Справа № 279/4598/24
Провадження № 2/279/1693/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №279/4598/24 за позовом ОСОБА_1 до Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) про звільнення майна з під арешту та зняття заборони на його відчуження,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про зняття арешту, в якому зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2005 рорку він є власником житлового будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Своєчасно ним не було проведено державну реєстрацію права власності. В даний час він вирішив реалізувати своє право власності на вказаний будинок, однак після звернення до нотаріальної контори було встановлено, що на будинок накладено арешт на підставі постанови державного виконавця у виконавчому провадженні №12522638 з виконання виконавчого листа №2-1706 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів. При цьому на дату накладення заборони він був власником даного будинку.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що в рамках виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 , арешт на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 не накладався. В прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Позивач відповідь на відзив не подав.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 30.12.2005 року, який зареєстровано в реєстрі за №1927, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 не здійснив державної реєстрації права власності на вказаний буднок. Разом з тим, особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності, що відповідає висновкам викладеним у Постанові Великої Палати Іерховного Суду від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188 цс 20).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна стосовно власників спірної квартири містяться такі записи: ОСОБА_3 вланик 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2005 року, ОСОБА_4 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2005 року; арешт №68/2010Р.

Позивач звернувся до нотаріуса з метою реалізації своїх прав власника будинку та було встановлено, що на будинок накладено арешт №68/2010Р.

На звернення щодо зняття заборони позивач отримав інформацію з ДВС про те, що в рамках виконавчого провадження №12522638 державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 , арешт на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 не накладався, виконавче провадження №12522638 знищено.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316,317,319,321 ЦК України).

При цьому судом враховано висновок, викладений у постанові Верховного Суду у справі № 2/0301/806/11 від 13 липня 2022 року, відповідно до якого застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно положень ст.27 ч.2 п.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для припинення обтяження є рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Оскільки позивач являється власником майна за законом, аршт на будинок був накладений в рамках виконавчого провадження за яким ОСОБА_1 не являється боржником, нотаріус не має правових підстав зняти наявну заборону, а також враховуючи, що іншим шляхом позивач захистити своє конституційне право не має можливості, враховуючи те, що за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача вільно і відкрито користуватися своїм майном, перешкоджає реалізувати свої права, як власника, та які підлягають захисту в судовому порядку, є підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, ст.ст.16,321 ЦК України, ст.41 Конституції України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Зняти обтяження у вигляді арешту нерухомого майна №68/2010Р, а саме: будинку АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Коростенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), місце знаходження: 11501, м. Коростень, вул.Шолом-Алейхема, 13, .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом