Справа № 570/3918/23
Номер провадження 2/570/119/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Вовка Ю.Є.,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, виконавчого комітету Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, третя особа на стороні відповідачів, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, -

в с т а н о в и в :

У липні 2023 р. позивач ОСОБА_1 звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, Виконавчого комітету Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, третя особа на стороні відповідачів, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області та із урахуванням заяви про зміну предмету позову вх. 17153 від 05.10.2023 р. просить :

-стягнути з Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області за рахунок коштів місцевого бюджету цієї ради на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності в розмірі 53600 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 674 грн.; судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позову вказує, що 26.06.2023 р. набрало законної сили судове рішення Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/4524/22, який адміністративний позов задоволено повністю; скасовано постанову №13 від 11.11.2022 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 грн.; закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП відносно ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Адміністративна комісія створена при виконавчому комітету Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області згідно з рішенням виконавчого комітету Олександрійської сільської ради. Адміністративна комісія підзвітна виконавчому комітету Олександрійської сільської ради, користується його печаткою та штампом. Виконавчий комітет здійснює матеріально-технічне забезпечення адміністративної комісії.

Внаслідок незаконного притягнення адміністративною комісією при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради до адміністративної відповідальності за відсутності складу адміністративного правопорушення їй було завдано моральну та матеріальну шкоду.

Безпідставне притягнення позивачки до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. вкрай обурило позивачку і змусило звернутися до суду за захистом порушеного права. Змінився її звичний спосіб життя, довелося вживати додаткові заходи для відновлення порушеного права та її репутації як законослухняного громадянина, громадського активіста, волонтера, депутата Рівненської районної ради 7 скликання, який жодного разу не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Поряд з цим, безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності призвело до того, що будучи інвалідом другої групи та особою похилого віку, значну частину часу та зусиль вимушена була витрачати з метою відновлення справедливості в судовому порядку. Зокрема 28.11.2022 р. подано адміністративний позов до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради, Олександрійської сільської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення (570/4524/22).

При поданні позову пропустила строк для оскарження, оскільки 13.11.2022 р. отримала травму коліна і знаходилася на лікуванні. Надала довідку від сімейного лікаря, висновок травматолога. В довідці від сімейного лікаря зазначено діагноз: «Компресійна деформація L 1 І ступеня». Дана травма суттєво вплинула і погіршила стан її здоров`я як інваліда другої групи.

Ухвалою Рівненського районного суду від 09.01.2023 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради Рівненської області Рівненського району, Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення повернуто позивачу разом з усіма доданими до нього документами без розгляду.

19.04.2023 р. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановив: Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 09.01.2023 р. про повернення позовної заяви в адміністративній справі №570/4524/22 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Крім звернення до суду, вимушена була звертатися у даній справі до Рівненського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, оскільки не мала коштів та можливості залучити адвоката за договором. Факт звернення за правовою допомогою встановлений постановою Восьмого апеляційного адміністративної суду від 19.04.2023 р. Також в даній постанові наголошується, що у подальшому позивач надала суду медичну документацію, що підтверджує факт її лікування травми коліна, яка мала місце 13.11.2022 р.

Після винесення незаконної постанови про накладення на неї адміністративного стягнення значну частину часу та зусиль, вимушена також була витрачати, відвідуючи Рівненський відділ державної виконавчої служби. 04.01.2023 р. винесено постанову Про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_3, згідно з якою її зобов`язано подати декларацію про доходи та майно. 04.01.2023 р. винесено постанову про арешт коштів боржника. Було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках на загальну суму 674 грн., чим завдано їй також матеріальну шкоду. 02.02.2023 р. її викликано до Рівненського ВДВС для надання пояснень та відомостей, які вимагалися виконавчою службою.

Накладення арешту на рахунки позбавило її можливості своєчасно купувати ліки, що призвело до моральних та фізичних страждань. Пенсію як інвалід другої групи не мала можливості отримати, оскільки кошти були заблоковані. Пенсійні виплати у зв`язку з цим, отримала тільки 13.06.2023 р. Пригнічувало також те, що про неї як боржника стало відомо банку, в якому були її рахунки.

Відвідування судів, звернення до Рівненського МЦНБВПД за допомогою, наявність виконавчого провадження, арешт коштів на рахунку в банку, надання пояснень виконавчій службі, численні поїздки у зв`язку з цим з села Нова Українка, в якому вона проживає до міста Рівне, призвели до моральних страждань. Маючи значну кількість хронічних захворювань, як інвалід другої групи, відчула себе пригніченою та приниженою. Загострилися хронічні захворювання. У подальшому неодноразово вимушена була звертатися до лікарів. На підтвердження надає довідку «Рівненського обласного протипухлинного центру» від 06.03.2023 р. висновок лікаря кардіолога від 01.03.2023 р., заключення лікаря ендокринолога від 03.03.2023 р., висновок невропатолога від 03.03.2023 р., рентгенологічне обстеження від 29.03.2023 р., огляд офтальмолога від 02.03.2023 р., протокол ЕНМГ обстеження від 06.03.2023 р. Негативні емоції, викликані вживанням заходів для відновлення порушеного права та її репутації негативно вплинули на її стан здоров`я.

Розмір моральної шкоди при цьому вона оцінює в сумі 53 600 грн., виходячи з мінімальної заробітної плати посадової особи органу місцевого самоврядування за вісім місяців приниження. Зокрема з листопада 2022 р. (дати винесення незаконної постанови) до 26.06.2023 р. (дати набрання законної сили судовим рішенням, 6700 * 8 = 53 600 грн.).

Наводить положення ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ч.1 ст. 74, ч.1 ст.77 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Ухвалою суду від 04.08.2023 р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче провадження.

Ухвалою суду від 02.10.2023 р. залучено до участі у справі співвідповідача Олександрійську сільську раду Рівненського району Рівненської області.

Ухвалою суду від 16.10.2023 р. прийнято заяву представника позивача адвоката Вовка Ю.Є. про зміну предмета позову вх. 17135 від 05.10.2023 р.

Ухвалою суду від 14.11.2023 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 19.01.2024 р. задоволено клопотання представника позивачки адвоката Вовка Ю.Є. про витребування доказів.

У відзиві вх. 15349 від 06.09.2023 р. секретар Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області Т. Писарчук просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказує, що позивачка фактично не обґрунтовує факт заподіяння саме відповідачем моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача. Подача позивачкою заключень лікарів вказує на проходження позивачем планових лікарських оглядів. У таких медичних довідках засвідчується факт наявності вікових захворювань, або захворювань, які виникли ще до моменту винесення постанови про адміністративне правопорушення, та потребують спостережень у динаміці.

Позивачка надала докази, які вказують лише на те, що позивачка мала відповідні травми побутового характеру в осінньо-зимовий період та хронічні захворювання, які потребують повторних медичних оглядів, в силу характеру такого захворювання, та були отримані задовго до винесення постанови про адміністративне правопорушення. Відсутні відомості, що наявні захворювання загострилися саме внаслідок винесення постанови про накладення на позивачку адміністративного стягнення.

Позивачка не підтверджує та не обґрунтовує причинно-наслідковий зв`язок між шкодою і протиправними діями саме відповідача. Оскільки обставин, які підтверджують викладені у позовній заяві вимоги про відшкодування завданої шкоди, позивачем надано не було, то вони є лише суб`єктивними твердженнями позивача, які не знайшли свого підтвердження у наданих доказах.

Позивачка не обґрунтувала з яких міркувань вона виходила, визначивши розмір заявленої до стягнення суми моральної шкоди у розмірі 53 600 грн.

Позивачем не долучено документів, з яких вбачалося б, що ОСОБА_1 вчиняла заходи, спрямовані на повернення таких коштів.

Наводить положення ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 р. у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19), постанову Верховного Суду від 19.03.2020 р. у справі №686/13212/19.

Позивачка посилається виключно на ту обставину, що протиправність бездіяльності відповідача встановлена рішенням Рівненського районного суду Рівненської області, яким скасовано постанову №13 від 11.11.2022 р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП. Жодних інших доказів на обґрунтування своїх позовних вимог позивач суду не надала, фактично ототожнивши судове рішення про скасування постанови №13 від 11.11.2022 р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП з висновками про ,наявність усіх складових підстав для стягнення завданої такою діяльністю моральної шкоди. Вказаних обставин недостатньо для висновку про відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки позивач зобов`язаний довести настання негативних наслідків у вигляді такої шкоди, її розмір та причинний зв`язок, а не лише сам факт протиправності дій відповідача, на чому фактично і ґрунтується позов.

Сама лише наявність судового рішення про скасування постанови №13 від 11.11.2022 р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП не може бути достатньою підставою для висновку про завдання таким рішенням моральної шкоди ОСОБА_1 , оскільки даним рішенням у адміністративній справі не встановлювалася наявність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності через заподіяння моральної шкоди. Наводить судову практику у постановах ВС від 16.09.2020 р. у справі №243/5118/19 (провадження № 61-213св20), від 06.09.2021 р. у справі №296/3139/20 (провадження №61-1086св21), від 28.07.2021 р. у справі №296/701/20 (провадження №61-9528св21) та від 21.10.2021 р. у справі №296/3115/20 (провадження №61-1087св21).

Своїм рішенням Рівненський районний суд Рівненської області у справі №570/4524/22, скасувавши постанову №13 від 11.11.2022 р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП, закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення, чим відновив порушені права позивача.

Будь-яких інших обставин, зокрема, щодо заподіяння шкоди позивачу, причинного зв`язку між такою шкодою та протиправними діями відповідача позивачем у позові не наведено та не обґрунтовано належним чином.

У відповіді на відзив вх. 15601 від 11.08.2023 р. позивач ОСОБА_1 вказує, що твердження відповідача про загострення хвороб позивача є суб`єктивним, оскільки відповідач не має належних та достатніх фахових знань, необхідних для постановлення даного висновку. Вона подала до суду докази, які підтверджують погіршення її стану здоров`я після незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності. Моральну шкоду зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. На момент подання позовної заяви кошти виконавчою службою не були повернуті, попри той факт, що позивачкою вживалися заходи стосовно повернення коштів. Накладення арешту на рахунки позбавило її можливості купувати ліки, призвело до моральних та фізичних страждань. Виплати по інвалідності не мала можливості отримати, оскільки кошти були заблоковані (отримала лише 13.06.2023 р.). Пригнічував той факт, що про неї як боржника стало відомо банку, в якому вона має рахунки.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ГУ ДКС України у Рівненській області ОСОБА_4 у поясненнях вх. 14643 від 25.08.2023 р. позовні вимоги не визнає, а позовну заяву вважає не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Наводить судову практику, а саме постанову ВП ВС від 12.03.2019 р. у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18), постанову ВС у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду 29.08.2018 р. у справі №686/16161/16-цпровадження №61-21761св18. У матеріалах справи відсутні докази рішення, якими визнано та підтверджено незаконність дій чи бездіяльності адміністративної комісії при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, виконавчого комітету Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Наводить положення п.п.3, 5 постанови ПВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області мала право складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачена ст. 152 КУпАП, при тому, що вказаний протокол не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин ,або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено адміністративною комісією при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області , та відповідно до ст. 152 КУпАП є одним із джерел доказів ті підставою для подальшого провадження у справі.

Скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 152 КУпАП, бузомовно не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

Будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують викладені у позовній заяві обставини завданої моральної шкоди суду надано не було, а отже, вони є лише суб`єктивними твердженнями позивача, які не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Зазначені позивачем документи про наявність хронічних захворювань, що мають тенденцію до періодичних загострень, однак відсутні відомості, що наявні захворювання загострилися саме внаслідок винесення постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення.

Позивачем не долучено жодних документів, з яких вбачалося б , що позивач вчиняла заходи щодо повернення коштів.

У запереченні на відповідь на відзив сільський голова Олександрійської сільської ради О. Гуц вх. 16311 від 29.09.2023 р. вказує, що позивачка не зазначає жодного причинно-наслідкового зв`язку між засіданням адміністративної комісії при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради від 11.11.2022 р. та травмою коліна, яку було отримано 13.11.2022 р. Жодного доказу, що підтверджує порушення її репутації та яким чином поїздки в м. Рівне вплинули на стан її здоров`я до матеріалів справи не додає. Жоден із долучених позивачем медичних висновків не містить посилань, що погіршення стану здоров`я позивачки відбулося внаслідок притягнення її до адміністративної відповідальності.

До того ж позивачка не є посадовою особою органу місцевого самоврядування. З січня 2023 р. прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений у розмірі 2 589 грн. Також позивачка не зазначає у чому полягали приниження органом місцевого самоврядування.

Наявність судового рішення про скасування постанови №13 від 11.11.2022 р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП не може бути достатньою підставою для висновку про завдання таким рішенням моральної шкоди ОСОБА_1 , оскільки даним рішенням в адміністративній справі не встановлювалася наявність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності через заподіяння моральної шкоди.

У відзиві на вх. 19.011 від 31.10.2023 р. сільський голова Олександрійської сільської ради О.Гуц вказує, що позов є зловживанням процесуальними правами, спробою ввести суд в оману, позов не підлягає до задоволення. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області встановлено, що 21.10.2022 р. згідно матеріалів адмінкомісії ОСОБА_1 о 14 год. 10 хв. по АДРЕСА_1 , на території домоволодіння спалювала сухе гілля фруктових дерев, чим порушила п. 5.6.3 Правил благоустрою населених пунктів.

ОСОБА_1 була повідомлена про дату проведення розгляду справи адмінкомісією, її позицію комісія заслухала і врахувала особисте визнання порушницею факту спалення нею сухого гілля дерев. Інших зауважень чи заперечень у ОСОБА_1 при розгляді її справи не було. Рівненський районний суд, як встановлено з рішення, яке долучила позивачка, скасував рішення комісії на підставі того, що долучена до протоколу фотографія місця порушення не містила фото порушника, не стосувалася домоволодіння ОСОБА_1 , а саме порушення не зафіксовано технічними засобами. Серйозних порушень уповноважених осіб у процесі притягнення ОСОБА_1 за спалення нею гілля сухих дерев суд не знайшов. Суд не врахував ні рапорт дільничого ОСОБА_5 , не допитав свідка ОСОБА_6 , який телефонував на лінію 102, повідомляв про порушення і про те, що правопорушниця не реагує на зауваження, проігнорував факт відсутності заперечень ОСОБА_1 у витязі із протоколу та визнання вини ОСОБА_1 при розгляді справи на комісії.

Відповідач у справі, з огляду на стан здоров`я ОСОБА_1 , не оскаржував передчасне рішення суду з тим, аби не покладати на ОСОБА_1 надмірного фінансового тягаря. Наміру заробляти на позовному провадженні у відповідача теж не було.

Згідно позову, обтяженням, накладеним законними діями виконавчої служби, ОСОБА_1 обґрунтовує свої матеріальні збитки. Поряд і з цим самих збитків ОСОБА_1 не наводить, у чому вони виявилися, не зазначає .

Наводить положення ст. 22 та 1166 ЦК України, ст. 19, 32, 33 ЗУ «Про виконавче провадження».

Своїм правом на оскарження рішення адмінкомісії, до роботи якої претензій у ОСОБА_1 під час розгляду справи, не було, ОСОБА_1 скористалася 22.11.2022 р., тоді як постанову про накладення арешту винесено лише 04.01.2023 р. Тобто за більше місяця ОСОБА_1 не повідомляла виконавця про оскарження, про наявність складного захворювання, тим самим фактично не заперечувала проти законних дій виконавчої служби.

Також наводить положення ст. 23 ЦК України та постанову ВС від 10.04.2019 р. у справі №464/3789/17 та вказує, що позивачка обмежилася лише загальними посиланнями на незаконність дій відповідачів та завдання їй моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні погіршення здібностей позивачки або позбавлення можливості реалізовувати свої звички і бажання, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючим людьми, настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправними, на її думку, діями відповідачів та можливим настанням такої шкоди.

Надані позивачкою довідки лікарів підтверджують факт наявності тяжкого захворювання, у зв`язку з чим у неї наявна пожиттєва інвалідність з 2021 р. Жодним чином долучені довідки лікарів за березень 2023 р. не доводять наявності моральних страждань чи приниження, а тим більше наслідковості після дій ОСОБА_1 21.10.2022 р. щодо спалення гілля сухих дерев та притягнення до відповідальності.

У відповіді на відзив Олександрійської сільської ради вх. 19327 від 06.11.2023 р. позивач ОСОБА_1 вказує, що обставини притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, докази, які надані відповідачем - Олександрійською сільською радою, порушення уповноважених осіб, допущені в процесі притягнення до адміністративної відповідальності, були предметом розгляду Рівненського районного суду, про що винесено рішення від 15.05.2023 р.

Крім того, позивач з`являлася на виклики виконавчої служби, зверталася усно та письмово до посадових осіб виконавчої служби, що підтверджується копією відповіді від 09.02.2023 р. нач. Упр. Забезпечення примусового виконання рішень «щодо розгляду звернення» ОСОБА_7 , копією заяви ОСОБА_7 від 15.02.2023 р. до виконавчої служби, копією відповіді від 07.03.2023 р. начальника відділу виконавчої служби В. Забейди на звернення ОСОБА_7 .

Негативні емоції, викликані вживанням заходів для відновлення порушеного права та репутації позивачки , численні поїздки з села, в якому проживає позивачка до м.Рівного про необхідність яких зазначається в позові, негативно вплинули на стан здоров`я позивачки. Після незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, вона змушена була їздити м.Рівного на виклики виконавчої служби, до суду. Вимушена була відвідувати м.Рівне в тому числі і в травні-червні, коли на дворі була підвищена сонячна активність та високі температурні показники, що протипоказано їй як інваліду з онкозахворюванням.

Накладення арешту на рахунки позбавило її можливості своєчасно купувати ліки, що призвело до моральних та фізичних страждань. Виплати інвалідності не мала можливості отримати, оскільки кошти були заблоковані (отримала тільки 13.06.2023 р.). Також пригнічував той факт, що про не ї як боржника стало відомо банку, в якому були її рахунки.

Суд, вислухавши пояснення представників учасників справи у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, показання свідків, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як установлено судом, позивачка ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності (2 група загального захворювання), що підтверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_1 . Як убачається з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ №810733 позивачка має другу групу інвалідності безтерміново з 01.01.2021 р.

Позивачкою долучено до матеріалів справи Подяку волонтеру ОСОБА_1 за самовіддане служіння українському народові, сумлінне і бездоганне виконання службового обов`язку під час захисту суверенітету і територіальної цілісності держави та з нагоди дня захисника України.

11.11.2022 р. відбулося засідання адміністративної комісії при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, на якій була присутня ОСОБА_1 . На порядку денному, зміст справи, що розглядалася: про розгляд протоколу ВАВ № 132081 від 21.10.2022 про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП, скоєне ОСОБА_1 . Комісія дослідила докази, заслухала пояснення ОСОБА_1 , яка не заперечувала факт спалювання гілля на території домоволодіння. Враховуючи те, що ОСОБА_1 порушила п. 5.6.3 Правил благоустрою населених пунктів Олександрійської сільської ради, затверджених рішенням сесії Олександрійської сільської ради від 24.05.2019 №667 зі змінами від 03.08.2021 р. №790, від 08.04.2022 р. №1765, чим вчинила правопорушення, передбачене ст.152 КУпАП. Вирішили: накласти на ОСОБА_1 , штраф у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 340 грн.

Як убачається з медичної картки позивачки, 05.12.2022 р. вона зверталася до лікаря у зв`язку з травмою 13.11.2022 р., про що свідчить Протокол обстеження лікаря КП «Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр ім. Віктора Поліщука» РОР.

04.01.2023 р. державний виконавець Рівненського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУ МЮ Рябой С.В. відкрив виконавче провадження з виконання постанови №13 від 11.11.2022 р., що видала Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради про стягнення штрафу у розмірі 340 грн.; зобов`язано боржника ОСОБА_1 протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей; стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 34 грн.

04.01.2023 р. вих. №646 державний виконавець Рівненського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУ МЮ Рябой С.В. надіслав ОСОБА_1 , Олександрійській сільській раді для виконання та до відома постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 70642037 від 04.01.2023 р., винесену при примусовому виконанні постанови №13 від 11.11.2022 р., що видала Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради.

Також 04.01.2023 р. вих. №648 державний виконавець Рівненського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУ МЮ Рябой С.В. надіслав ОСОБА_1 , Олександрійській сільській раді для виконання та до відома постанову від 04.01.2023 р., винесену при примусовому виконанні постанови №13 від 11.11.2022 р., що видала Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради про визначення для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження: винесення постанови про закінчення виконавчого провадження 113.54 грн., винесення постанови про стягнення виконавчого збору 31,82 грн., винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження 31.82 грн., плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження 69 грн., винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 53.82 грн., загальна сума мінімальних витрат 300 грн.

Також 04.01.2023 р. вих. №649 державний виконавець Рівненського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУ МЮ Рябой С.В. надіслав ОСОБА_1 , Олександрійській сільській раді для виконання та до відома постанову від 04.01.2023 р., винесену при примусовому виконанні постанови №13 від 11.11.2022 р., що видала Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради про стягнення виконавчого збору у розмірі 34 грн.

Також як убачається з постанови від 04.01.2023 р. державного виконавця Рівненського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУ МЮ Рябой С.В. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить божнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 674 грн.

Вказану постанову надіслано вих. №650 державним виконавцем Рівненського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУ МЮ Рябим С.В. ОСОБА_1 , Олександрійській сільській раді для виконання; керуючись ст.ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.52 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», просив надати інформацію про залишки коштів про арешт коштів, про зупинення видаткових операцій на рахунках боржника ОСОБА_1

05.01.2023 р. позивачка отримала Консультативний висновок лікаря травматолога районної поліклініки.

02.02.2023 р. вих. №8510 державний виконавець Рівненського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУ МЮ Рябой С.В. у виклику державного виконавця зобов`язав ОСОБА_1 з`явитися до виконавця 14.02.2023 о 10 год. 00 хв.

09.02.2023 р. начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Ю.Соценко у відповіді №Л-112/0.7/15.5-19/119 у відповіді «Щодо розгляду звернення» з посиланням на ст.ст. 15, 19, ч.ч.2, 3 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» повідомив ОСОБА_7 , що Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розглянуто її усне звернення від 01.02.2023 р., прийняте на особистому прийомі начальника Управління, з приводу оскарження дій державного виконавця. У зв`язку з тим, що у виконавчому провадженні 70642037 ОСОБА_1 є боржником - рішення, дії чи бездіяльність виконавця можуть бути оскаржені нею до адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

15.02.2023 р. ОСОБА_1 звернулася із письмовою заявою до начальника Рівненського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУ МЮ В. Забейди, в якій вказала, що 14.02.2023 р. вона подала заяву стосовно припинення виконавчого провадження 70642037 від 04.01.2023 р. з примусового виконання постанови №13, виданою 11.11.2022 р. Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради про стягнення 340 грн. та чинення на неї психологічного тиску працівниками відділу ДВС, порушення їхніми діями її прав, тому вона була змушена викликати поліцію.

Як убачається з постанови від 15.02.2023 р. державного виконавця Рівненського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУ МЮ Рябой С.В. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 674 грн.

Вказану постанову надіслано вих. №13503 державним виконавцем Рівненського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУ МЮ Рябим С.В. ОСОБА_1 , Олександрійській сільській раді, АТ «Ощадбанк», АТ «ПУМБ», АТ «Укрексімбанк», АТ «Укргазбанк», керуючись ст.ст. 18, 48 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.59, 62 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» для виконання, а також державний виконавець, керуючись ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.92 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», просив надати інформацію про залишки коштів про арешт коштів, про зупинення видаткових операцій на рахунках боржника ОСОБА_1

01.03.2023 р. лікарем КП «РОКЛДЦ ім. В. Поліщука» Рівненської обласної ради позивачці видано консультативний висновок кардіолога.

02.03.2023 р. позивачка перебувала на огляді офтальмолога КП «РОКЛДЦ ім. В. Поліщука» Рівненської обласної ради.

03.03.2023 р. лікарем КП «РОКЛДЦ ім. В. Поліщука» Рівненської обласної ради позивачці видано Консультативне заключення лікаря-ендокринолога та Консультативний висновок невропатолога.

06.03.2023 р. лікарями КП «Рівненський обласний протипухлинних центр» видано позивачці ОСОБА_1 довідку №332/11-01/23 з рекомендаціями.

06.03.2023 р. лікарем Рівненської обласної лікарні позивачці проведено протокол ЕНМГ-обстеження та надано заключення.

07.03.2023 р. начальник Рівненського ВДВС у Рівненському районі В. Забейда у листі «Щодо надання інформації» вих. 18461 повідомив ОСОБА_1 на її заяву про зупинення виконавчого провадження НОМЕР_3 від 14.02.2023 р., у Відділі на примусовому виконанні перебуває ВП НОМЕР_3 щодо виконання постанови Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради №13 від 11.11.2022 р. про стягнення коштів у розмірі 340 грн. з ОСОБА_1 на користь сільського бюджету. 04.01.2023 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам ВП. 04.01.2023 р. державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 300 грн., копію якої надіслано сторонам ВП. 04.01.2023 р. державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, що становить 34 грн. відповідно до ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», копію якої направлено сторонам ВП. 04.01.2023 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника на загальну суму 674 грн. та направлено учасникам обміну кваліфікованим електронним підписом до фінансових установ АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк», АТ «Оксі банк», АТ «ТАСкомбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», «Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк» «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», АТ «ПроКредит Банк», АТ «АКБ Львів», АТ «Кредобанк», АТ «ОТП Банк», АТ «Ідея Банк», АТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК», АТ «УКРСИББАНК», АТ «БАНК АВАНГАРД», АТ «Альфа-Банк», АТ «БАНК ФОРВАРД», АТ «БАНК Альянс , АТ «СЕНС БАНК», АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ», копію постанови направлено сторонам ВП. До відділу 14.02.2023 р. надійшла заява від ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження НОМЕР_3 у зв`язку з подачею до суду апеляційної скарги на ухвалу Рівненського районного суду від 09.01.2023 р. у справі №570/4524/22. ОСОБА_1 повідомлено про отримання пенсії по інвалідності ІІ групи та надано згоду на вирахування боргу з пенсії. Державний виконавець станом на 07.03.2023 р. не в праві зупинити виконавче провадження НОМЕР_3, оскільки відсутні правові підстави передбачені ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження». Також повідомлено, що 15.02.2023 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника на загальну суму 674 грн. та направлено до фінансових установ: АТ «Ощадбанк», АТ «Укрексімбанк», АТ «ПУМБ», АБ «Укргазбанк», копію якої направлено сторонам ВП.

29.03.2023 р. лікарем КП «РОКЛДЦ ім. В. Поліщука» Рівненської обласної ради позивачці видано заключено із рекомендаціями.

Як убачається з рішення Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/4524/22 (номер провадження №2-а/570/38/2023) від 15.06.2023 р., «Адміністративний позов ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради Рівненської області Рівненського району, Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено повністю; скасовано постанову №13 від 11 листопада 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КпАП України у виді штрафу у розмірі 340 гривень; закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 152 КпАП України відносно ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення». Вказане рішення суду набрало законної сили 26.06.2023 р."

05.09.2023 р. вих.№57896 державний виконавець Рівненського ДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУМЮ Рябой С.В. направив ОСОБА_1 , Олександрійській сільській раді, АТ «Ощадбанк», АТ «ПУМБ», АТ «Укрексімбанк», АТ «Укргазбанк» для виконання та до відома постанову від 05.09.2023 р., винесену при примусовому виконанні постанови №13 від 11.11.2022 р., що видала Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради, а саме, державним виконавцем Рівненського ДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУМЮ Рябим С.В. було встановлено, що відповідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15.06.2023 р. у справі №569/4524/22 постанова №13 від 11.11.2022 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 грн. скасована; ураховуючи викладене, керуючись вимогами п.5 ч.1ст.39, ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», постановив виконавче провадження з примусового виконання постанови №13, виданої 11.11.2022 р. Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради про стягнення штрафу у розмірі 340 грн. закінчити; припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Як убачається з відповіді в.о. начальника Рівненського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУМЮ А. Гуменюка вих. №88740 від 25.12.2023 р., державний виконавець Рябой С.В. звільнений з займаної посади згідно наказу №4134/03, виданого 01.12.2023 р. Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції.

Приписами статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Виходячи із приписів статей: 1173, 1174, 1176 ЦК України, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає, як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (Документ 266/94-ВР), відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.5 статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Положення статті 1173 ЦК України регламентують відшкодування шкоди, завданої, в тому числі, і органом місцевого самоврядування

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі №569/1799/16-ц, провадження № 61-19000сво18, ''…На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення відшкодування дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону № 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу та, чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом''.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17 та від 06 грудня 2023 року у справі № 370/463/21.

Як вбачається із матеріалів справи, у 2022 році позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області про скасування постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за порушення ст. 152 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п.1.ч.1 статті 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 15.06.2023 р., яке набрало законної сили 26.06.2023 р., задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . При цьому, судом скасовано постанову №13 від 11.11.2022 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 грн., і провадження у справі - закрито.

При розгляді даної справи судом було встановлено: « Проте, відповідачем ні у відзиві, ні під час судового засідання, проведеного в порядку ч.8 ст. 262 КАС України, не було надано жодних доказів на спростування позиції позивача, викладеній в позовній заяві, та щодо правомірності тверджень, зазначених в оскаржуваній постанові.

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки відповідачем не доведена вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, суд вважає що постанова адміністративної комісії при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю, адже об`єктивні дані, про скоєння позивачем адміністративного правопорушення відсутні.»

Приймаючи до уваги вищенаведене, є обґрунтованими доводи позивача відносно того, що при вирішенні позову ОСОБА_1 до Олександрійської сільської ради про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням органу місцевого самоврядування, прийнято до уваги ті обставини, що саме адміністративна комісія при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради здійснювала адміністративне провадження, і за результатами даного провадження прийняла постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яка в подальшому була скасована судом. Але до скасування вказана постанова мала для ОСОБА_1 відповідні правові наслідки.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом з підстав протиправності притягнення особи до адміністративної відповідальності, у зв`язку із відсутністю належних доказів на підтвердження обставин, зазначених у оскаржуваній постанові, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які здійснювали вказане провадження.

Відповідно до приписів ч.1, ч.2, ч.3 статті 23 ЦК України, яка регламентує відшкодування моральної шкоди, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський Суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v.BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, 12.07.2007 року).

У позові ОСОБА_1 до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним рішенням органу місцевого самоврядування, позивач вказує, що рішенням Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, пов`язаним із незаконним притягненням ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладенням штрафу, за відсутності доведення факту адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 завдано немайнових втрат, спричинених її моральними та фізичними стражданнями, які призвели до негативних змін в її житті, а саме негативні переживання, почуття образи, обурення, приниження гідності, психологічний дискомфорт. Позивач зазначає, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та застосування штрафу вона була змушена звертатись за правовою допомогою та до суду для відновлення справедливості. Позивач вказує, що за заявою відповідача державним виконавцем було відкрито виконавче провадження про стягнення з неї суми штрафу, та двічі накладено арешт на її майно. Для закриття виконавчого провадження та зняття арешту з майна ОСОБА_1 стало підставою рішення суду про скасування постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради після звернення її до суду з вказаним позовом. У вимогах заявленого позову ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на її користь 53600 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням органу місцевого самоврядування.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи позивача знайшли своє часткове підтвердження (в частині визначення розміру морального відшкодування на користь позивача) в ході розгляду даної справи. Оскільки рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 15.06.2023 року, яке набрало законної сили 26.06.2023 р., задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради Рівненської області Рівненського району, Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. При цьому, судом скасовано постанову №13 від 11 листопада 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КпАП України у виді штрафу у розмірі 340 гривень.

Закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 152 КпАП України відносно ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 4, 5ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, вказані обставини, які були встановлені Рівненським районним судом у рішенні від 15.06.2023 р., не потребують повторного встановлення і дослідження. У зв`язку з цим, виходячи з положень ст. 77 ЦПК України, пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 суд вважає неналежним доказом для спростування доводів позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Суд констатує, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу, суд приймає до уваги характер та обсяг заподіяних ОСОБА_1 моральних страждань, їх тривалість та тяжкість вимушених змін у життєвих та суспільних стосунках позивача. При цьому, суд виходить із засад виваженості, розумності, співмірності та справедливості.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Верховний Суд в своїй постанові від 24 березня 2020 року по справі № 818/607/17 висловив правову позицію, відповідно до якої, порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним обов`язкам та завжди викликає в людини негативні емоції. Оцінка рівня негативних емоцій, що вказують на моральні страждання людини залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України).

Суд виходить з того, що протиправна діяльність відповідача встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, поза розумним сумнівом негативно вплинула на моральний стан позивачки. При визначенні розміру моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності та справедливості оцінює моральну шкоду завдану відповідачем позивачці у розмірі 10 000 грн., дана сума є відповідною та достатньою грошовою компенсацією, а також належною сатисфакцією за завдану відповідачем моральної шкоди позивачці.

Приймаючи до уваги вищезазначене, суд вважає за необхідне визначити розмір морального відшкодування, яке підлягає стягненню на користь позивача 10 000 грн.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 674 грн., то у судовому засіданні сторона позивача пояснила суду про фактичне повернення вказаних коштів на рахунок позивачки, тому спір у цій частині позовних вимог на час розгляду справи судом, вичерпано, що є підставою для відмови у задоволенні вимоги про стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до п.10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

За приписами ч.2 ст.25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з ч.1 ст.74 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними та фізичними особами.

Частиною 1 статті 77 зазначеного Закону передбачено, що шкода, заподіяна юридичним та фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету.

Тому обов`язок відшкодувати заподіяну моральну шкоду суд покладає на орган місцевого самоврядування, посадові особи якого допустили порушення прав позивача, яку слід стягнути за рахунок коштів місцевого бюджету Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

З огляду на вищевикладене суд доходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Крім того, позивачка відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 звільнена як особи з інвалідністю II групи від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час подання позову) за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 2684 грн. з 01 січня 2023 року.

Розмір заявлених вимог - 53 600 грн., тому розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом, становить 13 420 грн (2684 грн х 5).

Враховуючи те, що за результатом розгляду справи позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., відсоток задоволених позовних вимог становить 18,65 % (10 000 / 53600 х 100 %).

Отже, з урахуванням пропорційності обчислення розміру судового збору до відсотка задоволених позовних вимог судовий збір за подання ОСОБА_1 позову становить 2502,83 (18,65 % х 13 420 грн).

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, а її позов задоволено частково, то вказані судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, виконавчого комітету Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, третя особа на стороні відповідачів, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності - задоволити частково.

Стягнути з Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області за рахунок коштів місцевого бюджету цієї ради на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності в розмірі 10 000 грн.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області на користь держави судові витрати - судовий збір у розмірі 2502 грн. 83 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Сторони справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Олександрійська сільська рада Рівненського району Рівненської області, Аміністративна комісія при виконавчому комітеті Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, Виконавчий комітет Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, адреса вул. Свято-Преображенська, буд. 66, с.Олександрія, Рівненський район, Рівненська область, 35320, .

Третя особа на стороні відповідачів, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області 33028, м. Рівне, вул. с. Петлюри, 13, .

Повне судове рішення виготовлено 19.04.2024 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.