Справа № 464/2040/23 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/3641/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.О. Гай

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 09 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

05.04.2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обгрунтовувала тим, що з 10 листопада 2017 року по 20 травня 2019 року вона перебувала з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, вона посилался на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки чоловік на фоні безпідставних сварок наносив тілесні ушкодження їй та дітям у присутності спільної дочки ОСОБА_5 , що викликало в дитини відчуття стресу, нервозність, втрату спокійного сну. Так, за побиття її неповнолітнього сина, вироком Личаківського районного суду м. Львова від 18.02.2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Згідно рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20.12.2018 року з ОСОБА_1 в її користь підлягають стягненню аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 жовтня 2018 року. Свого батьківського бов`язку щодо належного утримання дитини відповідач не виконує, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість зі сплати аліментів. При цьому, батько не цікавиться життям дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи та піклування. Приблизно з річного віку доньки відповідач її не бачив, а з перших днів війни не телефонує, про своє місце перебування не повідомляє, життям дочки не цікавиться. Крім того, в провадженні Яворівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України.

Оскаржуваним рішенням позов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інтанції виходив з того, що відповідач тривалий час перебуває за кордоном, однак не врахував це як вагому причину неможливості батька зустрічатись з дитиною, приділяти їй належну увагу та брати безпосередню участь у її вихованні. Суд не врахував упереджене ставлення позивача до відповідача, а також те, що позивач заблокувала усі вхідні дзвінки від відповідача, щоб він не мав змоги зв`язатись з нею та поспілкуватись з дитиною. Крім того, суд не врахував, що позивач разом з дочкою проживала у Польщі, проводила час з відповідачем та його батьком, оскільки була на той час зацікавлена в отриманні матеріальної допомоги від відповідача. При цьому, відповідачка не повідомила виконавчу службу про часткову сплату відповідачем аліментів, чим свідомо намагалась збільшити його заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки. Доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо доньки не підтверджено належними та достатніми доказами у справі. При вирішенні справи по суті, районним судом взято до уваги висновок Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, відповідно до ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Суд прийшов до висновку про позбавлення його батьківських прав відносно доньки, керуючись виключно висновком органу опіки та піклування, який складено без врахування взаємовідносин сторін спору. Під час розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо усунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка залишилася проживати з матір`ю, яка читинить відповідачу перешкоди у вільному спілкуванню з дитиною. Покази допитаного в районному суді сина позивачки вважає неналежними доказами у справі, оскільки такі суперечать дійсним обставинам справи та є неоднозначними. При вирішенні спору суд не врахував положення Конвенції про права дитини, відповідно до яких позбавлення батьківських прав щодо дитини може призвести до негативних наслідків у її подальшому розвитку.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримала, надала пояснення, аналогічні змісту скарги, просила скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити у справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_1 батьківський прав відносно доньки ОСОБА_5 .

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 проти скарги заперечили, просили у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи - органу опіки і піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності по наявних матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до положень ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 09.11.2017 року, актовий запис №3386.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20.05.2019 року шлюб між сторонами розірвано.

На підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20.12.2018 року з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 13.09.2023 року у ВП №71967160 заборгованість ОСОБА_1 по аліментах станом на 13.09.2023 року становить 47432, 00 грн.

Згідно показів допитаного районним судом свідка ОСОБА_7 - сина позивачки, ОСОБА_1 негативно ставився до нього, бив, у зв`язку з чим позивачка зверталася у правоохоронні органи з заявою про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності. Також зазначив, що ОСОБА_1 участі у вихованні його сестри не бере.

15.06.2023 року на виконання ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 04.05.2023 року Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому зазначено, що батько самоусунувся від виконання батьківських обв`язків по відношенню до малолітньої дитини.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки, районний суд виходив з того, відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, що полягає у відсутності будь-якого спілкування з донькою, участі у її вихованні, турботі про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпеченні їй необхідних умов для життя. Суд також виходив з того, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 змінить своє ставлення до участі у вихованні та спілкуванні з дочкою. Надані представником відповідача докази не свідчать про його піклування про дитину, про її фізичний та духовний розвиток. Зазначені обставини в сукупності дають підстави для висновку про повне самоусунення відповідача як батька від виховання дитини, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, що знайшло свій прояв у тому, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує її матеріально, не спілкується з дитиною та не бажає змінити свою поведінку як батька, що свідчить про необхідність застосування судом такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія не може погодитися з наступних мотивів.

Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, ОСОБА_3 посилалася на те, що відповідач тривалий час ухилається від належного виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про її фізичний та духовний розиток, ухвиляєть від виконання обов`язку щодо належного матеріального утримання доньки.

Разом з тим, матеріли справи не містять належних доказів на підтвердження доводів позовної заяви ОСОБА_3 про ухилення ОСОБА_1 від виконання його батьківських обов`язків, що згідно ст. 164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановляючи оскаржуване рішення, районний суд не встановив винної поведінки батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також не з`ясував того, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону, не сприяв захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та не перевірив ставлення дитини до свого батька.

При цьому, наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів не є безумовним підтвердженням небажання батька дитини брати участь в її утриманні та вихованні та не свідчить про свідоме, умисне нехтування батьком батьківськими обов`язками.

Доказів, які свідчили би про наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і доказів неможливості змінити поведінку батька на краще та наявності у його діях вини, позивач не надала.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав та бажає брати участь у вихованні доньки, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З наведених мотивів рішення суду слід скасувати з ухваленням у справі нової постанови про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 09 листопада 2023 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра