Справа № 344/629/24
Провадження № 22-ц/4808/1489/24
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
У Х В А Л А

19 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Максюти І.О., Фединяка В. Д.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід складу колегії суддів та заяви суддів Василишин Лілії Василівни та ОСОБА_2 про самовідвід у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Івано-Франківської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Івано-Франківської обласної прокуратури на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2024 року частково задоволено позов ОСОБА_1 .

Стягнуто з Івано-Франківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди за період з 10 листопада 2009 року по 31 березня 2021 року в розмірі 136 000 грн.

Також із Івано-Франківської обласної прокуратури стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 294,15 грн.

У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Івано-Франківська обласна прокуратура 17 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу на вказане рішення.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 жовтня 2024 року для розгляду вказаної цивільної справи визначено колегію суддів у складі:головуючий (суддя-доповідач) Василишин Л.В., судді: Максюта І.О., Фединяк В. Д.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду в складі судді Василишин Л. В. від 25 жовтня 2024 року апеляційну скаргу Івано-Франківської обласної прокуратури на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2024 року залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків, а саме запропоновано доплатити судовий збір.

Також 29 жовтня 2024 року апеляційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2024 року подав позивач ОСОБА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду у складі колегії суддів Василишин Л. В., Максюти І. О., Фединяка В. Д. від 04 листопада 2024 року визнано поважними підстави для поновлення процесуального строку та поновлено ОСОБА_1 строк оскарження рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2024 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2024 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Івано-Франківської обласної прокуратури на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2024 року.

18 листопада 2024 року до Івано-Франківського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід суддям Василишин Л. В., Максюті І. О., Фединяку В. Д.

Заява обґрунтована тим, що суддя Василишин Л. В. розглядала справи пов`язані з предметом цього позову, є упередженою до позивача. Також вважає, що суддя доповідач не перевірила особу підписанта апеляції, у зв`язку із цим колегія суддів безпідставно відкрила апеляційне провадження. Судді Максюта І. О. та Фединяк В. Д. ухвалюючи рішення про відкриття апеляційного провадження за скаргою прокуратури області не перевірили повноваження особи, яка підписала апеляційну скаргу. Також вказує, що справа не випадково розподілена судді Василишин Л. В., суддя буде продовжувати розглядати справу неприховано упереджено, оскільки в коло її особистих інтересів входить заперечення підстав позову та діяльність на користь прокуратури.

Розглянувши вказану заяву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Підстави для відводу судді визначено статтею 36 ЦПК України.

Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, зокрема, є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (пункт 5 частини першої статті 36 ЦПК України).

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішене як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід (стаття 40 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 36 ЦПК України встановлено, що незгода сторонни з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не можуть бути підставами для відводу.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Одночасно висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких позивача не влаштовує.

Зміст заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Василишин Л. В., Максюти І. О. та Фединяка В. Д. не свідчить про наявність підстав, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, для відводу.

Оцінюючи, чи наявні підстави для відводу за суб`єктивним критерієм, Івано-Франківський апеляційний суд констатує, що відсутні будь-які підстави стверджувати, що судді мають та виявляють особисту упередженість під час розгляду цієї справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Доказів протилежного заявником не надано й судом не здобуто.

За об`єктивним критерієм апеляційним судом підлягає встановленню, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним, при цьому, є те, чи є побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно підтвердженими.

Доводи заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів не містять посилання на обставини, які б дали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість суддів Івано-Франківського апеляційного суду, є припущеннями.

Фактично доводи заяви зводяться до незгоди заявника з процесуальними діями та рішеннями судді Василишин Л. В. та колегії суддів, що відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу.

При цьому суд наголошує на тому, що учасники справи не можуть використовувати інститут відводу суддів з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення.

У частині першій та другій статті 33 ЦПК України передбачено, що визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

Справа, розгляд якої відповідно до цього Кодексу здійснюється колегією суддів в обов`язковому порядку, розглядається постійною колегією суддів відповідного суду, до складу якої входить визначений Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою суддя-доповідач.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 33 ЦПК України результати автоматизованого розподілу (повторного розподілу) справи оформлюються протоколом.

У частині п`ятнадцятій статті 33 ЦПК України встановлено, що протокол має містити такі відомості: 1) дата, час початку та закінчення автоматизованого розподілу; 2) номер судової справи, категорія та коефіцієнт її складності, імена (найменування) учасників справи; 3) інформація про визначення списку суддів для участі (підстави, за яких судді не беруть участі) в автоматизованому розподілі; інформація про визначення судді, судді-доповідача; 4) підстави здійснення автоматизованого розподілу (повторного автоматизованого розподілу); 5) прізвище, ініціали та посада уповноваженої особи апарату суду, відповідальної за здійснення автоматизованого розподілу судових справ.

Таким чином, законом передбачено процедуру щодо розподілу справи та визначення судді чи колегії судів для її розгляду й суддя чи колегія суддів у вказаному процесі участі не приймають.

У даній справі склад колегії суддів визначено системою автоматизованого розподілу судової справи між суддями, як це передбачено процесуальним законом, що підтверджується відповідним протоколом. Належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо порушення порядку визначення судді для розгляду справи, що відповідно до пункту 4 статті 36 ЦПК України є підставою для відводу судді, ОСОБА_1 не надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає відвід колегії суддів, заявлений ОСОБА_1 необґрунтованим.

Разом із тим, судді Івано-Франківського апеляційного суду Василишин Л. В. та ОСОБА_2 заявили про самовідвід у цій справі з тих підстав, щоб усунути обставини, які б давали щонайменший сумнів в об`єктивності та неупередженості суддів та суду.

Вирішуючи питання про самовідвід суддів Василишин Л. В. та Фединяка В. Д. Івано-Франківський апеляційний суд виходить з такого.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.

У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (справа Hauschildt Case, № 11/1987/134/188).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (справа Hauschildt Case від 24 травня 1989 року, № 11/1987/134/188, § 48).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші, ніж перелічені у пунктах 1-4 частини першої статті 36 ЦПК України, обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

А тому з метою уникнення щонайменших сумнівів у стороннього спостерігача щодо неупередженості та відсутності безсторонності, на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України заяви про самовідвід суддів Василишин Л. В. та Фединяка В. Д. необхідно задовольнити, а справу передати для повторного автоматизованого перерозподілу.

Враховуючи необґрунтованість заявленого ОСОБА_1 відводу колегії суддів, заява ОСОБА_1 в частині заявленого відводу судді Івано-Франківського апеляційного суду Максюті І. О. відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про відвід складу колегії суддів Василишин Лілії Василівни, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Івано-Франківської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди визнати необґрунтованою.

Заяви суддів Івано-Франківського апеляційного суду Василишин Лілії Василівни та ОСОБА_2 про самовідвід задовольнити, а справу передати для проведення повторного автоматизованого перерозподілу й заміни суддів Василишин Лілії Василівни, ОСОБА_2 .

Заяву про відвід судді Івано-Франківського апеляційного суду Максюти Ірини Олександрівни передати для вирішення зазначеного питання іншому судді, який визначається у порядку встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Л. В. Василишин

Судді: І. О. Максюта

В. Д. Фединяк