Провадження № 2/369/7291/24
РІШЕННЯ

Іменем України

06.09.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчко А. Я.,

за участі секретаря Гребенюк Н.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком.

Свої вимоги мотивував тим, що 14.10.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 19.05.2009 року.

26.10.2022 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області справа № 369/9952/22, шлюб, зареєстрований 14 жовтня 2008 року між ним ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 . відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області - розірвано та визначено місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що відповідачка не заперечувала, що дитина буде проживати разом із позивачем, оскільки це відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її стабільному психоемоційному стану спокою, належному навчанню та розвитку, а також максимально ефективній адаптації дитини для життя після розлучення батьків.

Вихованням дочки, розвитком її здібностей, контролем за її здоров`ям та лікування займається повністю батько.

Також, зазначає що, 11.10.2022 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про визначення місця проживання дитини, здійснення батьківських прав та обов`язків, сплату аліментів, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романовським Б.П., зареєстровано в реєстрі №1596

Але, наразі незважаючи на Договір та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області справа № 369/9952/22 від 26.10.2022 року про місце визначення проживання Поліни разом з батьком, відповідач останнім часом наполягає на тому, щоб дочка проживала з нею, не привозить дочку додому, дитина розгублена, пізно лягає спати, що негативно впливає на її психологічний стан. Крім того, нещодавно за відсутності позивача, коли дитина була з бабусею відповідач не попередивши, без відома позивача та порушуючи пункт 9 Договору забрала дочку, про що потім повідомила в телефонному режимі, тобто Поліна до даного часу знаходиться з відповідачем.

Враховуючи викладене просив суд відібрати дитину у матері без позбавлення батьківських прав та встановити факт самостійного виховання дитини батьком.

Ухвалою суду від 27.08.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 06.09. 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засідання позивач просив суд задовольнити позов.

У судовому засіданні відповідач позов не визнала. Наполягала на тому, щоб дочка проживала з нею.

Представник Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явився, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення до суду не надходило.

Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.10.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 19.05.2009 року.

26.10.2022 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області справа № 369/9952/22, шлюб, зареєстрований 14 жовтня 2008 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 . відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області - розірвано та визначено місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який зареєстрований в АДРЕСА_1 .

11.10.2022 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про визначення місця проживання дитини, здійснення батьківських прав та обов`язків, сплату аліментів, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романовським Б.П. (договір в додатках), зареєстровано в реєстрі №1596 (далі за текстом - договір).

Пунктом 2 зазначеного договору визначено, що батьками визначено місце проживання малолітньої дитини разом із батьком. Пунктом 3 зазначеного договору зазначено, що батько зобов`язаний утримувати дитину самостійно до досягнення дитиною повноліття та до досягнення дитиною двадцяти трьох років, якщо вона продовжуватимуть навчання. сторони дійшли згоди, що мати аліменти на доньку - ОСОБА_5 не сплачує. Пункт 9 договору зазначає, що кожна Сторона зобов`язується виконувати обов`язки, покладені на неї цим договором, та сприяти іншій стороні у виконанні її обов`язків. Сторона, що порушила зобов`язання за цим договором, повинна їх усунути.

Судом, встановлено, що незважаючи на Договір та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області справа № 369/9952/22 від 26.10.2022 року про місце визначення проживання дитини разом з батьком, відповідач наполягає на тому, щоб дочка проживала з нею, не привозить дочку додому, дитина розгублена, пізно лягає спати, що негативно впливає на її психологічний стан. Крім того, нещодавно за відсутності позивача, коли дитина була з бабусею відповідач не попередивши, без відома позивача та порушуючи пункт 9 договору забрала дочку, про що потім повідомила в телефонному режимі, тобто Поліна до даного часу знаходиться з відповідачем.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідач, не має достатнього фінансового забезпечення та не має змоги утримувати дочку, а також не має змогу забезпечити дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Мати немає змоги створити умов для отримання нею освіти.

Позивач має стабільний та офіційний дохід (працю у сфері інформаційних технологій та комп`ютерних систем, що підтверджується Виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, серія АГ № 382904 від 03.03.2013 року).

Судом встановлено, що відповідач ухиляється від покладеного на неї обов`язку визначеного ст. 180 СК України щодо утримання дитини.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.121 права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину.

Зокрема, Конституція України та Сімейний кодекс України встановлюють загальні принципи та правила щодо батьківства, батьківських прав та обов`язків.

Згідно з Сімейним кодексом України, батьківські права та обов`язки є нероздільними і не залежать від шлюбу батьків. Отже, незалежно від статусу батьківських стосунків (шлюб, розлучення, одностатеві шлюби тощо), батько має рівні права та обов`язки щодо виховання своїх дітей.

Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов`язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів.

Відповідно до ст. 291 Цивільного Кодексу України фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація) 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.)

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Статтею 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 7, 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.170 СК України, суд постановляє рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Позивач має постійний та достатній дохід, самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує матеріально та піклується про дитину, має житло, в якому створені належні умови для проживання та розвитку дочки. Позивач, як батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує дитину усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про її фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`я та успіхами, виявляє інтерес до внутрішнього світу.

Судом встановлено, що мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, не займається їх розвитком, не утримує дитину, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитину.

В частині позовних вимог щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком своєї дитини, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Батько, який самостійно виховує дитину, має такі самі права та обов`язки, як і будь-який інший батько відповідно до законодавства України. Зокрема, це включає право на участь у вихованні та прийняття рішень, пов`язаних з дитиною, її здоров`ям, освітою, майновими питаннями тощо, а також обов`язок дбайливого ставлення до дитини та їхнього благополуччя.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 р. прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Від встановлення даного юридичного факту залежить виникнення та можливість безперешкодної реалізації особистих прав. Встановлення факту перебування дитини на самостійному вихованні і догляді потрібно з метою захисту прав та інтересів дитини та прав позивача як батька. А також, метою встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком дитини є необхідність отримання можливості одноосібного звернення батьком до державних, медичних та освітніх закладів він імені та в інтересах дитини, без участі матері.

Позивач повністю утримує дитину та опікується її інтересами та потребами, особисто займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини без участі матері.

Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення "MAMCHUR v. UKRAINE").

Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи вищезазначене та керуючись приписами Сімейного кодексу України відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав передбачає самостійне виховання дітей батьком, тобто батько є особою, яка самостійного виховує дітей до 18 років.

Зважаючи на вищевкащане, суд приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 110-112,114,109, 41, 161, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 83, 200, 258, 206, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком - задовольнити.

Відібрати неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері - ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), без позбавлення її батьківських прав та передати неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для самостійного виховання її батьку - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 19.05.2009 року) до 18 років.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Інформація про позивача - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача - ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Інформація про третю особу: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, , місцезнаходження: 08131, Київська область, Бучанський район, с. Софіївська Борщагівка, провул. Шкільний, буд. 5.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 вересня 2024 року.

Суддя Андрій ВОЛЧКО