Провадження № 2/641/858/2024 Справа № 641/7532/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі :

головуючого судді Музиченко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Подосокорської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить: встановити факт постійного проживання її разом із матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді зазначеної квартири. Згідно свідоцтва про право власності на майно частина квартири належала її матері, а іншу частину спірної квартири матір отримала у спадок після смерті сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не оформила своїх спадкових прав. Спадкоємцем першої черги після смерті матері є вона. Хоча вона має реєстрацію за адресою: АДРЕСА_4 , однак постійно проживала разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , у вказаній квартири вона проживає по теперішній час. Правовстановлюючі документи також знаходяться у неї. Коли вона звернулась до приватного нотаріуса для оформлення спадкових справ, їй було відмовлено, оскільки вона не надала документів, які підтверджують факт постійного проживання зі спадкодавцем на час її смерті. Не зважаючи на різні місця реєстрації, вони з матір`ю постійно проживали у квартири АДРЕСА_2 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, на спільні кошти купували побутову техніку, сплачували комунальні послуги. У 2002 році вона перенесла інсульт в результаті чого в неї майже не діє права рука та в зв`язку з цим вона отримала другу групу інвалідності. Її батьки розірвали шлюб у 1978 році та домовились, що вони з сином перейдуть проживати до матері, а батько піде проживати за адресою її реєстрації. В інший спосіб, крім як звернутись з відповідним позовом до суду, щоб захистити своє порушене право вона не може.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.11.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження, витребувані матеріали спадкової справи.

Ухвалою Комінтернівського районного від суду м. Харкова 01 лютого 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Комінтернівського районного від суду м. Харкова 06 березня 2024 року задоволено клопотання позивача про виклик свідків.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просив їх задовольнити. В останнє судове засідання надала заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності.

Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив.

Суд дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, прийшов до наступного.

Згідно свідоцтва про право власності на майно № 3-07-296097 від 24.02.2007 року, кватира АДРЕСА_5 належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвали шлюб 22.11.1978 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кимлик Н.І., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки остання не підтвердила факт свого постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Частиною 1 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно з п.п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Суд зазначає, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування", виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Пунктом 23 зазначеної постанови встановлено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Тобто, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Отже, відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував, що факт реєстрації місця проживання позивача за іншою адресою, ніж місце проживання й реєстрації спадкодавця, не має правового значення у таких спірних правовідносинах. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, від 01 липня 2020 року у справі № 222/1109/17.

В ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 569/15147/17, зазначено, що тлумачення статті 29 ЦК України у поєднанні зі статтями 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" у відповідній редакції та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, дає підстави для висновку, що постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено як відміткою у паспорті, так і іншими документами згідно із статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц.

Отже, під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, суд повинен досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців.

Судом встановлено, що позивач є донькою спадкодавця ОСОБА_2 . На підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем позивачем надано: правовстановлюючі документи на квартиру, копію рахунку-замовлення № 000304 від 26.02.2013 р. на ритуальні послуг та предмети призначені для поховання КП «Ритуал», копію рахунку-замовлення № 002353 на ритуальні послуги КП «Ритуал» від 25.02.2013 р., копію фіскального чеку від 08.01.2018 р. ТОВ «А-Декс» на придбання пральної машини «Атлант». Як вбачається з матеріалів спадкової справи, після смерті ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини звернулась їх донька ОСОБА_1 , інші спадкоємці відсутні.

Крім того, в судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які проживають в будинку АДРЕСА_6 . Свідки підтвердили факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 та ведення ними спільного господарства. Також в судовому засіданні в якості свідка був допитаний ОСОБА_8 , який є сином позивача та онуком спадкодавця, останній також підтвердив, що вони з матір`ю, дядьком до моменту його смерті, а також бабусею до моменту її смерті постійно проживали за адресою АДРЕСА_1 .

Свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, показання надані свідками узгоджуються з наявними в матеріалах справи письмовими доказами, тому приймаються судом.

Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.

Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

частина спірної квартири належала на праві власності брату позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказану частину квартири успадкувала мати позивача ОСОБА_2 , одна за життя не оформила своїх спадкових прав.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину, а оскільки правовстановлюючого документу після смерті сина спадкодавець не отримувала, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов підлягає до повного задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.. ст.. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: Харківська міська рада, , м. Харків м-н Конституції, 7.

Суддя: В. О. Музиченко