Справа № 202/70/23
Провадження № 2/202/75/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Бєсєди Г.В.

за участю секретаря - Голєва А.А.

представника позивача - ОСОБА_1

представника Дніпровської міської ради Бровкіної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_2 з позовом до Дніпровської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є сусідкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкала в квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 , будь-яких родичів не мала, була самотньою, через свої хвороби та вік, самостійно піклуватися за собою не мала фізичної можливості. У зв`язку з цим вона уклала 26 квітня 2014 року з ОСОБА_6 договір довічного утримання (догляду). Після укладання зазначеного договору вони почали мешкати разом з ОСОБА_5 в її квартирі аж до дня її смерті, без реєстрації її місця проживання в цій квартирі. Вона здійснювала догляд за хворою ОСОБА_5 , забезпечувала її лікування, харчування тощо, а потім і її поховання. З ОСОБА_5 вони були пов`язані спільним побутом, разом оплачували комунальні послуги, разом вели спільне господарство, розподіляли інші побутові витрати. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Всі витрати з поховання та кремації ОСОБА_5 , здійснювала вона. Інших родичів та відповідно спадкоємців ОСОБА_7 не мала. Вказана квартира була прийнята ОСОБА_5 21 червня 2007 року у спадок за заповітом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 . У встановлений законом строк ОСОБА_5 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, фактично спадщину прийняла, однак свої спадкові права на вказану вище квартиру не оформила. Зі спадкодавцем до дня його смерті ОСОБА_5 проживала однією сім?єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Квартира АДРЕСА_2 , на час складання заповіту та прийняття її ОСОБА_5 у спадщину після смерті ОСОБА_8 , належала останньому на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 22.06.2006 року. Постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом у зв?язку із відсутністю документів, що підтверджують факт її проживання із спадкодавцем ОСОБА_5 однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини.

До суду звертається з вимогами, в яких просить встановити факт проживання однією сім`єю більше п`яти років, а саме з травня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКІП НОМЕР_2 ) разом із спадкодавцем ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_4 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також право власності на грошові внески на рахунках у Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк»; грошові внески на рахунках у Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України»; квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 .

У судове засідання з`явилась позивач ОСОБА_2 та її представник, які підтримали, викладені в позові обставини та вимоги, просили суд задовольнити позов.

Представник Дніпровської міської ради також з`являвся в судові засідання, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Надав відзив на позов, в якому наголошував, що позивачем ОСОБА_2 не надано належних і допустимих доказів факту проживання однією сім`єю з померлою ОСОБА_5 . Звертала увагу, що причиною смерті ОСОБА_5 стала інфекція COVID-19, однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що ОСОБА_2 переймалась лікуванням ОСОБА_5 , а саме купувала ліки, здійснювала належний догляд за хворою. Відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 фінансово утримувала та забезпечувала ОСОБА_5 , вела з нею спільне господарство, мала спільний бюджет, брала участь у спільних витратах на утримання житла тощо. Позивачкою не надано жодних доказів, які б спростовували непроживання нею в квартирі, в якій вона зареєстрована.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2023 за клопотанням представника позивача залучено ОСОБА_3 як співвідповідача у справі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2024 залучено ОСОБА_4 як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

У судовому засідання як свідок була допитана ОСОБА_9 , сусідка позивача, яка повідомляла, що померла ОСОБА_5 не мала родичів, та позивач їй допомагала по господарству, та проживала з нею. Свідок ОСОБА_10 , також сусід позивача та померлої ОСОБА_5 , зазначав, що померла довгий час років 15-20 проживала сама, але не міг достовірно підтвердити, що позивач та ОСОБА_5 проживали разом, бачив декільки разів як ОСОБА_2 виходила з квартири ОСОБА_5 .

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши докази у справі, приходить до таких висновків.

Між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5 26.04.2014 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 479. Згідно п. 1 зазначеного договору ОСОБА_5 передає у власність належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_6 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

ОСОБА_8 15 травня 2006 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Гула М.К., відповідно до якого ОСОБА_8 заповів все належне йому майно ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 22.06.2006 ОСОБА_8 належала квартира АДРЕСА_2 .

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського міського управління юстиції 27 лютого 2007 року.

Із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_5 звернулась 21.06.2007 до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори.

Також із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори 26.07.2007 звернулась ОСОБА_4 , 06.03.2007 ОСОБА_3 та 15.03.2007 ОСОБА_11 .

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 11.09.2013 відмовлено ОСОБА_11 у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя після смерті ОСОБА_8 , на частку квартири в АДРЕСА_7 у зв`язку з тим, що дана дія буде суперечити закону.

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу звернулась ОСОБА_2 08.02.2022.

Також із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , 4 жовтня 2022 року звернувся ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом.

Згідно довідки відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур від 11 лютого 2022 року № 14/5-1798 ОСОБА_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 27.02.1980 по день видачі довідки, інші зареєстровані особи за даною адресою, відсутні.

У матеріалах спадкової справи міститься копія заповіту від 31.05.1997 року, який посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної контори, відповідно до якого все своє майно ОСОБА_5 заповідає ОСОБА_8 та ОСОБА_3 .

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу 06 грудня 2022 року було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право власності на спадщину на підставі ст. 1264 ЦК України після померлої ОСОБА_5 на грошові внески та квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 у зв`язку з неможливістю встановити факт проживання її однією сім`єю із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. ст. 3, 21 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Стаття 1264 ЦК України зазначає, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Аналіз наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові компоненти: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Верховного Суду у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18) зроблено висновок, що «для набуття права на спадкування за законом на підставі положень статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю».

Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

У постанові Верховного Суду України від 19.08.2019 у справі № 588/350/15 зазначено, що належними та допустимими доказами проживання є докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів. Також, належними доказами спільного проживання є документи, довідки про реєстрацію, свідоцтва про народження дітей, фотографії, листи тощо, що підтверджує факт ведення спільного господарства.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Померла ОСОБА_5 зареєстрована була за адресою: АДРЕСА_4 .

На підтвердження факту проживання однією сім`єю позивачем було надано акт від 08 грудня 2023 року, затверджений головою правління ОСББ «Берізка 3», відповідно до змісту якого мешканці квартири АДРЕСА_8 ( ОСОБА_9 ) та № 262 ( ОСОБА_10 ) підтвердили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проживала фактично разом за адресою: АДРЕСА_4 . Зазначені особи були допитані в судовому засіданні.

Однак, будь-яких інших доказів, що підтверджували б ведення ОСОБА_5 та ОСОБА_2 спільного господарства, здійснення спільних витрат, тощо позивачем не було надано.

У контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід відзначити, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20.

Посилання позивача на здійснення догляду відповівдно до договору довічного утримання, не є достатньою підставою для встановлення факту проживання з однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позивачем не доведено, що послуги, які визначені в договорі довічного утримання, зокрема щодо забезпечення щоденним харчуванням, придатним для носіння одягом, лікувальними засобами здійснювались особисто позивачем. Пунктом 9 договору довічного утримання, який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 26.04.2014, зазначено, що послуги з утримання (догляду) можуть надаватись як особисто набувачем, так і іншою особою. Здійснення поховання ОСОБА_5 також не може бути доказом підтвердження факту проживання однією сім`єю, враховуючи обов`язок позивача відповідно до п. 6 договору довічного утримання поховати ОСОБА_5 у випадку її смерті.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт спільного проживання ОСОБА_2 , однією сім`єю з ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , у період з травня 2014 року до моменту її смерті.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю, підстави для задоволення позову в іншій частині, також відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК судові витрати покладають на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 264, 293, 294, 315, 316, 319 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г.В. Бєсєда