Дата документу 29.10.2024
Справа № 206/4001/24
Провадження № 4-с/334/27/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Добрєва М.В.,

за участю секретаря судового засідання Зайцевої С.Г.,

заінтересованої особи: державного виконавця Частюк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просив визнати дії державного виконавця щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами № 54010486 від 03.07.2024 року - неправомірними. Зобов`язати державного виконавця скасувати тимчасові обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами; у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

В обґрунтування скарги заявник зазначив, що оскаржувані постанови отримані представником боржника, шляхом ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 16.07.2024 року, до цього моменту боржник не отримував оскаржувані постанови та не знав про їх існування. Розрахунок заборгованості по аліментам було зроблено також неналежним чином, оскільки державним виконавцем проігноровано той факт, що скаржник перераховував кошти в якості аліментів на рахунок стягувача, а також боржником здійснювались перерахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_3 , здійснено оплату за навчання свого сина в Київському університеті ринкових відносин.

02.10.2024 до суду надійшли письмові заперечення на скаргу, в яких державний виконавець ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні скарги.

В судове засідання скаржник та його представник не з`явилися, представник скаржника надав заяву про розгляд скарги за відсутності скаржника, в якій зазначив, що підтримує вимоги та обставини зазначені в скарзі, просить скаргу задовольнити.

Заінтересована особа, державний виконавець Частюк В.О. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення скарги, зазначив, що постанова про відкриття виконавчого провадження не надсилалась боржнику, оскільки єдина відома адреса була у м. Енергодар, яке є тимчасово окупованим.

Вислухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Згідно ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення і відповідно ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Тому боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Разом із цим факт порушення виконавцем порядку надсилання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів сам по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, проте не направлення виконавцем в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця. Даний правовий висновок, зазначений у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №756/9582/14-ц (провадження №61-7463св19).

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №554/13475/15-ц (провадження №61-25124св18) виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а й пересвідчитись в отриманні боржником цього документа.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Енергодарського міськрайонного суду Запорізької області у справі №316/429/17 стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 27.03.2017 року.

24 травня 2017 року Енергодарським відділом державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження №54010486.

У відповідності до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309 Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, територія м. Енергодар є окупованою починаючи з 04.03.2022 року.

15.05.2024 року стягувач звернулась до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеса).

Державним виконавцем на підставі наказу Міністерства юстиції України № 2869/5 від 08.07.2022 «Про визначення органу державної виконавчої служби, який здійснюватиме примусове виконання рішень» (зі змінами, внесеними наказом № 182/5 від 11.01.2023) та на виконання доручення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 54482/26-37 від 27.05.2024 року винесено відповідні постанови № 54010486 про передачу виконавчого провадження та прийняття виконавчого провадження.

03 липня 2024 року Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м..Одеса) Частюком Віталієм Олександровичем, було винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та вогнепальною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Підставою для винесення вказаних постанов була наявна заборгованість із сплати аліментів у розмірі 868 497,54 грн.

Оскаржувані постанови отримані представником боржника, адвокатом Сєдовим М.В. 16.07.2024 року, шляхом ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Підтверджень отримання постанови про відкриття виконавчого провадження скаржником ані матеріали справи, ані надані копії виконавчого провадження не містять.

В частині 1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Права і обов`язки виконавців, визначені ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

За частинами першою та другою цієї статті, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Тільки після накладення арешту на банківські рахунки скаржника він дізнався про існування заборгованості по сплаті аліментів та зміг дізнатися про існування постанов, прийнятих державним виконавцем. Частиною 9 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

03 липня 2024 року Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м..Одеса) Частюком Віталієм Олександровичем, було винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та вогнепальною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Як вбачається з матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження станом на 03.07.2024 державним виконавцем була нарахована заборгованість в сумі 868 497,54 грн., після цього були винесені 03.07.2024 обмежувальні постанови.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 71 Закону № 1404-VІІІ визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. У передбачених у частині четвертій названої статті випадках, виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

Тобто саме на виконавця покладено обов`язок щомісячно обчислювати як розмір аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), так і заборгованість зі сплати аліментів і повідомляти про її існування та розмір сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику. А боржник, у випадку незгоди с таким розрахунком, вправі оскаржити його у судовому порядку відповідно ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, зазначені вище постанови про обмеження прав боржника були прийняті 03.07.2024 р., тоді як докази про направлення божнику інформації про заборгованість по аліментам станом на 03.07.2024 р. в сумі 868 497,54 грн. матеріали справи не містять, так в розуміння ч. 9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» без направлення розрахунку заборгованості по сплаті аліментів боржнику та надання строку на його оскарження в суді, державний виконавець не мав права приймати постанови про обмеження прав божника.

Суд звертає увагу, що державний виконавець постійно при здійснені розрахунку заборгованості по сплаті аліментів змінює розмір нарахованих останнім аліментів, що фактично позбавляє боржника належним чином виконувати свої зобов`язання.

Крім того, скаржником зазначено про сплату аліментів на розрахунковий рахунок сина, про що було повідомлено державного виконавця та ця обставина державним виконавцем врахована не була та належної оцінки цьому не надано.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов`язки.

Згідно з ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Визначення як розміру належних до сплати сум у якості аліментів, так, відповідно, і визначення розміру заборгованості по аліментах - є обов`язком виконавця. Відповідно, такі дії державного виконавця можуть бути предметом судового контролю за скаргою учасників виконавчого провадження відповідно до статті 448 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, питання з приводу правомірності визначення державним виконавцем розміру аліментів підлягає розгляду в порядку судового контролю за виконання судових рішень, шляхом подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 29 серпня 2018 року у справі №201/10328/16-ц (провадження №14-192цс18); від 27 листопада 2019 року у справі №201/10329/16-ц (провадження №14-496цс19). Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18 (провадження №61-18142св19).

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2018 року у справі №465/926/06.

В постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №816/463/15-а зазначено, що з аналізу норм статті 27 Закону №606-XIV вбачається, що до початку примусового виконання рішення державний виконавець повинен пересвідчитися чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження. У разі відсутності підтвердження факту отримання боржником копії цієї постанови державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії, що спрямовані на примусове виконання рішення.

Державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а й пересвідчитись в отриманні боржником цього документа (згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №554/13475/15-ц (провадження №61-25124св18).

Так, доказів що скаржник однозначно знав про наявність в нього заборгованості по аліментним платежам до того, як його представник звернувся до державного виконавця з цього приводу, суду не надано.

Крім того, тільки після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 15.05.2024 р. скаржник дізнався про існування постанов, прийнятих державним виконавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, боржнику не повідомлялось про розрахунок заборгованості від 03.07.2024 року та на його адресу цей розрахунок не направлявся, а тому відповідно і не отримувався боржником, що суперечить ч.ч.3, 4 ст.71 Закону № 1404-VІІІ, відповідно до яких виконавець зобов`язання повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику. А боржник, у випадку незгоди с таким розрахунком, вправі оскаржити його у судовому порядку відповідно ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, виконавець не мав права приймати постанови за частиною 9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» без направлення розрахунку заборгованості по сплаті аліментів боржнику та надання строку на його оскарження в суді.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі зазначеного, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.259,367,374,375 ЦПК Украни, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати дії державного виконавця щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами № 54010486 від 03.07.2024 року - неправомірними.

Зобов`язати державного виконавця скасувати тимчасові обмеження боржника ОСОБА_1 :

- у праві керування транспортними засобами, встановленого постановою Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Частюковим Віталієм Олександровичем про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 03.07.2024 року;

- у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії. встановленою постановою Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Частюковим Віталієм Олександровичем про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 03.07.2024 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалу можна оскаржити до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Добрєв М. В.