справи у сумі 9000 гривень. Докази понесених витрат ним були подані до суду у відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилася без поважних причин, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, тому враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності позивача.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Дячук С.І. заперечили проти задоволення апеляційної скарги, з мотивів викладених у відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , яке видане 29 вересня 2015 року (а.с. 55 т.1).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2017 року у справі №607/3123/17 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 7 т.1 ).

Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_3 залишилася проживати разом з матір`ю.

Згідно довідки №112, виданої 17 травня 2023 року Дочірнім підприємством "Дружба сервіс-житло 2" Приватного підприємства "Дружба сервіс-житло 1" ОСОБА_2 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , а також з нею за вказаною адресою проживає без реєстрації її дочка - ОСОБА_3 (а.с. 49 т.1).

Висновком Виконавчого комітету Тернопільської міської ради та рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №733 від 18 серпня 2021 року, рекомендовано батькові брати участь у вихованні дитини відповідно до графіку спілкування в такі дні: І та ІІІ суботи місяця з 17:00 до 18:00 год. та ІІ та ІV неділі місяця з 17:00 до 18:00 год. Побачення повинні відбуватися в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей на території міста Тернополя, за бажанням дитини та присутності матері. Рекомендувати батькові не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її. Рекомендувати матері поважати батьківські права, не чинити перешкод спілкуванні батька з дитиною (а.с. 117,118 т.1).

Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №471 від 16 грудня 2021 року скасовано встановлений порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 (а.с. 119 т.1).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 серпня 2022 року у справі №607/4080/21, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 28 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дочки - відмовлено. Попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітньої дочки ОСОБА_3 , поклавши на Службу у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_1 (а.с. 46-48 т.1).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 серпня 2022 року у справі №607/17861/21 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на малолітню дитину - задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на малолітню дочку - ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2200 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 15 жовтня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1755 гривень додаткових витрат на малолітню дочку (а.с. 41-45 т.1).

Постановами головного державного виконавця Відділу ДВС у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Абрам В.І. від 19 жовтня 2022 року відкрито виконавчі провадження ВП № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 з виконання виконавчих листів по справі № 607/17861/21 від 21 вересня 2022 року, виданих Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області (а.с. 25-27, 28-30 т.1).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 16 лютого 2023 року №13800 головного державного виконавця Відділу ДВС у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Абрам В.І. станом на 15 лютого 2023 року за ОСОБА_1 числиться заборгованість в розмірі 25 264,51 грн. (а.с. 31-34 т.1).

13 лютого 2023 року ОСОБА_2 звернулася в поліцію зі заявою про вчинення ОСОБА_1 злочину щодо ухилення від сплати аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , згідно зі зверненням позивачки внесено відомості до ЄРДР 03 березня 2023 року (а.с. 24, 37-38 т.1).

Також 13 лютого 2023 року ОСОБА_2 звернулася зі заявою про невиконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків терміном більше одного року до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради (а.с. 39-40 т.1).

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2023 року у справі № 607/3739/23 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 82-84 т.1).

Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28 квітня 2023 року № 116 вирішено вважати недоцільним встановлення участі у вихованні дитини та порядку побачень з дитиною ОСОБА_3 батька ОСОБА_1 , до стабілізації стану дитини, терміном до пів року. Рекомендовано батькові ОСОБА_1 та матері ОСОБА_2 звернутися до психолога. Матері не уникати контакту з батьком дитини (а.с. 101,102 т.1).

Згідно довідки (висновку) практичного психолога ОСОБА_5 від 14 липня 2023 року, ОСОБА_1 пройшов курс консультацій/сеансів (5) у практичного психолога з питань відновлення та налагодження зв`язку з донькою, психолог вважає, що відповідач є безпечним для участі в житті своєї доньки ОСОБА_3 в реалізації свого законного права батьківської опіки; встановлення в законному порядку способу та порядку участі у житті, вихованні, забезпеченні та розвитку доньки - є доцільним і навіть необхідним рішенням в інтересах усіх сторін (а.с. 132-133 т.1).

Як вбачається з відповіді ГУНП в Тернопільській області № 301/05/1-2023 від 08 вересня 2023 року, відповідно до даних ІКС ІПНП від громадянина ОСОБА_1 надійшло два звернення про те, що його колишня дружина перешкоджає бачитись із його донькою. Вказані звернення зареєстровані в журналі Єдиного обліку ІКС ІПНП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області № 36178 від 29 серпня 2021 року та № 37854 від 12 вересня 2021 року (а.с. 166 т.1).

Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1331 від 01 листопада 2023 року, орган опіки та піклування вважає недоцільно позбавляти батьківських прав ОСОБА_1 стосовно малолтньої дитини ОСОБА_3 .. Рекомендує ОСОБА_1 змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання доньки та здійснювати свою участь у вихованні дитини відповідно до графіку спілкування: кожної І та ІІІ суботи місяця з 15:00 до 18:00 год. та кожної ІІ та ІV неділі місяця з 15:00 до 18:00 год - в місцях культурно-розважального характеру. Побачення повинні відбуватися в присутності матері за бажанням дитини (а.с. 154-156 т.1).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 подано довідку, з якої вбачається, що після проведення державним виконавцем відповідного перерахунку, у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів станом на 22.04.2024 року.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням останнім своїми обов`язками і позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою, з відсутності визначеного порядку його участі у вихованні та спілкуванні з донькою, наявності невирішеного спору щодо порядку його участі у житті дитини, а також з урахування якнайкращих інтересів дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно частини третьої статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21).

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зазначено, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц зазначено, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.»

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 вказано, що: «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Як вбачається з рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 не доведено фактів систематичного ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки. Разом із тим, судом встановлено, що відповідач постійно вживає заходів для участі у вихованні доньки та спілкуванні з нею.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57,58). Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні Інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих Інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання.

Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у відповідних постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21, від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20 та багатьох інших. Судова практика у цій категорії справ є сталою, відмінність залежить лише від фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Виходячи з вищенаведеного та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та вірно задоволено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу його участі у вихованні дитини.

Щодо оскарження додаткового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2024 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У частині обґрунтованості понесених відповідачем витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у заявленому розмірі, суд враховує положення ч.4 ст.137 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатом Дячук С.І. укладено договір про надання правової допомоги № 28 від 07 липня 2023 року (далі-Договору).

Згідно п.4 Договору "Порядок оплати послуг адвокатського об`єднання" отримання винагороди Адвокатським об`єднанням за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару. За надання правової допомоги відповідно до даного договору, Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанні гонорар у розмірі 9000 гривень (а.с. 190 т.1).

Із змісту акту виконаних робіт від 09 січня 2024 року про до Договору, вбачається, що адвокат Дячук С.І. надала, а клієнт отримав усю необхідну йому правничу допомогу відповідно до умов укладеного між сторонами Договору. Загальна вартість наданої правничої допомоги складає 9000 грн., із розрахунку 500 грн. за 1 год. Сторони не мають претензій один до одного щодо виконання умов Договору про надання правової допомоги № 28 від 07 липня 2023 року (а.с. 191 т.1).

Не заслуговують на увагу посилання позивача про те, що витрати на правничу допомогу не підлягають стягненню, оскільки відповідачем не підтверджено їх оплату, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Крім того, позивачкою не заявлялося клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, у зв`язку з їх неспівмірністю, а лише зазначалось про відсутність коштів на їх оплату.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду у справах №923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18, постанові Об`єднаної палати Верховного суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Також в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 подано клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та надано докази на понесення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в сумі 3000 грн., а саме договір про надання правової допомоги від 07.03.2024 року та акт виконаних робіт від 22.04.2024 року, яке з урахуванням вищезазначених вимог вимог закону слід задовольнити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 серпня 2023 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) 3000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2024 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Хома М.В.