ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8632/24 Справа № 185/5919/23 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2024року про передачу справи на розгляд іншого суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів.

У липні 2024року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про закриття провадження у справі, яка обґрунтована тим, що в провадженні Господарського суду Донецької області перебуває справа № 905/1258/23 про банкрутство ОСОБА_3 та розгляд всіх майнових спорів, стороною яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2024року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у справі відмовлено.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів передано за підсудністю до Господарського суду Донецької області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, виклала вимогу про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що правові підстави для передачі справи на розгляд іншого суду відсутні.

У відзивах на апеляційну скаргу, відповідачі заперечують проти задоволення апеляційної скарги позивачки, просили її залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту ухвали, яка оскаржена, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд іншого суду, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 10 жовтня 2023року у справі № 905/1258/23 було відкрито провадження у справі про неплатоспроможність відповідача ОСОБА_3 , введено процедуру реструктуризації та мораторій на задоволення вимог кредиторів, а тому дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Однак, апеляційний з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони не відповідають нормам процесуального права, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Підсудність це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Для визначення підсудності спору суду необхідно з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Територіальна підсудність (юрисдикція) це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Відповідно до статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виняток із вказаного правила становлять альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Частиною першою статті 31 ЦПК України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду (частина друга статті 31 ЦПК України).

Статтею 32 ЦПК України встановлено, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Згідно з частинами другою та третьою статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом спору у даній справі є солідарне стягнення як з позичальника, так і з поручителя боргу за договором позики від 01 листопада 2019року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 1.1 договору поруки від 01 листопада 2019року, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , за цим договором поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку (грошового зобов`язання) в межах договору позики від 01 листопада 2019року, укладеного між боржником та кредитором.

Відповідно до пункту 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником солідарно.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10 жовтня 2023року у справі № 905/1258/23 було відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_3 .

Тобто, провадження у справі № 905/1258/23 про неплатоспроможність відкрито лише щодо відповідача ОСОБА_3 , натомість іншим відповідачем у справі № 185/5919/23 є ОСОБА_2 , яка не є учасником справи, що перебуває в провадженні Господарського суду Донецької області.

Отже, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 є позичальником та стороною договору позики від 01 листопада 2019року, висновок суду першої інстанції про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Донецької області лише з підстав того, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 10 жовтня 2023року у справі № 905/1258/23 було відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_3 , яка є поручителем, є помилковим.

Посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 вересня 2021року у справі №904/4455/19, є безпідставним, оскільки фактичні обставини у цій справі є відмінними від обставин у справі, яка переглядається.

Таким чином, передача судом справи за підсудністю до Господарського суду Донецької області призводить до позбавлення позивачки права на розгляд його справи судом у порядку цивільного судочинства, а саме в частині позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 , яка не є учасником справи № 905/1258/23 про неплатоспроможність ОСОБА_3 та щодо якої не відкрито провадження у справі про неплатоспроможність.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За викладених обставин, ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2024року про передачу справи на розгляд іншого суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом із тим, такий обов`язок у випадку передачі справи на новий судовий розгляд на суд не покладено.

Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 травня 2020року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18), висловлено висновок про те, що у разі, якщо судом апеляційної чи касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судових витрат у справі здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

З огляду на висновок щодо суті апеляційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, підлягають розподілу тим судом, який ухвалює остаточне рішення у справі за результатами розгляду спору по суті, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 259,268,374,379,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2024року про передачу справи на розгляд іншого суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2024року.

Судді: