Номер провадження: 22-ц/813/3956/24
Справа № 138/1593/18
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 138/1593/18

Номер провадження: 22-ц/813/3956/24

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ступник А.О.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кіцманська районна державна нотаріальна контора Чернівецької області, про встановлення факту родинних відносин та зміну черговості одержання права на спадкування, за апеляційною скаргою адвоката Рябокінь Руслана Павловича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухваленого у складі судді Середи І.В. 27 листопада 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється двоюрідною племінницею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 2) змінити черговість в одержанні права на спадкування та надати їй, як спадкоємиці п`ятої черги за законом, право на спадкування разом із рідною сестрою спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як спадкоємицею другої черги за законом.

ОСОБА_1 обґрунтовує вимоги позову тим, що через непрості сімейні відносини з колишнім чоловіком та відсутністю окремого житла її двоюрідний дядько - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , захотів допомогти та запросив її переїхати проживати до нього. З березня 2013 року позивачка з дядьком проживали разом у будинку за адресою - АДРЕСА_1 . Проживали однією сім`єю, але не перебували в шлюбі між собою, вели спільне господарство та мали спільний бюджет як сім`я.

Починаючи з 2014 року ОСОБА_3 потребував постійного медичного лікування, постійно відвідував лікарні та перебував на стаціонарному і амбулаторному лікуванні, у зв`язку із тяжкими захворюваннями (цироз печінки змішаного генезу в стадії декомпенсації клас С по Чайльд-П`ю; виразкова хвороба дванадцятипалої кишки з локалізацією виразки в цибулині, в стадії загострення; портальна гіпертензія; варикозне розширення вен стравоходу III ст., кровотеча з варикозних вен стравоходу; анемія; асцит; печінкова і токсична енцефалопатія).

У зв`язку з тяжкими хворобами ОСОБА_3 почав потребувати постійного догляду. Позивачка робила внутрішньом`язові ін`єкції, перев`язки після операції, готувала їжу, прибирала у будинку та виконувала іншу хатню роботу.

Проте, тривале медичне лікування не допомогло і ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно померлого. Позивачка звернулася до Кіцманської районної державної нотаріальної контори Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини. Листом державний нотаріус повідомив її про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з непідтвердженням родинного зв`язку зі спадкодавцем.

Позивачка вказуючи на те, що її дівоче прізвище - « ОСОБА_4 », зазначає, що являється двоюрідною племінницею померлого, оскільки її батько - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , являвся двоюрідним братом ОСОБА_3 .. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка являється її бабусею та матір`ю батька, є рідною сестрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка являється матір`ю ОСОБА_3 . У свою чергу батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є прадідом та прабабою та являються дідом і бабою батька - ОСОБА_5 та двоюрідного дядька - ОСОБА_3 .

Відсутність відповідних свідоцтв про народження родичів, якими підтверджуються родинні зв`язки, а також будь-яких інших документів, які підтверджують їх народження, а причинами неможливості одержання та відновлення мною цих документів є відсутність у неї документів, що підтверджують родинні відносини з померлим ОСОБА_3 та іншими родичами ( ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 ).

Факт родинних відносин з ОСОБА_3 необхідно встановити з метою підтвердження її належності до п`ятої черги спадкоємців за законом та оформлення спадщини.

Позивачка також вказує, що в порядку поділу майна подружжя, колишній чоловік - ОСОБА_14 віддав їй всі грошові кошти, виручені від продажу двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Саме ці грошові кошти вона використовувала на матеріальне забезпечення двоюрідного дядька - ОСОБА_3 , надання йому фінансової допомоги у лікуванні та іншої допомоги.

ОСОБА_3 працював в компанії «Кастамону Романія» та займав посаду офіційного представника з продажу на ринку України в період з 01.11.2012 по 30.11.2014 роки. Після листопада 2014 року він офіційно ніде не працював.

Протягом тривалого часу позивачка проживала разом із двоюрідним дядьком, спілкувалася з ним, поздоровляла його зі святами, які вони відмічали разом.

ОСОБА_3 лікувався від тяжких захворювань у період з грудня 2014 року і до березня 2017 року. Весь цей час вона була поряд із ним, допомагала йому у лікуванні і надавала допомогу у післяопераційний період, в тому числі грошовими коштами, що підтверджується розрахунками оплати за послуги медичної допомоги та іншими письмовими доказами. Вона постійно доглядала ОСОБА_3 , робила внутрішньом`язові ін`єкції, перев`язки після операції, готувала їжу, прибирала в будинку, та виконувала іншу хатню роботу. Тобто протягом тривалого часу вона надавала ОСОБА_3 допомогу, яка має матеріалізоване вираження.

Крім того, на лікування потрібні були значні суми грошових коштів, у зв`язку з чим вона позичала грошові кошти у своїх друзів та знайомих (Т. 1, а. с. 3 - 19).

Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просить відмовити у задоволені позовної заяви у повному обсязі.

Відповідачка посилається на те, що твердження позивачки є неправдивими та непідтвердженими належними доказами, а позовні вимоги необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Вона є спадкоємцем другої черги щодо майна свого брата, спадщину прийняла, подавши до нотаріальної контори, заяву про прийняття спадщини.

Так, дійсно ОСОБА_1 з березня 2013 року проживала в будинку брата - ОСОБА_3 , але саме він надавав їй допомогу, утримував її матеріально, оскільки вона не працювала і фактично знаходилася на його утриманні.

Позивачка посилається на те, що ОСОБА_15 тривалий час хворів та на його лікування вона витрачала кошти, надані її колишнім чоловіком, які він отримав від продажу квартири.

Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу, який додано до позову, 09 серпня 2016 року колишнім чоловіком позивачки відчужено за ціною - 46 000 грн..

Відповідачка вважає, що посилання позивачки на те, що лікування ОСОБА_15 здійснювалося за її рахунок не відповідає дійсності, оскільки позивачкою не надано жодного доказу щодо отримання нею грошей від продажу квартири, не надано доказів, що саме вона витрачала гроші на лікування.

Доводи позивачки спростовуються тим, що вартість лікування значно перевищує суму, за яку було продано квартиру. Усі договори з надання медичних послуг та замовлення на надання медичної допомоги укладалися та підписувалися особисто

ОСОБА_15 , що підтверджується копіями договорів, наданими позивачкою по справі до свого позову.

ОСОБА_15 весь час був активною людиною, виїжджав на відпочинок до Туреччини, в тому числі і разом з ОСОБА_1 , у 2016 році два рази - у квітні та в червні. Кожне літо приїжджав на відпочинок до м. Одеси. Також ОСОБА_15 брав участь в Революції Гідності, знаходився на Майдані та активно підтримував Майдан, був волонтером, постійно відвідував зону АТО.

Дійсно він періодично знаходився на стаціонарному лікуванні, а саме з 17.12.2014 р. по 20.12.2014 р., з 06.05.2016р. по 09.05.2016р., з 19.08.2016 р. по 22.08.2016 р., з 09.12.2016 р. по 19.12.2016 р., з 14.02.2017 р. по 17.02.2017, з 28.02.2017р. по 09.03.2017 р..

Відповідачка зазначає, що брат хворів, але не був безпорадним та таким, що потребував сторонньої допомоги. Позивачкою не надано як доказів того, що ОСОБА_15 тривалий час знаходився в безпорадному стані, та що потребував сторонньої допомоги, так і того, що ОСОБА_1 надавала ОСОБА_15 матеріальну допомогу, утримувала його та піклувалася про нього. (Т. 1, а. с. 220 - 224).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 27.11.2023 року задоволено частково вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється двоюрідною племінницею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт родинних відносин позивачки з спадкодавцем підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Крім того, факт того, що позивачка є двоюрідною племінницею спадкодавця, підтвердили ОСОБА_5 , а також відповідачка ОСОБА_2 ..

Судом встановлено, що позивачка є двоюрідною племінницею спадкодавця і є спадкоємицею п`ятої черги. У судовому засіданні знайшло своє підтвердження і не заперечувалося відповідачкою проживання спадкодавця разом з позивачкою.

Однак, позивачка не довела наявність у сукупності юридичних фактів, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України, які б свідчили про наявність підстав для зміни черговості одержання права на спадкування, зокрема, не надала належні та допустимі докази на підтвердження того, що вона тривалий час опікувалася та матеріально забезпечувала померлого, та що останній перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду.

Як медичні (лікарські) документи, так і пояснення свідків не містять підтверджень знаходження ОСОБА_3 в безпорадному стані. Так, дійсно, він мав захворювання, однак був активною людиною і навіть під час знаходження в лікарні самостійно рухався і обслуговував себе (Т. 3, а. с. 213 - 215).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі адвокат Рябокінь Р.П., діючий від імені ОСОБА_1 , просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким повністю задовольнити вказані позовні вимоги (Т. 3, а. с. 221 - 224).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) судом першої інстанції не було належним чином надано оцінки всім доказам та показам свідків у вказаній справі щодо перебування спадкодавця у безпорадному стані; 2) судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судово-медичної експертизи; 3) судом не було взято до уваги покази свідків та не наведено мотивів їх відхилення; 4) суд першої інстанції залишив поза увагою факт здійснення позивачкою матеріального забезпечення спадкодавця, відповідачкою не було наведено мотивів незгоди з вказаними доводами позивачки. Крім того, опікування позивачкою ОСОБА_3 виражалось у наданні йому нематеріальних послуг (Т. 3, а. с. 221 - 224).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.01.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Рябокінь Руслана Павловича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2023 року (Т. 3, а. с. 233 - 233 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.02.2024 року призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 3, а. с. 244).

04.04.2024 року від адвоката Бузової Т.Г., діючої від імені ОСОБА_2 , надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою адвоката.

04.04.2024 року від адвоката Рябокінь Р.П., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою адвоката.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання адвоката Бузової Т.Г. про відкладення розгляду справи у зв`язку з її хворобою, колегія суддів зазначає, що останнє не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

На підтвердження вказаних обставин, які викладені у клопотанні про відкладення розгляду справи, адвокатом Бузовою Т.Г. не надано жодного доказу. Крім того, вказане направлене на адресу апеляційного суду клопотання не містить електронного підпису.

Відповідно до ч. 8 ст. 14 ЦПК України, особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 8 ст. 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Варто зауважити, що зазначену заяву було направлено в електронному вигляді. При цьому вона не містить електронного цифрового підпису, у порушення норм ЦПК України та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Окрім того, матеріали справи не містять доказів неможливості участі самої ОСОБА_2 в судовому засіданні.

Щодо клопотання адвоката Рябокінь Р.П. про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, колегія суддів зазначає, що останнє не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З наданого адвокатом медичного висновку не можливо встановити на чиє ім`я останній був виданий.

Крім того, до клопотання про відкладення розгляду справи не додано доказів неможливості участі у судовому засіданні ОСОБА_1 , або інших доказів щодо поважних причин, за яких остання не може з`явитися у судове засіданні, заявити клопотання про проведення його в режимі відеоконференції.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд наголошує на тому, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Рябокінь Р.П., діючого від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 28.03.2017 р Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області складено актовий запис № 93.

Після його смерті позивачка - ОСОБА_1 та відповідачка - ОСОБА_16 , яка є рідною сестрою спадкодавця, подали до Кіцманської районної державної нотаріальної контори Чернівецької області заяви про прийняття спадщини.

Листом від 24.10.2017 № 1113/02-14 державний нотаріус Кіцманської районної державної нотаріальної контори Чернівецької області повідомив позивачку про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з непідтвердженням родинного зв`язку між мною та ОСОБА_3 ..

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 30.05.1977 Яришівською сільською радою Могилів-Подільського району Вінницької області, ІНФОРМАЦІЯ_8 у селі Слобода-Яришівська, Могилів-Подільського району, Вінницької області, народилася ОСОБА_4 , її батьком вказаний ОСОБА_5 , а матір`ю вказана ОСОБА_18 .

03.06.1995 р укладено шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_4 , шлюб був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Могилів-Подільському Могилів- Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 107. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище « ОСОБА_4 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серія № НОМЕР_2 , виданим 18.06.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Могилів-Подільському реєстраційної служби Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницької області.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 13.11.1969 Слобода-Яришівською сільською радою Могилів- Подільського району, Вінницької області, батько позивачки ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 у селі Слобода-Яришівська Могилів- Подільського району Вінницької області, його батьком зазначений ОСОБА_20 , а матір`ю зазначена ОСОБА_8 .

ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка являється бабусею позивачки та матір`ю її батька є рідною сестрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка є матір`ю ОСОБА_3 .

Батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 являються - ОСОБА_22 та ОСОБА_11 , які є прадідом та прабабою позивачки та дідом і бабою її батька та двоюрідного дядька ОСОБА_3 ..

Зазначене підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копій актових записів, витягів з книги записів актів громадянського стану тощо.

Крім того, факт родинних відносин позивачки з спадкодавцем, а саме, те що вона є двоюрідною племінницею спадкодавця, підтвердили ОСОБА_5 , а також відповідачка ОСОБА_2 ..

Згідно довідки голови правління Садівницького товариства «Енергетик» № 46 від 04.09.2017 ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю без укладення шлюбу у період з 06.03.2013 по 14.03.2017 р.

Згідно довідки від 18.12.2017 року, ОСОБА_15 , до 30 листопада 2014 року працював у компанії Кастамону Романія та займав посаду офіційного представника з продажу на ринку України, отримував заробітну плату.

Як вбачається з відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_3 протягом 2014-2016 років чотири рази виїздив за кордон, останній раз з 24 по 30 червня 2016 року виїздив до Туреччини.

ОСОБА_15 був активним волонтером та постійно відвідував зону АТО, що підтверджується фотографіями, на яких він зображений з військовими, а також копією консультативного висновку психіатра від 20.08.2016 року, яка була надана позивачем по справі, де зазначено в графі анамнез «зі слів соматичні захворювання виникли на фоні постійних стресів протягом останніх півтора року. Займається волонтерством в зоні АТО, остання поїздка 5 днів тому».

Матеріали справи містять медичну документацію під час надання ОСОБА_3 медичних послуг, згідно якої останній мав діагноз (цироз печінки змішаного генезу в стадії декомпенсації клас С по Чайльд-П`ю; виразкова хвороба дванадцятипалої кишки з локалізацією виразки в цибулині, в стадії загострення; портальна гіпертензія; варикозне розширення вен стравоходу III ст., кровотеча з варикозних вен стравоходу; анемія; асцит; печінкова і токсична енцефалопатія). Періодично перебував на стаціонарному лікуванні.

Між сторонами виникли спадкові правовідносини щодо зміни черговості спадкування.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апелянтом оскаржується рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зміну черговості спадкування, тому законність та обґрунтованість рішення в іншій частині не переглядається.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для зміни черговості одержання права на спадкування.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що вона протягом тривалого часу проживала разом із померлим, який є її двоюрідним дядьком. Вказує, що останні проживали однією сім`єю, але не перебували в шлюбі між собою, вели спільне господарство та мали спільний бюджет як сім`ї. Крім того, померлий ОСОБА_3 лікувався від тяжких захворювань, фактично у період з грудня 2014 року і до березня 2017 року. Весь цей час позивачка була поряд із ним, допомагала йому у лікуванні і надавала допомогу у післяопераційний період, в тому числі грошовими коштами. Вона постійно доглядала ОСОБА_3 , робила внутрішньом`язові ін`єкції, перев`язки після операції, готувала їжу, прибирала в будинку, та виконувала іншу хатню роботу.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини - дня смерті спадкодавця (частина друга статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України):

- перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той із подружжя, який його пережив, та батьки;

- друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;

- третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця;

- четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини;

- п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними

(частина перша статті 1267 ЦК України).

Тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень

книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі

№ 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18)).

Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги, впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черги.

Стаття 1259 ЦК України передбачає можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі і за рішенням суду.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 753/16113/20 (провадження № 61-2552св23).

Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2022 року у справі № 372/3988/20-ц (провадження № 61-5062св22), від 22 березня 2023 року у справі № 753/10668/19 (провадження № 61-11248св22).

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 401/2614/17 (провадження № 61-14759св20), від 28 червня 2023 року у справі № 691/1559/18 (провадження № 61-1917св23)).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс».

Судом встановлено, що позивачка є двоюрідною племінницею спадкодавця і є спадкоємицею п`ятої черги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо зміни черговості одержання права на спадкування, оскільки позивачем не доведено належними, достовірними і достатніми доказами наявності передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України обставин й юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у неї могло виникнути право на спадкування у другу чергу, зокрема здійснення лише нею протягом тривалого часу опіки над спадкодавцем, матеріального забезпечення, а також перебування спадкодавиці у безпорадному стані.

Надані позивачем докази не містять відомостей про безпорадний стан спадкодавця та неможливість останнього самостійно здійснювати догляд за собою і задовольняти побутові потреби. Перебування спадкодавця певний час у медичному закладі на стаціонарному лікуванні та необхідність лікування достовірно не свідчать про його безпорадний стан у розумінні частини другої статті 1259 ЦК України.

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що померлий ОСОБА_3 , дійсно мав деякі хвороби (цироз печінки змішаного генезу в стадії декомпенсації клас С по Чайльд-П`ю; виразкова хвороба дванадцятипалої кишки з локалізацією виразки в цибулині, в стадії загострення; портальна гіпертензія; варикозне розширення вен стравоходу III ст., кровотеча з варикозних вен стравоходу; анемія; асцит; печінкова і токсична енцефалопатія), проте матеріали не містять та позивачем не надано належних, допустимих письмових (медичних) доказів (медичну довідку тощо) на підтвердження перебування спадкодавця ОСОБА_3 у безпорадному стані.

Крім того, колегія суддів зазначає, що покази свідків на підтвердження цієї обставини не можуть бути достатніми доказами.

Посилання апелянта, на те, що остання під час хвороби ОСОБА_15 на його лікування вона витрачала кошти, надані її колишнім чоловіком, які він отримав від продажу квартири, колегія суддів вважає недоведеними. Позивачкою не надано жодного доказу щодо отримання нею грошей від продажу квартири, не надано доказів, що саме вона витрачала гроші на лікування.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що позивачка не довела належними та достовірними доказами наявність юридичних фактів, за яких у неї могло виникнути право на спадкування як спадкоємці другої черги, зокрема здійснення протягом тривалого часу опіки над спадкодавцем, його матеріального забезпечення та надання іншої допомоги, а також перебування спадкодавця у безпорадному стані.

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті позовних вимог, встановивши у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування надання права на спадкування разом зі спадкоємцями другої черги відповідно до статті 1259 ЦК України.

Отже, вищенаведені доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки, а тому не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Рябокінь Руслана Павловича, діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Рябокінь Руслана Павловича, діючого від імені ОСОБА_1 , відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Рябокінь Руслана Павловича, діючого від імені ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 27 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови виготовлений 29 квітня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе