КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на ухвалу Шевченківського районного суд міста Києва від 20 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням автомобілем,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням автомобілем.

Просив:

- припинити обтяження за № 27970308 від 27.07.2020 транспортного засобу марки Volvo, 2006 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 .

- зобов`язати ТОВ «Вердикт Капітал» подати реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення і виключення з реєстратору приватного обтяження, зареєстрованого 27.07.2020 за № 27970308, реєстратором: Новейко-Вадіс Оксана Георгіївна, Регіональна філія міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи», на підставі договору про відступлення прав вимоги за договорами застави серія та номер: 2488, виданий: 22.05.2019, видавник: ВАТ «РОДОВІД БАНК» та TOВ «Вердикт Капітал», боржник: ОСОБА_2 , об`єкт обтяження - автомобіль легковий, Volvo, 2006 року випуску, колір - ЖОВТИЙ, номер об`єкта: НОМЕР_2

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року провадження у справі закрито.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ТОВ «Вердикт Капітал», 30 квітня 2024 року направило апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції проігнорував постанову Київського апеляційного суду від 22.05.2023 та надав такі ж висновки як і суд першої інстанції в скасованій ухвалі від 16.12.2022.

Зазначає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, а саме в частині посилання на ч. 3 ст. 142 ЦПК України, яку безпідставно застосував суд першої інстанції.

Закривши провадження в справі за заявою представника позивача, а не за заявою відповідача - за відсутності предмету спору, суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального законодавства.

Вважає, що в даному випадку був відсутній предмет спору, а провадження справі повинно було бути закрито за заявою ТОВ «Вердикт Капітал» й в такому випадку судові витрати розподілу не підлягають.

Вказав, що витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000 грн. не відповідають критерію реальності.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував замість п.2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, позивач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

3 вересня 2024 року адвокат Сич О.Ю. представник позивача ОСОБА_1 направив на електронну пошту заяву про розгляд справи у його відсутність. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

3 вересня 2024 року ТОВ «Вердикт Капітал» направило клопотання про відкладення розгляду справи без зазначення поважності причин.

Колегія суддів клопотання про відкладення залишає без задоволення, оскільки стороною не було надано суду підтверджуючих документів поважності причин неявки представника у судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач добровільно виконав вимоги позивача щодо припинення обтяження автомобіля вже після пред`явлення позову, що не звільняє відповідача від відшкодування понесених позивачем судових витрат.

На день розгляду даної справи фактично відсутній спір між сторонами.

Відповідачем добровільно виконані вимоги позивача були вже після звернення останнього за захистом своїх прав до суду.

Позивачем була зазначена правова підстава для закриття провадження у справі, як то п. 4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки виниклий між ним та відповідачем спір вирішений останнім в добровільному порядку, а тому відсутні обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а відтак відсутні підстави для підтримання позову.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, стороною позивача долучено до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги від 31.01.2022, укладеного між адвокатом Сич О.А. та ОСОБА_1 , копію акту від 10.11.2022 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 31.01.2022 на загальну суму 30000 грн., копію додаткової угоди №1 від 09.12.2022 до договору про надання правової допомоги від 31.01.2022.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке повністю відповідає вимогам ст. 233 ЦПК України.

Так статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального законодавства закривши провадження в справі за заявою представника позивача, а не за заявою відповідача - за відсутності предмету спору.

Ухвалою суду від 21.06.2022 було відкрито провадження у даній справі та призначено справу для розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.11.2022 було закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 196 ЦПК України де передбачено, що для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Положеннями статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Таким чином, підготовче судове провадження - це стадiя судового прoцесу, в якій з`ясовується предмет спoру, позoвні вимoги, заперечення на позoвні вимoги, склад учасників судовoго процесу, вирішення відводів, xарактер спірних правовідносин та інших дій, які будуть слугувати для правильного й безперешкoдного розгляду справи пo суті, іншими словами, це важлива складова судочинства, що спрямована на створення умов для правильного, безперешкодного та своєчасного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі й закінчується закриттям підготовчого засідання.

Підготовче засідання є формою підготовчого провадження, яка полягає у вчиненні судом та учасниками судового процесу відповідних процесуальних дій.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Так, закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

03 листопада 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» дійсно подало до суду заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (а.с.55-55-а).

Колегія суддів звертає увагу, що закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, можливо лише в судовому засіданні, а не під час проведення підготовчого судового засідання, оскільки згідно зі статтею 200 ЦПК України, а саме її частиною четвертою, закриття провадження можливо на цій стадії судового процесу з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що апелянт не врахував позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, де колегія відступила від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення, та помилково послався на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, де зазначено, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору можливе лише за умови, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову.

На думку колегії суд першої інстанції вірно застосував положення ст. 200 ЦПК України та розглянув заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відмовою від підтримання позивачем позовних вимог.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України де визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо застосування ч. 3 ст. 142 ЦПК України, де зазначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що відповідачем 09.12.2022 було подано заяву про розгляд справи без його участі.

Заяви про зменшення розміру судових витрат чи про зменшення суми від відповідача не надходило, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не заслуговують на увагу так як спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суд міста Києва від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко