Провадження 2-о/721/100/2024
У Х В А Л А

Іменем України

Суддя Путильського районного суду Чернівецької області Проскурняк С.П., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Просить суд встановити факт, а саме, що з лютого 2022 року ОСОБА_1 , утримує неповнолітню дитину, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Необхідність встановлення цього факту мотивує тим, що бажає юридично зафіксувати знаходження дитини на його утриманні з метою оформлення документів для отримання соціальної допомоги, а також для інших обставин які можуть мати місце у житті неповнолітнього, виходячи виключно з інтересів самого неповнолітнього. Матір`ю неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є дружина заявника - ОСОБА_2 . Дитина народжена нею від попереднього шлюбу з ОСОБА_3 . Мати від стягнення аліментів з батька дитини відмовилась, ОСОБА_4 спільно виховується заявником та матір`ю.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Вважаю, що у відкритті провадження по заяві ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, слід відмовити на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки ця заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що висловлювання «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовних вимог, які не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, так і тих вимог, які взагалі не можуть розглядатися судами (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у пункті 66 постанови від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, у пункті 59 постанови від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц, у пункті 37 постанови від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (стаття 293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, але він не є вичерпним.

Факт, який просить підтвердити ОСОБА_1 , пов`язаний з необхідністю юридично зафіксувати знаходження дитини на його утриманні з метою оформлення документів для отримання соціальної допомоги, а також для інших обставин які можуть мати місце у житті неповнолітнього, виходячи виключно з інтересів самого неповнолітнього. Отже, цей факт аж ніяк не пов`язаний з реалізацією його цивільних прав та обов`язків заявника в сімейних правовідносинах.

У справах про встановлення судом фактів, ключовим є те, що саме конкретний факт має юридичне значення, а мета його встановлення тут має другорядне значення. Але і факт, і мета його встановлення мають випливати з однієї сфери правовідносин. Тобто, не будь-який факт підлягає встановленню лише тому, що такий випадково наявний у заявника і підходить йому для якоїсь його мети, яку собі ставить заявник.

Встановлення судом самого факту утримання особою дитини, батьком якої він не являється, не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав тощо).

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт перебування на утриманні чоловіка дітей його дружини від попереднього шлюбу.

Такому факту надається оцінка в рішенні суду виключно в разі вирішення питання щодо усиновлення, і в таких справах цей факт є беззаперечним (окремому встановленню в судовому порядку не підлягає).

В першу чергу суд відзначає, що заявник не є біологічним батьком дітей.

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України. Водночас обставини про які він стверджує, можуть заперечуватись в сфері сімейних правовідносин в першу чергу біологічним батьком дитини, як заінтересованою особою. Те, що заявник зазначає, що дружина заявника відмовилась від аліментів, а колишній чоловік наразі не бере участь у житті дитини, є правом матері відмовитись від аліментів, а також підставою для позбавлення батьківських прав батька неповнолітньої дитини.

Таким чином, заява про встановлення факту перебування на утриманні заявника неповнолітньої дитини взагалі не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, як окремий факт, який повинен встановлюватись судами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.19,186,315,353-355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала суду може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя: С.П. Проскурняк