КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/9249/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/4795/24

24 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Болотова Є.В.

- Музичко С.Г.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Київ справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року, постановлену під головуванням судді Мицик Ю.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація про скасування реєстраційної дії та поновлення зареєстрованого місця проживання за попередньою адресою,-

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація про скасування реєстраційної дії та поновлення зареєстрованого місця проживання за попередньою адресою, в якому позивач просив суд:

- скасувати проведену реєстраційну дію - зняття ОСОБА_1 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- поновити зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 за попередньою адресою житла, а саме - АДРЕСА_1 .

Одночасно з поданням позовної заяви позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_2 (самостійно або за допомогою інших осіб) вчиняти будь-які дії щодо унеможливлення користування ОСОБА_1 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: вчинення дій щодо вселення до квартири будь-яких осіб; вчинення дій щодо виселення ОСОБА_1 з квартири; будь-яким чином перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні квартирою, зокрема, але не виключно: замінювати вхідні двері; змінювати замки у вхідних дверях; змінювати код сигналізації з охорони даної квартири; здійснювати переміщення речей та особистих речей ОСОБА_1 в даній квартирі та з даної квартири; здійснювати заходи щодо відключення квартири від надання житлово-комунальних послуг (постачання електроенергії, водопостачання, послуг з централізованого опалення тощо); укладати договори оренди квартири з будь-якими особами.

Заява обґрунтована тим, що зазначена квартира є єдиними житлом заявника. Згідно відомостей з витягу з Реєстру територіальної громади від 23.02.2024 №2024/001919417, дата декларування/реєстрації, місця проживання ОСОБА_1 - 18.11.2015, а дата зняття (скасування) його зареєстрованого місця проживання - 06.12.2023. Разом з тим, вимога щодо позбавлення ОСОБА_1 права користування квартирою, зняття його з реєстрації та виселення, а також вимога про визнання квартири спільною сумісною власністю та поділу її в ідеальних частках, по 1/2 частці кожному із співвласників, тобто 1/2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є предметом судового розгляду у справі № 753/5071/23 (провадження № 2/753/3926/23).

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24.10.2023 у справі №753/5071/23 зупинено провадження до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Таким чином, на даний час відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, щодо позбавлення ОСОБА_1 права користування квартирою, його зняття з реєстрації та виселення з квартири.

Незважаючи на вказані вище обставини, 23.02.2024 року ОСОБА_2 шляхом направлення повідомлення у месенджері зі свого особистого номеру мобільного телефону повідомила позивача про те, що його знято з реєстрації у спірній квартирі, а тому йому необхідно її звільнити до 15.03.2024. Такі дії ОСОБА_2 містять ознаки зловживання останньою своїми правами формального одноособового власника квартири, а також прямо порушують гарантовані конституцією права ОСОБА_1 на житло, власність, вільний вибір місця проживання та їх захист у судовому порядку.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що суд дійшов помилкового висновку про те, що вимоги заяви про забезпечення позову є тотожними позовним вимогам, не врахувавши, що позивач у позові просить поновити реєстрацію його місця проживання, а вимоги заяви про забезпечення позову вказують на заборону відповідачу виселення позивача із спірної квартири, яка придбана під час перебування позивача і відповідача у шлюбі.

Вказував, що суд не врахував вчинення відповідачем дій щодо зняття позивача із реєстрації під час розгляду справи за позовом про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житлом та за зустрічним позовом про поді квартири, яка придбана під час шлюбу.

Посилався на те, що заява про забезпечення позову відновить його права щодо користування квартирою.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Березіна С.Г. просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу - залишити без змін.

В судове засіданні учасники справи не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно, тому колегія суддів вважала можливим провести розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., перевіривши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що:«співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив: скасувати проведену реєстраційну дію - зняття ОСОБА_1 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; поновити зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 за попередньою адресою житла, а саме - АДРЕСА_1 .

Отже, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом немайнового характеру.

За таких підстав, у разі задоволення позовних вимог у дані справі судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає, що обраний заявником захід забезпечення позову шляхом заборонити здійснення вчиняти дії щодо унеможливлення користування позивачем квартирою не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, його права та не є співмірним із позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, тому відхиляються судом апеляційної інстанції.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2024 року.

Головуючий: Судді: