ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1986/24 Справа № 227/1204/23 Суддя у 1-й інстанції - Притуляк С. А. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2023 року,

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» (далі по тексту ТДВ «Шахта «Білозерська») про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем.

04 січня 2019 року, повертаючись з виконання робіт по видобутку вугілля з південної корінної лави уклону № 3 пласта, горизонту 550 метрів, зачепився за поперечну планку, яка лежала на трапах, втратив рівновагу та впав отримавши травму лівого гомілкового суглобу. В КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» позивачу було встановлено діагноз «розтягнення зв`язок лівого гомілковоступневого суглобу» та надано повноцінне медичне лікування. За результатами розслідування проведеного компетентною комісією, даний нещасний випадок було визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Також посилається, що в період часу з 04 листопада 2014 року по 15 листопада 2021 року він працював на підприємстві відповідача на посаді гірника очисного забою. Внаслідок недосконалості технологічних процесів позивачу прийшлось працювати в умовах важкої фізичної праці та вимушеної робочої пози, у зв`язку з чим він отримав хронічне професійне захворювання «Хронічна радиколопатія».

21 вересня 2022 року він пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 65% та встановлено третю групу інвалідності безстроково.

У зв`язку з професійним захворюванням він має постійні скарги на стан свого здоров`я, постійно відчуває фізичні страждання та біль, психологічний дискомфорт, змушений проходити лікування, через що порушуються нормальні життєві зв`язки позивача та можливість вести повноцінний спосіб життя. Дані негативні зміни в житті позивача є незворотними. Всі ці обставини спричиняють йому моральних страждань, а тому позивач вважає, що йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у 268 400 гривень та має бути відшкодована відповідачем.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ТДВ «Шахта «Білозерська» на його користь у відшкодування моральної шкоди 268 400 гривень без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2023 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 22 грудня 2023 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ТДВ «Шахта «Білозерська» на користь ОСОБА_1 50 000 гривень моральної шкоди.

В іншій частині заявлених позовних вимог позивача відмовлено.

Стягнуто з ТДВ «Шахта «Білозерська» на користь держави судові витрати в розмірі 1073,60 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з ТДВ «Шахта «Білозерська» на його користь збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 268 400 гривень.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не враховано, що наслідками ушкодження його здоров`я стали визначення безстрокової втрати професійної працездатності в ступені 65% та встановлення ІІІ групи інвалідності, визначення безстрокової необхідності в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, невідновне ушкодження здоров`я. Професійне захворювання та трудове каліцтво призвели до постійного відчуття стійкого болю та обмеження рухомості в шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в нижні кінцівки, що унеможливлює нормальне пересування. Нерідко він відчуває болісність в плечових, ліктьових та колінних суглобах, що призводить до обмеженої рухомості та відчуття оніміння в них, турбує біль та слабкість в лівій нозі. Суд першої інстанції в повній мірі не врахував факт встановлення йому групи інвалідності на фоні виникнення професійного захворювання та отриманого трудового каліцтва, не врахував, що він в значній мірі позбавлений працювати, реалізувати свої наміри в професійній сфері, реалізувати свої звички та бажання, змушений залучати додаткові зусилля та ресурс для організації свого життя. Посилається, що судом першої інстанції не було враховано принцип розумності та справедливості, тому просить змінити оскаржуване рішення суду, збільшивши розмір моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 07 липня 1999 року по 02 листопада 2014 року ОСОБА_1 працював на різних посадах в ДВАТ «Шахта Новодонецька» ДГК «Добропіллявугілля», яке в подальшому було реорганізовано в ВП шахта «Новодонецька» ДП «Добропіллявугілля»

04 листопада 2014 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ТДВ «Шахта «Білозерська» гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті, та 15 листопада 2021 року був звільнений, у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , яка заповнена 28 вересня 1999 року.

Згідно акту № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 09 січня 2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був визнаний таким, що порушив п. 1.2. «Інструкції з охорони праці № 3 для гірника очисного забою» під час нещасного випадку, який настав 04 січня 2019 року.

Також, згідно акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії) що стався (сталася) 04 січня 2019 року о 09:00 годині на ТДВ «Шахта «Білозерська» від 09 січня 2019 року, 03 січня 2019 року заступник начальника дільниці з видобування вугілля № 2 ОСОБА_2 провів інструктаж та видав наряд ланці робітників до складу якої входив ОСОБА_1 , після закінчення робочої зміни уся ланка робітників направилась відкаточного квершлагу для посадки в пасажирські вагонетки та подальшого виїзду на поверхню. 04 січня 2019 року о 09:00 годині ОСОБА_1 пересувався по південному хіднику бремсберга № 1. На ПК-1 він, внаслідок поспіху, спіткнувся через поперечну планку на трапах та підвернув ліву ногу, отримавши травму лівого гомілкового суглобу. Після цього ОСОБА_1 кульгаючи, дійшов 60 метрів до посадочного майданчика відкаточного квершлагу та сів на лавку, де дочекався майстра гірничої дільниці та повідомив про нещасний випадок. Комісія зробила висновок, що нещасний випадок з ОСОБА_1 вважається пов`язаним з виробництвом, підлягає обліку по ТДВ «Шахт «Білозерська» та складається акт за формою Н-І. Також ОСОБА_1 був визнаний таким, що порушив п. 1.2. «Інструкції з охорони праці № 3 для гірника очисного забою» під час нещасного випадку, який настав 04 січня 2019 року.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 25 серпня 2022 року, встановлено, що хронічне професійне захворювання (отруєння), а саме хронічна радикулопатія, виникло за обставин: тривалої роботи в умовах не доскональності технології видобутку вугілля: порушення у режимі експлуатації устаткування та виконання робіт; несприятливі виробничі фактори (фізичне навантаження); несвоєчасне направлення робітника зі стажем роботи у шкідливих умовах більше 10 років на додаткові обстеження, консультації та оздоровчі заходи в спеціалізовані ЛПЗ; несвоєчасне звернення потерпілого за медичною допомогою.

Згідно копії інформаційної довідки Східного міжрегіонального управління державної служби України з питань праці від 14 липня 2022 року, зроблено висновок, що робоче місце ОСОБА_1 , слід вважати таким, що є з шкідливими та важкими умовами праці.

Згідно виписки з акту МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА № 119732 від 21 вересня 2022 року, встановлено втрату професійної працездатності ОСОБА_1 на рівні 65% по сукупності профзахворювання і трудове каліцтво, з вказівкою на медикаментозне лікування по профрадикулопатії, санкурлікуванні по профзахворюваннях, також було встановлено третю групу інвалідності.

Як вбачається з листа № 37 від 11.04.2023р. Міжрайонної травматологічної МСЕК м. Покровська (арк..с.42), у виписці з акту МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА № 119732 від 21.09.202 року були вказані окремо відсотки втрати професійної працездатності по кожному страховому випадку, тобто по професійному захворюванню 40% первинно та трудових каліцтвах 24.02.2013р. 15% повторно та 04.01.2019р. 10% первинно.

Відповідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 611, ОСОБА_1 має професійне захворювання Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним та больовим синдромами.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням та трудовим каліцтвом.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 50 000 гривень, суд першої інстанції врахував глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, наявності у позивача третьої групи інвалідності, вимушеність звільнення з роботи через стан свого здоров`я. Також суд прийняв до уваги, що 15% втрати професійної працездатності ОСОБА_1 отримав внаслідок травми 24 лютого 3013 року не під час роботи на підприємстві відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції за наступних підстав.

Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Так, відповідно ч. 1-4 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, хронічні професійні захворювання та нещасний випадок 04 січня 2019 року з позивачем сталися під час виконання ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно Акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку від 09 січня 2019 року нещасний випадок з ОСОБА_1 на ТДВ «Шахта Білозерська», який стався 04 січня 2019 року визнаний пов`язаним з виробництвом.

В Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 25 серпня 2022 року, міститься висновок про наявність шкідливих умов праці позивача.

Відповідно п. 17 зазначеного Акту причинами виникнення професійного захворювання є тривала робота в умовах недосконалості технології видобутку вугілля, фізичне навантаження, несвоєчасне направлення робітників зі стажем роботи у шкідливих умовах 10 років на додаткові обстеження, консультації та оздоровлення, несвоєчасне звернення потерпілого за медичною допомогою.

Отже, роботодавець під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з виробничою травмою та професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з отриманою травмою та хронічними професійними захворюваннями.

Виходячи з наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачеві ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто ТДВ «Шахта «Білозерська».

При цьому колегія суддів апеляційного суду зауважує, що відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року у цивільній справі № 212/754/18, сам по собі факт отримання позивачем ушкодження здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків, який встановлено актом про нещасний випадок на виробництві та висновком МСЕК, є підставою для відшкодування відповідачем моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 50 000 гривень, суд першої інстанції виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності. Також суд прийняв до уваги, що більшість часу позивач пропрацював на різних посадах в ДВАТ «Шахта Новодонецька» ДГК «Добропіллявугілля», яке в подальшому булло реорганізовано в ВП шахта «Новодонецька» ДП «Добропіллявугілля» та 15% втрати професійної працездатності ОСОБА_1 отримав внаслідок травми 24 лютого 3013 року не під час роботи на підприємстві відповідача.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача ОСОБА_1 .

Так судом апеляційної інстанції встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями та травмами на виробництві позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності та він визнаний людиною з інвалідністю третьої групи безстроково, що свідчить про незворотність такої втрати. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану, відновлення його стану здоров`я неможливе.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у справі № 210/5258/16-ц, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 гривень.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (50 000 гривень) не відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у його ситуації.

Так, колегією суддів встановлено, що позивач зазнав та зазнає фізичний біль, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

З урахуванням того, що позивачу безстроково встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65%, з яких визначено 40% - по професійному захворюванню, по трудових каліцтвах 24 лютого 2013 року 15% (під час роботи не на підприємстві відповідача), 04 січня 2019 року 10% (під час роботи на підприємстві відповідача), та визнано людиною з інвалідністю третьої групи, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, колегія суддів, прийнявши до уваги час роботи позивача на підприємстві відповідача з 04 листопада 2014 року по 15 листопада 2021 року, приходить до висновку, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та визначити розмір відшкодування моральної шкоди позивачу з урахуванням відпрацьованого часу на підприємстві відповідача та з урахуванням втрати працездатності внаслідок нещасного випадку 04 січня 2019 року, і збільшити її з 50 000 гривень до 90 000 гривень, що є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ТДВ «Шахта «Білозерська» на користь держави та змінює цей розмір з 1073,60 гривень до 899,95 гривень пропорційно задоволених позовних вимог.

Крім того, з відповідача на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 239,95 гривень за подання позивачем апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2023 року в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої з Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір з 50 000 гривень до 90 000 гривень.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2023 року в частині визначення розміру судових витрат, стягнутих з Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» на користь держави, змінити, визначивши до стягнення судовий збір в сумі 899, 95 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 239,95 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 29 квітня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста