Справа №590/392/24
Провадження №2/590/140/24

РІШЕННЯ
Ямпільський районний суд Сумської області
у складі головуючого судді Сатарової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Данченко І.М.
Стислий виклад позиції позивача
-5 470,62 грн. сума заборгованості по тілу кредита;
-0,26 грн. сума заборгованості за відсотками;
та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3028,00 грн., оскільки остання не виконує умови договору.
На підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» первісний кредитор відступає Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Нові кредитори набувають Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та договорами забезпечення до них.
08.11.2023 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТзОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу N Ні/11/10-Ф від 08.11.2023, у відповідності до умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» передає (відступає) ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
Відповідно до Додатку №1 до Договору Факторингу №НІ/11/10-Ф від 08.11.2023 реєстр права вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув право грошової вимоги до Відповідача в розмірі 16 803,68 грн.
Інші процесуальні дії у справі: ухвалою судді Ямпільського районного суду Сумської області від 15 травня 2024 прийнято до розгляду даний позов та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін /а.с. 37/.
Представник позивача ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" у судове засідання не з`явився, при зверненні до суду з позовом було заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, щодо ухвалення заочного рішення не заперечують /а.с. 4/.
Відповідачка в судовому засіданні 10.06.2024 позовні вимоги визнала частково, а саме визнала існування заборгованості по тіло кредиту, не погодилася з розміром нарахованої заборгованості по комісії, підтвердила оформлення кредиту, та наявність непогашеної заборгованості по ньому.
Нею також було подано Відзив на позовну заяву /а.с. 44-49/, якою просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивач не довів, що в нього існує право грошової вимоги до відповідача.
04.06.2024 судом отримано від представника позивача Відповідь на відзив, згідно якої на задоволенні позовних вимог представник наполягає, справу просить розглянути за відсутності представника позивача.
12.06.2024 Відповідачка подала Заперечення на позовну заяву, з яких вбачається, що вона не погодилася з розміром нарахованої заборгованості по комісії.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
08.11.2023 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № НІ/11/10-Ф, у відповідності до умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ ФК «ЦФР» Права Вимоги до Позичальників за Кредитними Договорами, вказаними у Реєстрі Прав Вимоги, який формується згідно Додатку № 1 та є невідємною частиною цього Договору (а.с. 14-15). Також вказаними сторонами підписано акт прийому передачі Реєстру Прав Вимоги за Договором факторингу № НІ/11/10-Ф від 08.11.2023 (а.с. 16).
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 08.11.2023 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ «ФК «ЄАПБ» до суду за захистом своїх прав.
Висновок суду першої інстанції
Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобов`язання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Суду не надано доказів того, що відповідач одержала від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові із визначенням грошової вимоги, яка підлягає виконанню та фактора, якому має бути здійснено платіж.
Разом з тим до суду не надано й належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України.
Суд вважає вірним зазначити про те, що відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Тож, тлумачення ст.516, частини другої ст. 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України, в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.
Отже, неповідомлення боржника про отримання новим кредитором права вимоги за зобов`язанням, не позбавляє обов`язку щодо його належного виконання, а лише надає можливість здійснення його виконання первісному кредитору. В той же час, відповідачем до суду не надано доказів сплати заборгованості ні на користь первісного кредитору, ні на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
Щодо наслідків укладення кредитного договору, який передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі плати за кредит/комісії:
За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка є останньою редакцією до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції до 10 червня 2017 року) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції до 10 червня 2017 року) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених постановою ПравлінняНаціонального банку України від 10 травня 2007 року за № 168,банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банка бо споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію /щомісячну плату/ за обслуговування кредиту.
Висновки суду
У справі, що розглядається, встановлено, що кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідачка на момент укладення договору та протягом всього строку, на який видано кредит не заявляла додаткових вимог щодо умов кредитного договору, позивачем надано позичальнику усю інформацію про умови кредитування, відсоткової ставки, ризиків та форми забезпечення кредиту, оплати його обслуговування. На думку суду умови кредитування прозорі.
З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо вирішення питання про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тож слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 3028,00 грн.
Керуючись ст.ст. 516, 517, 610, 617, 1048, 1050, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 76-82, 89, 140, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
-5 470,62 грн. сума заборгованості по тілу кредита;
-0,26 грн. сума заборгованості за відсотками;
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Реквізити сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ; реквізити ІВАN № НОМЕР_2 в АТ «ТАСкомбанк»; місце знаходження: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032.

Відповідач ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 /

Дата складення повного судового рішення: 13.09.2024.

Суддя : О.В. Сатарова