КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/8413/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс», треті особа: Приватний виконавець Татарченко Владислав Геннадійович, приватний нотаріус Данич Оксана Федорівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

установив:

В грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Компані Фінанс», треті особи: Приватний виконавець Татарченко В.Г., приватний нотаріус Данич О.Ф. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги мотивував тим, що 16 червня 2014 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір №006-28909-160614 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки.

Термін дії цього договору до 14 червня 2016 року.

А отже, оскільки термін дії договору №006-28909-160614 від 16 червня 2014 року закінчився 14 червня 2016 року, то право грошової вимоги у ПАТ «Дельта Банк» за цим договором наступило 14 червня 2016 року.

Таким чином, відповідач, укладаючи з ПАТ «Дельта Банк» Договір відступлення права вимоги за кредитними договорами №395/К від 20 квітня 2018 року, набув право вимоги до позивача з 20 квітня 2018 року, припускаючи що відступлення права вимоги в дійсності мало місце.

У свою чергу приватний нотаріус Данич О.Ф. вчинила виконавчий напис 15 червня 2021 року, тобто зі сплином трирічного терміну.

Зазначений виконавчий напис нотаріуса позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі нотаріуса позивач категорично не визнає, останньому не надсилалась вимога щодо погашення заборгованості, та однозначною підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є обставина того, що з дня виникнення права вимоги і до дня вчинення оскаржуваного виконавчого напису у стягувача сплив строк, передбачений для його вчинення, а саме передбачений ст. 88 ЗУ «Про нотаріат».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Данич О.Ф. 15 червня 2021 року №21916, щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 16097 грн 32 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у розгляді справи, однак вважає, що оскаржуваним рішенням порушено його права та законні інтереси, подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначив, що 01 липня 2022 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Компані Фінанс» укладено Договір про відступлення права вимоги №РтК/1-ЮО від 01 липня 2022 року відповідно до якого всі права та обов`язки за Договором №006-28909-160614 від 16 червня 2014 року укладеним ОСОБА_2 перейшли до ТОВ «Компані Фінанс».

Також, 01 липня 2022 року між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір №01/07 про відступлення права вимоги, відповідно до якого всі права та обов`язки за Договором №006-28909-160614 від 16 червня 2014 року укладеним ОСОБА_2 , на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ перейшли до ОСОБА_1 .

Отже, з 01 липня 2022 року належним Кредитором за Кредитним Договором №006-28909-160614 від 16 червня 2014 року є саме ОСОБА_1 , саме він має право вимоги до ОСОБА_2 , та є належним відповідачем по справі.

Зазначає, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційне провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Згідно з п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі "Белле проти Франції" ("Bellet v. France", заява № 13343/87) від 04 грудня 1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права". Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

У ст.129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; накладення обмежень дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте, такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ "Воловік проти України", "Креуз проти Польщі", "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі").

Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мельник проти України" ("Melnyk v. Ukraine" заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з п.1 ст.6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення Європейського суду з прав людини "Тіннеллі та сини, Лтд та ін.", "Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства").

Конвенція має на меті гарантію не теоретичних або ілюзорних прав, а практичних та ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке посідає в демократичному суспільстві право на справедливий суд (рішення Європейського суду з прав людини "Ейрі проти Ірландії", "Аїт-Мугуб проти Франції").

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до положень ч.1 ст.17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказана норма кореспондується з приписами ч.1 ст.352 ЦПК України, згідно якої учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Конструкція ст.352 ЦПК України у системному тлумаченні з ч.1 ст.17 ЦПК України, з врахуванням принципу верховенства права, складовою якого є доступ до суду, дає підстави дійти висновку, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційний перегляд справи виключно у випадку, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

ЦПК України передбачено право осіб, які не брали участі у справі, подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, але при дотриманні певних умов.

Так, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому ст. 352 ЦПК України, повинна довести, наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Слід ураховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав по права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже немає і суб`єкта апеляційного оскарження.

Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі №62/112 та у постанові від 13 вересня 2019 року у справі №916/914/19.

ОСОБА_1 не доведено, що оскаржуване судове рішення безпосередньо стосується прав, інтересів, чи обов`язків останнього.

Не встановлено таких обставин й судом апеляційної інстанції при розгляді справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Данич О.Ф. 15 червня 2021 року №21916, щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 16097 грн. 32 коп., у зв`язку з недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат».

В той же час, ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами того, яким чином визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, захистить його права, з огляду на те, що виконавчий напис вчинений 15 червня 2021 року, тоді як Договір про відступлення права вимоги укладений між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 01 липня 2022 року.

Також не заслуговує на увагу і посилання апелянта на звернення позивачем до суду до неналежного відповідача, оскільки позов було подано в грудні 2021 року, тобто до укладення між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 01 липня 2022 року Договору про відступлення права вимоги.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апелянтом не було належним чином доведено його тверджень про те, що оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси чи обов`язки.

В свою чергу, враховуючи те, що апеляційний суд має право на перегляд рішення суду першої інстанції лише за апеляційною скаргою або ж учасника справи, або ж особи, яка хоча й не була залучена до участі у справі, однак рішення суду стосується її прав, обов`язків, свобод чи інтересів, в даному випадку у апеляційного суду відсутня можливість розгляду питання щодо законності чи незаконності оскаржуваного рішення.

При цьому особи, чиїх прав та інтересів таке рішення може стосуватися, його не оскаржували, що не позбавляє їх такого права в майбутньому.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана ОСОБА_1 , який не є учасником даної справи і суд першої інстанції не вирішував питання про його права, свободи, інтереси чи обов`язки, апеляційний суд відповідно до приписів ст.362 ЦПК України закриває апеляційне провадження.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (ч.2 ст.362 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.352,362,381 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складений 30 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба