КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Невідомої Т.О., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Козира Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2024 року про передачі справи на розгляд до іншого суду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним позовом.

10 червня 2024 року представником позивача - адвокатом Андрєєвим М.А. через підсистему «Електронний суд» до суду подано клопотання про передачу цивільної справи № 369/12330/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, за підсудністю до Господарського суду Вінницької області, у зв`язку з відкриттям провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 у справі №902/1014/23.

11 червня 2024 року представником відповідача - адвокатом Козирем С.В. подано заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки у разі коли судом першої інстанції встановлено, що спір у справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд у порядку статей 186, 255 ЦПК України відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо воно було відкрите. До аналогічного висновку прийшов Київський апеляційний суд у свої постанові від 15.01.2024 року у справі № 369/5940/23 скасовуючи ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.07.2023 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу передано на розгляд до Господарського суду Вінницької області (21018, м. Вінниця, вул. Пирогова, 29), де перебуває справа № 902/1014/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 про неплатоспроможність.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Козир С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нове рішення, яким цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу передати до Господарського суду Вінницької області (21018, м. Вінниця, вул. Пирогова, 29), де перебуває справа № 902/1014/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 про неплатоспроможність.

Відповідач вважає, оскаржуване судове рішення незаконним, адже воно ухвалено з порушенням норм процесуального права, а саме ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 13, п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції направляючи справу до Господарського суду Вінницької області вийшов за межі своїх повноважень наданих йому законом, і перебрав на себе повноваження суду апеляційної інстанції, що є неприпустимим.

Представник апелянта вказував на те, що характер правовідносин, який склався у справі № 607/6254/15-ц, і на яку послався суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не є подібними до справи № 369/12494/23, а відтак висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 607/6254/15-ц щодо застосування норми права не міг бути застосований судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного судового рішення.

Щодо посилання судом першої інстанції на аналогічну правову позицію, яка міститься у постанові Київського апеляційного суду від 21.12.2023 року у справі № 369/4028/23, представник апелянта зазначив, що такої постанови не існує, а у цій справі 09.05.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Козира С.В. в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2024 року.

02 липня 2024 року до Київського апеляційного суду від представника позивача - адвоката Андрєєва М.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Посилалася на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 15 січня 2020 року в справі № 607/6254/15-ц, Верховного Суду в постанові від 23 вересня 2021 року в справі № 904/4455/19, та на сталу судову практику Київського апеляційного суду щодо необхідності у таких випадках передавати справи за підсудністю до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про неплатоспроможність відповідача-боржника.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Передаючи дану справу на розгляд до Господарського суду Вінницької області, суд першої інстанції керувався правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 607/6254/15-ц про те, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що в провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/1014/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 про неплатоспроможність, тому суд прийшов до висновку, що справу № 369/12330/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу слід передати до Господарського суду Вінницької області.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що у серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 325 550,00 грн боргу за Попереднім договором, 3% річних за боргом у сумі 27671,75 грн, інфляційні витрати у сумі 144544,20 грн, а також судові витрати у розмірі 12982,13 грн.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 01 квітня 2024 року відкрито провадження у справі № 902/1014/23 про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Водночас, відповідно до пункту 8 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

21 жовтня 2019 року в Україні почав діяти Кодекс України з процедур банкрутства, прийнятий Верховною Радою України наприкінці 2018 року та набрав чинності 21 квітня 2019 року. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, визначено, що цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу, подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом?. Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Відповідно до частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Частиною 3 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, з введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства, розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому, таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, відкрито 10 серпня 2023 року (а.с. 19-20).

Провадження у господарській справі № 902/1014/23 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність відкрито на підставі ухвали Господарського суду Вінницької області від 01 квітня 2024 року (а.с. 150-153).

Враховуючи вказані норми процесуального права та висновки Верховного Суду, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано передав справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, до Господарського суду Вінницької області, в провадженні якого перебуває господарська справа № 902/1014/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ..

Доводи апеляційної скарги про те, що характер правовідносин, який склався у справі 607/6254/15-ц, на яку послався суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не є подібним до справи № 369/12494/23, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки з огляду на положення законодавства, чинного на момент звернення позивача до суду, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, відносно якого порушено справу про банкрутство, повинен відбуватися виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на необхідність закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, оскільки норми Кодексу України з процедур банкрутства є спеціальними і у частині 3 статті 7 цього Кодексу чітко передбачено, що у випадку відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) матеріали справи передаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі наявне посилання на правову позицію викладеної у постанові Київської апеляційного суду від 21.12.2023 року у справі № 369/4028/23, натомість такої постанови не існує, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі технічні описки, допущені судом першої інстанції не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, які обґрунтовано викладенні в ухвалі суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених в ухвалі, не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Козира Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено «06» вересня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Т.О. Невідома

В.І. Олійник