ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/596/24 Справа № 210/1084/23 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №210/1084/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів,

за апеляційними скаргами Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»,

на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2023 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року,

встановив:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів.

Позов мотивований тим, що позивач є клієнтом та користувачем банківських послуг, які надаються АТ КБ «Приватбанк» на підставі Договору SAMDNWFC3 від 09 квітня 2019 року, Договору SAMDNWFC0 від 13 січня 2016 року.

Окрім того зазначав, що на його ім`я, без його волі та згоди, було відкрито Договір SAMDNWFC3 від 15 січня 2023 року.

16 січня 2023 року позивач виявив несанкціоновані перекази та оплати, здійснені протягом 15 січня 2023 року з його карткових рахунків за укладеними з відповідачем Договорами на загальну суму 61 439, 39 гривень.

Позивач одразу звернувся до служби підтримки АТ КБ «Приватбанк» за телефоном 3700, а також до Відділення поліції № 2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області з письмовою заявою щодо вчинення шахрайських дій, де за заявою позивача було відкрито кримінальне провадження № 0000090 від 16 січня 2023 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального Кодексу України.

В той же день, 16 січня 2023 року позивач звернувся з письмовою заявою до AT КБ «Приватбанк», в якій повідомив, що 15 січня 2023 року з його банківської карти було знято його особисті грошові кошти в розмірі 660 гривень, а також було оформлено кредитний договір сторонніми фізичними особами на загальну суму 61 439, 39 гривень. У зв`язку із викладеним, позивач просив розібратися і закрити кредит, який він не отримував, та повернути грошові кошти на його карти.

За результатами розгляду заяви позивача, AT КБ «Приватбанк» надав письмову відповідь за вих. № 20.1.0.0.0/7-230116/16055 від 17 січня 2023 року, в якій повідомив, що Банк не зможе повернути кошти з тих підстав, що банківська картка, на якій було відкрито кредитний ліміт 15 січня 2023 року в системі дистанційного обслуговування Приват24, вхід в який було здійснено під авторизацією позивача, перекази з карток було здійснено в системі Приват24, списання коштів проводиться після введення номеру картки, CVV2, терміну дії. Також був оформлений кредит «Оплата частинами» в інтернет магазині Comfy, що супроводжувалось авторизацією з правильним введенням нанесених на карті даних, що на думку відповідача, можливо здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону позивача.

26 січня 2023 року позивач звернувся з письмовими заявами до АТ КБ «Приватбанк», в яких просив відповідача не нараховувати йому відсотки, на період проведення досудового розслідування, по кредитам, отриманим невстановленими особами на його ім`я за № 0275.

За результатами розгляду заяви позивача відповідач надав письмову відповідь за вих. № 20.1.0.0.0/7-230127/11297 від 27 січня 2023 року, в якому відмовив у задоволенні прохання позивача, посилався на ст. 628, 629, 1054 ЦК України, норми банківського законодавства.

31 січня 2023 року позивач звернувся з письмовою заявою до АТ КБ «Приватбанк», в якій просив надати йому кредитні канікули строком на 3 місяці на час проведення досудового розслідування, по кредитному договору 0275, який було отримано невстановленими особами на ім`я позивача від 15 січня 2023 року. За результатами розгляду заяви позивача відповідач надав письмову відповідь за вих. № 20.1.0.0.0/7-230131/8103 від 01 лютого 2023 року, в якій позивачу було відмовлено в задоволенні його запиту, посилався на статті 11, 629, 1054 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведене вище позивач просив суд зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на його особистому рахунку за Договором SAMDNWFC3 від 15 січня 2023 року до стану 0 гривень 00 копійок, у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 15 січня 2023 року; списати нараховані у зв`язку з отриманням кредиту за Договором SAMDNWFC3 від 15 січня 2023 року відсотки, пеню, штрафні санкції, суми комісій а також понесені судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2023 року позов задоволено, зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на особистому рахунку ОСОБА_1 , за Договором SAMDNWFC3 від 15 січня 2023 року до стану 0 гривень 00 копійок, у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 15 січня 2023 року; списати нараховані у зв`язку з отриманням кредиту за Договором SAMDNWFC3 від 15 січня 2023 року відсотки, пеню, штрафні санкції, суми комісій а також понесені судові витрати. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1 621,14 гривень.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі, посилаючись на те, що позивач суду не надав належних та переконливих доказів відсутності своєї участі в тому, що на його ім`я видано кредитну картку та що він не сприяв тому, що іншим особам стали відомі конфіденційні дані, необхідні для зняття коштів. Вважає, що позивач сам сприяв виникненню даної ситуації, вини банку у несанкціонованому знятті коштів з рахунку позивача в суді не доведено, а тому в задоволенні позову слід було відмовити. Крім того апелянт просить скасувати додаткове рішення, яким з відповідача на користь позивача стягнуто витрати на правничу допомогу, оскільки на переконання апелянта матеріали справи не місять детального опису робіт виконаних адвокатом та розрахунку витрат із зазначенням витраченого часу.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає залишенню без задоволення, за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського РВ ВП УМВС України у Дніпропетровській області з заявою про те, що 15 січня 2023 року було знято кошти з його банківської картки в сумі 660 гривень, а також був оформлений кредит сторонніми особами на загальну суму 61 439, 39 гривень. (а.с.15,16,18)

Матеріалами справи, зокрема, випискою по карті НОМЕР_1 , підтверджено, що операції по переказу коштів проведені по картці позивача за період 15 січня 2023 року на загальну суму 61 439,39 гривень. Кошти були списані шляхом авторизації картки на інтернет-сайті: оплата товарів / послуг через інтернет. Переказ коштів відбувся 15 січня 2023року. (а.с.10-14)

Згідно постанови слідчого СВ відділення поліції №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 17 січня 2023 року, ОСОБА_1 визнано потерпілим по кримінальному провадженню. (а.с.82-89)

Крім того, 16 січня 2023 року позивач звернувся з заявою до відповідача в якій зазначив, що з його картки було знято кошти та на його ім`я відкрито кредит на загальну суму 61 439, 39 гривень, просив розібратись з виниклою ситуацією.

Листом від 17 січня 2023 року відповідачем надано відповідь позивачу та повідомлено його про те, що Банк не може повернути кошти з підстав, що картка № НОМЕР_1 відкрита та встановлено кредитний ліміт 15 січня 2023 року в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват 24. Вхід в Приват 24 був здійснений під авторизацією позивача. При даній процедурі клієнт вводить своє ім`я користувача і пароль та входить у Приват24 (а.с.18,19-20).

Позивач ОСОБА_1 26 січня 2023 року та 31 січня 2023 року, звертався до відповідача з заявою, в якій просив повернути йому списані банком кошти та з іншими клопотаннями, проте отримав відповідь, що банк не має можливості повернути грошові кошти. (а.с.21-26)

Крім того, позивач також звертався з заявами до відповідача про зупинення нарахування на його ім`я відсотків, надання йому кредитних канікул строком на три місяці на час проведення слідчих дій, однак весь час отримував лише відмови від сторони відповідача. (а.с.21-26)

Крім того, між адвокатським бюро «Олександра Прохорова», в особі керуючого бюро адвоката Прохорова О.О. та ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги № 03/23 від 15 лютого 2023 року.

Відповідно Додаткової угоди №1 до Договору № 03/23 про надання правової допомоги від 15 лютого 2023 року за яким Адвокат зобов`язався здійснити представництво Клієнта по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів.

Відповідно п. 2 Додаткової угоди № 1 до Договору № 03/23, вартість послуг Адвоката, що надаються у відповідності з цим Договором, складає 10 000 гривень.

Замовник оплачує надані виконавцем послуги протягом 30 днів з моменту підписання Акту приймання передачі наданих послуг, шляхом перерахування коштів на рахунковий рахунок виконавця (п.3 Додаткової угоди).

За Актом наданих послуг до Договору № 02/23 від 15 лютого 2023 року від 18 серпня 2023 року Адвокатом була надана професійна правнича допомога ОСОБА_1 , яка включала в себе: захист та представництво інтересів клієнта у справі 210/1084/23 на загальну суму 10 000 гривень.

Звертаючись до суду з позовом про захист прав споживачів позивач посилався на те, що він не надавав нікому дозволу на доступ до свого електронного сервісу «Приват-24», не передавав жодних паролів чи іншої інформації стороннім особам, а також жодним чином не сприяв шахраям, щоб вони мали змогу відкрити на його ім`я картку та викрасти його кошти.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції дійшов висновку про істотне порушення банком вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та умов укладеного між сторонами договору, оскільки є факт здійснення операцій за кредитним рахунком особи, які нею не замовлялися та не оформлялися, що завдало їй істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку він має погашати, тому заборгованість, яка утворилась з часу незаконного зняття невстановленими особами грошових коштів з карткового рахунку позивача є незаконною.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того, що вказані витрати підлягають стягненню в розмірі 5 000 гривень, що буде відповідати обсягу наданих адвокатом послуг згідно з представлених доказів виконаних робіт.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України).

Відповідно ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та Закону.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно ст. 7, п. п. 38.1, 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів та створення системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Із положень п. 39.2 ст. 39 цього Закону вбачається, що при проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації; несанкціонованих змін інформації; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем.

Пунктом 39.4. ст. 39 Закону встановлено, що працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може, в тому числі, здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 вказаного Закону).

Згідно з підпунктом 2.1.4.12.5 Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами у разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.

Доводи апеляційної скарги свідчать про те, що, оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, АТ КБ «Приватбанк» посилається на ненадання позивачем доказів на підтвердження того факту, що в період з 15 січня 2023 року операції по відкриттю та користуванню його кредитним рахунком здійснювались не ним. Зокрема, посилався на неврахування судом першої інстанції обставин укладення договору, дійсності його умов, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, презумпцію правомірності правочину, а також коректністю вводу необхідних конфіденційних даних, відомих лише самому клієнту.

В той же час, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, стверджував, що у спірний період зазначені перекази були ініційовані не ним, він не здійснював вхід до Приват24 з метою відкриття кредитної картки, при чому позивач заперечує розголошення інформації, яка б сприяла проведенню оспорюваних ним транзакцій.

В суді апеляційної інстанції позивач категорично заперечив доводи банку, що він особисто переходив на якісь фішингові сайти, де розголосив конфіденційну інформацію, якою скористались невідомі особи для зняття коштів. Позивач пояснив, що від самого початку, коли йому стало відомо про зникнення коштів з його рахунку, він нікому не заявляв про користування будь-якими сторонніми сайтами. Такі твердження представника відповідача вважає припущеннями.

Положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, АТ КБ «Приватбанк» не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які би безспірно доводили, що позивач, як користувач платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей за платіжною карткою, його особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню номеру платіжної карти, CVV коду та терміну дії чи іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, колегія суддів доходить висновку про наявність факту порушення прав позивача, який не мав наміру та волевиявлення на здійснення 15 січня 2023 року будь-яких банківських операцій за своїм банківським рахунком, отримання кредитних коштів та їх використання, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв розголошенню особистих даних, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважував, після виявлення списання коштів з його рахунку відразу звернувся із заявою до поліції та повідомив банк.

При цьому, 15 січня 2023 року зафіксовано зняття з рахунку позичальника кредитних коштів, сума яких у подальшому фактично стала підставою для здійснення відповідних нарахувань банком за кредитним договором та причиною списання заборгованості за таким.

Таким чином, зібрані у справі докази дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 своїми діями не сприяв здійсненню вказаних банківських операцій. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банку.

При цьому, належних доказів на спростування вищезазначених обставин та, навпаки, підтвердження списання банком цих коштів з відома власника рахунків, апелянтом не представлено.

Встановивши порушення прав ОСОБА_1 , суд дійшов правильного висновку про задоволення позову про відновлення коштів на рахунку та припинення нарахування щомісячних платежів за неукладеним кредитним договором.

Жодних доводів з приводу неповноти встановлення обставин за наявними в справі доказами, зокрема щодо розміру списаної заборгованості, чи необґрунтованості здійсненого розрахунку, в апеляційній скарзі не наведено.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача про те, що матеріали справи не місять детального опису робіт виконаних адвокатом та розрахунку витрати із зазначенням витраченого часу, оскільки вказані докази були надані позивачем та містяться в матеріалах справи. (а.с.119-123)

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції надано вірну правову оцінку доказам по справі та суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції та додаткове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2023 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 24 квітня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста