ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4931/24 Справа № 205/2795/24 Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду у справі за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В заяві представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 був двоюрідним дядьком ОСОБА_1 .З 2012 року ОСОБА_1 постійно мешкав разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник ОСОБА_1 мав добрі, дружні, родинні відносини з померлим ОСОБА_3 . За час тривалого проживання з останнім допомагав ОСОБА_3 в побуті, піклувався про нього та доглядав останні роки перед смертю. У період з 2012 року по 2018 рік ОСОБА_1 приймав безпосередню участь в житті ОСОБА_3 , як двоюрідний племінник, а саме: вони проживали в одній квартирі, вели спільне господарство, мали спільний побут. ОСОБА_1 не був зареєстрованим за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 , однак допомагав ОСОБА_3 матеріально, купував одяг, предмети домашнього вжитку, ліки, готував їжу та прибирав квартиру. Також, останні роки заявник замість свого двоюрідного дядька ОСОБА_3 сплачував комунальні послуги за місцем реєстрації померлого ОСОБА_3 , і після смерті останнього продовжує їх сплачувати. Зазначені обставини проживання заявника в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , піклування за ОСОБА_3 підтверджуються доданими до заяви документами. Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 1/2 квартири належить ОСОБА_1 . У зв?язку з необхідністю відкриття спадщини, вступу у спадщину ОСОБА_1 (за довіреністю ОСОБА_2 ) звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Прокоф?євої О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 серпня 2023 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Прокоф?євої О.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті двоюрідного дядька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тих підстав, що спадкоємцем не надано документів на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем. Заявник вказує, зазначеною квартирою користується тільки він, ключі знаходяться у нього. Спадкодавцем на спадкове майно заповіту складено не було. Спадкоємців за законом першої черги немає. Серед спадкоємців за законом другої та третьої черги ніхто на спадщину не претендує. Тобто, на спадщину претендує тільки заявник. Зазначає, що інші спадкоємці за законом письмово підтверджують, що дійсно не претендують на спадщину, а заявник є єдиний спадкоємець майна померлого, оскільки постійно проживав з ОСОБА_3 , піклувалася про нього, робив фінансові вклади. На підставі викладеного представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , однією сім?єю у період часу з 2012 року по 2018 рік, тобто не менше як п?ять років на час відкриття спадщини.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2024 року цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, передано на розгляд за підсудністю до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області (а.с.81, 82).

В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить ухвалу суду від 12 березня 2024 року про передачу справи за підсудністюскасувати та направити справу для продовження розгляду суду першої інстанції - до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, незаконність та необґрунтованість ухвали суду.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно з ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно зі ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 статті 293 ЦПК України передбачено право суду встановлювати факти, що мають юридичне значення.

Разом із тим це можливо за наявності певних умов, а саме: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

У березні 2024 року представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, та просила суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , однією сім?єю у період часу з 2012 року по 2018 рік, тобто не менше як п?ять років на час відкриття спадщини. У заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначила, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 та був двоюрідним дядьком заявника ОСОБА_1 . Стверджує, з 2012 року він постійно мешкав разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Прокоф?євої О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 серпня 2023 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Прокоф?євої О.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті двоюрідного дядька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тих підстав, що спадкоємцем не надано документів на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем. Також, у заяві зазначається, що квартирою користується тільки ОСОБА_1 та ключі знаходяться у нього (а.с. 2-5, 9).

Зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 з 17 жовтня 2016 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.80).

Однак, із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається, що встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , однією сім?єю у період часу з 2012 року по 2018 рік, тобто не менше як п?ять років на час відкриття спадщини, необхідно ОСОБА_1 для успадкування належної за життя ОСОБА_3 нерухомого майна, що вказує на наявність спору про право на спадкове майно.

Отже, існує спір про право.

Слід зазначити, обставини, на які посилається заявник у своїй заяві підлягають доказуванню в суді, оскільки з поданої заяви та долучених до неї доказів вбачається, що існує спір про право, зокрема, про визнання права власності в порядку спадкування, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів.

Суд першої інстанції на вказане належної уваги не звернув, не встановив характер спірних правовідносин, та дійшов помилкового висновку про передачу справи за підсудністю на розгляд до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду у справі за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення- скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 29 квітня 2024 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П. Красвітна

О.В. Свистунова