ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м.Суми

Справа №591/10697/23

Номер провадження 22-ц/816/749/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»,

боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 адвоката Нежевело Валентини Вікторівни

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 01 січня 2024 року про відмову в розподілі судових витрат у справі про скасування судового наказу, в складі судді Сидоренко А.П.., постановлену в м. Суми,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 грудня 2023 року скасовано судовий наказ Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2023 року у справі № 591/10697/23, провадження №2-н/591/4187/23, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 43871,64 грн та 268,40 грн судового збору. Роз`яснено стягувачу, що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

27 грудня 2023 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Нежевело В.В. звернулася до суду із заявою про розподіл фактично понесених судових витрат, просила вирішити питання розподілу судових витрат шляхом стягнення з стягувача ТОВ «Сумитеплоенерго» на користь заявників понесені судові витрати пов`язані зі скасуванням судового наказу виданого за заявою ТОВ «Сумитеплоенерго» на суму загально 6000 грн (правнича допомога), (3000 грн понесено ОСОБА_1 та 3000 грн понесено ОСОБА_2 ) та загально 268 грн 40 коп. (сплачений судовий збір) (134,20 грн. сплачено ОСОБА_1 та 134,20 грн сплачено ОСОБА_2 ) (а.с. 67).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01 січня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Нежевело В.В. про розподіл судових витрат по справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування судового наказу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Нежевело В.В., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу про відмову у задоволенні заяви про розподіл витрат у справі про скасування судового наказу (№ 591/10697/23) та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність у діючому ЦПК України визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження.

Доводить, що витрати на правову допомогу у справах наказного провадження повинні стягуватись із стягувача, у випадку їх включення в заяву про скасування судового наказу, за умови скасування наказу та достатньої обґрунтованості їх розміру, на підставі загальних положень цивільного процесуального законодавства.

Вказує, що у даному випадку витрати на правничу допомогу були фактичними та неминучими, оскільки лише завдяки отриманій правничій допомозі вдалося скасувати судовий наказ та звільнити громадян від неправомірного стягнення значного розміру не існуючої заборгованості.

По змісту заяви про скасування судового наказу від 19 грудня 2023 року стороною боржника було доведено про існування судових витрат, пов`язаних із скасуванням судового наказу у вигляді сплаченого судового збору в сумі 268,40 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі до 6000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Сумитеплоенерго» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вважає, що наведені заявником норми процесуального прав та судова практика регулює зовсім інші питання та не доводить право боржника на розподіл судових витрат у справі про скасування судового наказу. Заперечує проти обґрунтованості заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу та необхідність і обсяг наданих послуг. Посилаючись на положення ст. 164 ЦПК України, вказує, що у разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У даному випадку, скасувавши судовий наказ, суд не вирішував питання щодо обґрунтованості заявлених вимог стягувача, а отже не має підстав для присудження понесених судових витрат за видачу та за скасування судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник адвокат Нежевело В.В. повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення щодо скарги представника заявника ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у компенсації судових витрат на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 пов`язаних з розглядом справи, суд першої інстанції мотивував таке своє рішення тим, що скасування судового наказу за заявою боржника, поданою з додержанням вимог ст. 170 ЦПК України, не виключає виникнення між сторонами спору про право, який вирішується в позовному провадженні, за результатами розгляду якого суд ухвалює рішення та здійснює розподіл судових витрат, так як ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження у випадку скасування судового наказу де на заявника, за судовим наказом, покладався б обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. При цьому зазначено, що саме по собі звернення кредитора (стягувача) із заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону.

Відповідно до розділу ІІ ЦПК України наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Суть наказного провадження полягає у безспірності заявлених вимог та спрощеній процедурі судового провадження, спрямованої на ефективність судового розгляду.

В межах наказного провадження боржнику надано право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу (за вимогами про стягнення аліментів), у відповідності до статті 170 ЦПК України.

Статтею 171 ЦПК України визначені повноваження суду за наслідками розгляду заяви про скасування судового наказу, за змістом якої у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплачена за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Як вбачається, положення ст. 164 ЦПК України не передбачають порядку розподілу судових витрат, а саме судового збору за подачу заяви про скасування судового наказу. Частина 2 вказаної статті передбачає лише можливість врахування суми судового збору, сплаченої за видачу судового наказу, до суми судового збору, яка має бути сплачена стягувачем при зверненні до суду в порядку позовного провадження.

Норми ст. 171 ЦПК України також не передбачають відшкодування судових витрат на користь особи, яка звернулась до суду із заявою про скасування судового наказу, в тому числі за рахунок стягувача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у стягненні судових витрат божників, понесених при подачі заяви про скасування судового наказу слід відмовити, оскільки відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, передбачено лише на користь заявника, який звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, шляхом зарахування такого до судового збору, сплаченого у разі пред`явлення ним позову до боржника. Водночас чинним процесуальним законодавством не передбачено відшкодування боржнику судових витрат у виді судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката, сплаченого за подання заяви про скасування судового наказу.

Таким чином, скасування судового наказу за заявою боржника не виключає виникнення між сторонами спору про право, який вирішується в позовному провадженні, за результатами розгляду якого суд ухвалює рішення та здійснює розподіл судових витрат.

Колегія суддів зауважує, що скасуванням судового наказу спір по суті не вирішується, тому підстав для розподілу судових витрат у справі не має.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що процесуальне питання щодо розподілу судових витрат, судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог закону, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 адвоката Нежевело Валентини Вікторівни залишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 01 січня 2024 року про відмову в розподілі судових витрат у справі про скасування судового наказу, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов