Житомирський апеляційний суд
Справа №289/735/24 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О.
Категорія 69 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Талько О.Б., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №289/735/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О. в м. Радомишлі,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Мотивуючи вимоги, позивачем зазначалося, що 17 листопада 2020 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у Радомишльському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис №119. Під час шлюбу у них народилась дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження сім`ї стали неможливими. Відтак просила розірвати шлюб укладений між сторонами, неповнолітню дитину залишити на проживання з батьком.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 травня 2024 року позовні вимоги задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 17.11.2020 Радомишльським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 119. Малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати разом з батьком.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині залишення малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на проживання з батьком ОСОБА_2 скасувати та в задоволенні позову в цій частині відмовити. Вказує, що при ухваленні судового рішення суд вдався до нічим не виправданого формалізму, рішення ухвалено без врахування думки органу опіки та піклування з огляду на вік дитини. Суд не заслухав остаточної думки сторін по справі, ухвалив судове рішення, яким порушив інтереси малолітньої дитини , розлучивши її з матір`ю.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині залишення дитини проживати із батьком, тому в іншій частині судом апеляційної інстанції на законність та обґрунтованість не перевіряється.

11 вересня 2024 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 27.06.2024 залишити без змін. Зазначає, що позивач після ухвалення рішення по справі змінила попередню домовленість, яка існувала між сторонами. Перед поданням позовної заяви про розірвання шлюбу і до моменту ухвалення судового рішення позивач разом із дитиною проживали разом із батьками відповідача. За дитиною піклувалась мама відповідача, саме тому була домовленість, що після розірвання шлюбу дитина залишиться із батьком. Вказує, що на день ухвалення судового рішення, у позивача не було бажання залишитись разом із дитиною, саме тому відсутні підстави для скасування судового рішення, спір на момент ухвалення рішення був відсутній, тому оскаржуване рішення є законним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 , 17 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, про що Радомишльським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) зроблено актовий запис №119.

Від сімейно-шлюбних відносин мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача, оскільки сім`я існує формально, примирення подружжя неможливе, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. При цьому судом враховано, що малолітню дитину слід залишити з батьком, яка з ним проживає та проти чого сторони не заперечували.

Проте, з висновками суду першої інстанції про залишення дитини проживати з батьком погодитися не можна.

Відповідно до частин другої, восьмої та дев`ятої ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з вимогами частини першої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

За змістом вказаної постанови Верховного Суду суд може вирішити лише питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, а не позовну вимогу про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Однак слід звернути увагу на те, що питання щодо залишення дітей на проживання з батьком після розірвання шлюбу взагалі не є окремою позовною вимогою і нормами чинного законодавства, зокрема Сімейним кодексом України, під час розгляду спору про розірвання шлюбу не передбачено обов`язкове вирішення питання щодо залишення дітей після розірвання шлюбу на проживання з одним із батьків.

Безперечно, не можна вважати помилкою вирішення питання про залишення на проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Однак, вирішення такого питання є правом суду, а не обов`язком.

В позовній заяві про розірвання шлюбу, як подана представником ОСОБА_1 - ОСОБА_5 одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, порушується питання, щоб малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 після розірвання шлюбу проживала разом з батьком ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі, яка підписана особисто ОСОБА_1 , остання категорично заперечує, щоб малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 після після розірвання шлюбу проживала з батьком ОСОБА_2 .

Відтак, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що у разі, коли між сторонами існує спір щодо місця проживання дитини, на чому якраз і зауважує позивач, його слід вирішувати шляхом пред`явлення позову з вимогами про визначення місця проживання дитини.

Отже, суд, не з`ясувавши думки сторін з приводу залишення малолітньої дитини з батьком, хибно зазначив у мотивувальній частині оскаржуваного рішення про досягнення згоди сторін щодо залишення малолітньої дитини ОСОБА_4 проживати з батьком, так як, сторони були відсутні в судовому засіданні.

З врахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в частині залишення малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживати разом з батьком підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 травня 2024 року в частині залишення малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживати разом з батьком скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 19 вересня 2024 року.

Головуючий

Судді