ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 685/683/24

Провадження № 22-ц/4820/1866/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2024 року (суддя Самойлович А.П.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ТОВ «Споживчий центр» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» обґрунтовувало тим, що 14 листопада 2023 року між сторонами був укладений кредитний договір № 14.11.2023-100003000, відповідно до умов якого позивач набав відповідачці кредит у розмірі 13000 грн. що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 14.11.2023 року, строком на 142 дні, зі строковою процентною ставкою 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та ставкою - 2,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Позивач виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, проте ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 25740 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13000 грн. та процентів в розмірі 12740 грн.

Посилаючись на зазначене, ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 14.11.2023-100003000 від 14.11.2023 року у розмірі 25740 грн.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2024 року позов ТОВ «Споживчий центр» задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» 25740,00 грн. заборгованості за кредитним договором від 14 листопада 2023 року № 14.11.2023-100003000, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 13000,00 грн. та заборгованості по процентах в сумі 12740,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» 2422,40 грн. сплаченого при подачі позову судового збору.

Суд керувався тим, що сторони уклали в електронній формі кредитний договір, за умовами якого ТОВ «Споживчий центр» надало ОСОБА_1 кредит, а та, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь товариства слід стягнути вказану заборгованість, яка складається з неповернутого кредиту та нарахованих процентів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір заборгованості до 13000 грн., що є тілом кредиту, в частині стягнення заборгованості по процентам в розмірі 12470 грн. - рішення скасувати та відмовити в задоволенні цих позовних вимог, в частині стягнення судових витрат змінити рішення, зменшивши їх розмір з 2422,40 грн. до 1198,85 грн. А також стягнути із позивача на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що нараховані проценти за кредитним договором №14.11.2023-100003000 від 14.11.2023 року не підлягають стягненню, посилаючись на частину 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за змістом якої військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Відповідачка ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який у період дії кредитного договору та нарахування процентів, з 20.11.2022 року по 18.04.2024 року перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України, а отже відповідачка користується пільгами, передбаченими ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На думку апелянта, нею надані достатні докази на підтвердження того, що вона має право на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом. Також апелянтом зазначено, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме, відповідач отримавши ухвалу суду про відкриття провадження у справі через Укрпошту 13.08.2024 року, мав право подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів із дня отриманні цієї ухвали, проте суд виніс рішення 21.08.2024 року, чим порушив процесуальне право відповідача на подання відзиву, принцип змагальності, що призвело до недолучення доказів по справі, які мав би оцінити суд та прийняти інше рішення.

Крім того, апелянт просить стягнути з позивача на свою користь витрати на правову допомогу згідно наданого Договору №1040 про надання правничої допомоги від 20.08.2024 року та детального опису наданих послуг у фіксованому розмірі 7500 грн

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Споживчий центр» не погоджується із доводами апеляційної скарги, оскільки положення закону на який вказує відповідач як на підставу звільнення від сплати процентів, не діяли на час спірного договору, а саме, у період з 04.11.2023 року по 25.12.2023 року, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції апелянтом в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 13000 грн. не оскаржується, отже апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судом встановлено, що 14 листопада 2023 року між кредитодавцем ТОВ «Споживчий центр» та позичальницею ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 14.11.2023-100003000.

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 кредитного договору, він укладається Кредитодавцем та Позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті Кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті Кредитодавця; заявка, сформована на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.

На виконання даного договору кредитодавцем в цей же день позичальнику було надано кредит в сумі 13000 грн. шляхом перерахування на платіжну карту позичальниці в платіжній системі Visa, зазначеній в кредитному договорі (акцепті пропозиції), що підтверджується квитанцією № від 14 листопада 2023 року платіжної системи Liqpay.

Як вбачається із довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, заборгованість ОСОБА_1 становить 13 000 грн. за тілом кредиту та 12 740 грн. - за процентами за період з 14 листопада по 25 грудня 2023 року.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

В силу статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон №675-VIII) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).

Як передбачено пунктом 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Із положень частини першої статті 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 610 ЦК України що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за кредитним договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Зібрані докази вказують на те, що 14 листопада 2023 року сторони уклали в електронній формі кредитний договір, на виконання якого ТОВ «Споживчий центр» перерахувало на картковий рахунок відповідачки кредитні кошти у розмірі 13 000 грн., а та зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку, визначеному договором.

Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернула грошові кошти та не сплатила проценти за користування ними.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути заборгованість за цим договором в розмірі 13 000 грн. за тілом кредиту та 12 740 грн. - за процентами за період з 14 листопада по 25 грудня 2023 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про звільнення відповідачки від сплати процентів за користування кредитом.

Доводи ОСОБА_1 ґрунтуються на чинній редакції частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ), згідно якої військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Разом із тим, ці положення внесені до Закону №2011-ХІІ згідно із Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року.

На час виникнення спірних правовідносин, а саме, у період із 14.11.2023 по 25.12.2023, частина п`ятнадцята статті 14 Закону №2011-ХІІ була викладена в такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.».

Тобто на момент укладення сторонами кредитного договору та строку його дії дружини (чоловіки) військовослужбовців, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, та військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, не звільнялися від сплати процентів за користування кредитом.

Отже, із урахуванням норм статті 5 ЦК України щодо дії актів цивільного законодавства в часі, чинна норма частини п`ятнадцятої статті 14 Закону №2011-ХІІ, на яку посилається ОСОБА_1 не регулює спірні правовідносини сторін.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно встановив обставини справи, тому невірно прийшов до висновку про розмір заборгованості, є помилковими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк