Провадження №: 2/336/1066/2024
УХВАЛА

про направлення справи за підсудністю

30 квітня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., при секретарі судового засідання Іванченко О.С., за участі сторін представника позивача адвоката Іванісова С.О.. представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним пункту договору позики, -

ВСТАНОВИЛА:

Представник позивача адвокат Іванісов В.С., який діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 25.07.2023, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №001882 від 05.11.2016, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 20.12.2023 серії АР №1157087, звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», просить визнати недійсним пункт 4.3. Договору позики, укладеного 25.07.2019 між сторонами.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав подане письмове клопотання відповідача ОСОБА_3 про направлення справи за підсудністю до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя. Клопотання обґрунтовано тим, що відповідно до преамбули Договору позики від 25.07.2019, договір позики був укладений між двома фізичними особами, надавачем послуг виступає фізична особа, яка не є підприємцем. В реквізитах сторін, які зазначені в Договорі позики від 25.07.2019 ОСОБА_3 виступає як фізична особа, яка не є підприємцем. За таких обставин, дія Закону України «Про захист прав споживачів» на правовідносини сторін договору позики не поширюється, що виключає звернення до суду з позовом про захист прав споживачів, а, відповідно, норми ч. 5 ст. 28 ЦПК України застосуванню не підлягають.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення клопотання.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та договір позики, суд приходить до наступних висновків.

Так, підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями ч.1 ст.378 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

При цьому, слід зазначити, що у даному випадку відсутній спір щодо підсудності справ між судами.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124).

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з ч. 3 цієї статті передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Звертаючись до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з зазначеним позовом Позивач посилається на ч. 5 ст. 28 ЦПК України, згідно з якою позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» врегульовані відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Тобто Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

На відносини, де надавачем послуг є громадянин, що не є підприємцем, дія цього Закону не поширюється.

Аналогічні висновки викладені у листі Верховного Суду України від 01.02.2013 р. «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)».

Згідно Договору позики від 25.07.2019, договір позики укладений між двома фізичними особами, надавачем послуг виступає фізична особа, яка не є підприємцем.

В реквізитах сторін, які зазначені в Договорі відповідач ОСОБА_3 виступає як фізична особа, яка не є підприємцем.

За таких обставин, дія Закону України «Про захист прав споживачів» на правовідносини сторін договору позики не поширюється, що виключає звернення до суду з позовом про захист прав споживачів, а, відповідно, норми ч. 5 ст. 28 ЦПК України застосуванню не підлягають.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що в даному випадку відсутні передбачені законом підстави для розгляду справи Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, вважаю за необхідне цивільну справу №336/13449/23 направити за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Керуючись ст. 27, 31, 32 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Цивільну справу №336/13449/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним пункту договору позики передати за підсудністю Жовтневому районному суду м. Запоріжжя (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 6).

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя або безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається http://court.gov.ua.

Суддя: Звєздова Н.С.