Справа № 688/1886/24
Провадження № 2-з/675/5/2024
У Х В А Л А

30 квітня 2024 року м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Столковського В. І., з участю: секретаря судового засідання Гук-Миронюк Ю. Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Руденка Д. В. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів, у якій просить стягнути з відповідачки на свою користь грошові кошти в сумі 80 000 грн 00 коп (сума позики), 31 420 грн 76 коп (інфляційне збільшення) та 30 788 грн 32 коп (пеня на рівні подвійної облікової ставки НБУ), а всього - 141 958 грн 90 коп.

Ухвалою судді від 30 квітня 2024 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

Разом із позовною заявою до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 , подана через його представника адвоката Руденка Д. В., у якій він просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачці на праві власності, а також заборони відчуження зазначеного майна.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що відповідачка неодноразово зазначала, що все своє майно перереєструє на інших осіб, а тому існує загроза відчуження її майна третім особам. Відтак вжиття заходів забезпечення позову гарантує можливість захистити права позивача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Вивчивши доводи поданої заяви про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вказана заява підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

У відповідності до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується в тому числі і накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що предметом даного спору є захист права позивача на стягнення з відповідачки на його користь коштів, отриманих у борг за договором позики, в зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань боржником за даним договором.

Тому суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки грошова сума, яка може бути стягнутою з відповідачки, є значною, у матеріалах справи відсутні дані, що у відповідачки наявні такі грошові кошти на рахунках чи готівкою.

Отже, за таких обставин, зі всією очевидністю слід прийти до висновку, що в разі задоволення позову рішення суду можливо буде виконуватись шляхом звернення стягнення на майно відповідачки, а незабезпечення позову шляхом накладення арешту на її майно може призвести до відчуження відповідачкою даного майна, яким вона має право розпорядитись на власний розсуд, що унеможливить виконання рішення суду.

За таких обставин, захист прав, свобод та інтересів позивача ОСОБА_1 до ухвалення рішення в справі може стати неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими і в разі вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.

Згідно з даними щорічної декларації ОСОБА_3 за 2023 рік та відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 569798 від 30 квітня 2024 року відповідачці належить на праві приватної власності квартира загальною площею 49,2 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Також відповідно до повідомлення ТСЦ МВС № 6845 від 18 квітня 2024 року № 31/22/5-Р-8за згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «PASSAT», 2007 р.в., від 23 травня 2019 року, з об`ємом двигуна 1984.

Встановлено, що ціна позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів визначена позивачем у розмірі 141 958 грн 90 коп.

Слід зазначити, що чинними нормами ЦПК України передбачено, як один із видів забезпечення позову, накладення арешту на конкретно визначене, існуюче майно (майно з індивідуальними ознаками, конкретний об`єкт нерухомого або рухомого майна) або конкретно визначені, знову ж існуючі грошові кошти. Також цей захід не спрямований на внесення у наявні реєстри записів про накладення арешту на будь-яке (все) майно громадянина/громадянки, що виключно сприятиме порушенню його/її прав та законних інтересів без прив`язки до конкретно визначеного майна. При цьому внесення таких записів у реєстри виключно сприяє порушенню прав та законних інтересів особи та не може бути гарантією (забезпеченням) подальшого вирішення спору на користь позивача, оскільки без конкретного майна сам запис виключно блокує реалізацію прав особи без наявності майнової гарантії виконання рішення, якою є (може бути) конкретний об`єкт рухомого чи нерухомого майна.

Зважаючи на вказане, суд вважає, що у даній справі дійсно є необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на майно, однак виключно в межах конкретного, відомого об`єкта майна, що належить відповідачці, оскільки з огляду на предмет позову та обов`язок сплати значних коштів в разі задоволення позову такий захід відповідатиме інтересам позивача і забезпечуватиме можливість виконання ймовірного рішення суду про задоволення позову відповідачкою.

Таким чином, враховуючи те, що між сторонами виник спір майнового характеру, арешт автомобіля марки «VOLKSWAGEN» моделі «PASSAT», 2007 р.в., від 23 травня 2019 року, з об`ємом двигуна 1984, який на праві власності належить відповідачці, є виправданим цивільно-процесуальним заходом.

Вказаним вище транспортним засобом відповідачка вправі вільно розпоряджатися, що відповідно може свідчити про потенційні загрози для виконання можливого рішення про задоволення позову.

Водночас суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні решти вимог заяви позивача про забезпечення позову. Приймаючи рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову суд дотримується принципів співмірності та пропорційності застосування заходів забезпечення позову, які полягають у дотриманні балансу вимог позивача з можливими негативними наслідками для відповідачки.

Також суд приходить до висновку, що арешт спірного майна є достатнім заходом, який забезпечить виконання рішення суду у випадку задоволення позову та унеможливить його відчуження у будь-який спосіб, а тому в частині заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження вказаного майна слід відмовити.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення у даній справі, оскільки накладення арешту на майно відповідачки не зумовлює вибуття цього майна з її володіння та користування, а тому такий вид забезпечення позову не може спричинити їй збитки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 157 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Накласти арешт на належний ОСОБА_2 (рнокпп - НОМЕР_1 ) автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «PASSAT», 2007 р.в., від 23 травня 2019 року, з об`ємом двигуна 1984.

У іншій частині заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали негайно направити для виконання до Територіального сервісного центру 6845 (м. Шепетівка, вул. Шешукова, 13 Хмельницької області), а також для відома сторонам.

Ця ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Стягувач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 .

Ухвала складена 30 квітня 2024 року.

Суддя: В. І. Столковський