Номер провадження: 22-ц/813/1315/24
Справа № 509/3734/22
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_1 адвоката Шепеля В.С.,

представника ОСОБА_2 адвоката Ворсуляка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шепеля Віталія Сергійовича на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Гандзія Д.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, шляхом виселення,

встановив:

12.09.2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про витребування та передачу 5/6 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку під літ. «А,а,а1», житловою площею 14,8 кв.м, загальною площею 44,7кв.м., літньої кухні під літ. «Б», сарая під літ. «В», вбиральні під літ. «Д», спорудження під №1-6,1, шляхом виселення відповідачки за вказаною адресою та стягнути з відповідачки на свою користь судові витрати по справі в сумі 5 036,04 грн., з яких судовий збір 2036,10 грн. та 3 000 грн. витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що відповідачка незаконно проживає у вказаному будинку, 5/6 частин якого належить позивачці на праві власності згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 100, номер об`єкта в РПВН : 27717259), виданого на підставі нотаріально посвідченого свідоцтва від 01.12.2021 р. (реєстр. № 2678), відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі Акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д.М. від 26.11.2021 року.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2023 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5/6 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з одного житлового будинку під літ. «А,а,а1», загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 14,8 кв.м, літньої кухні під літ. «Б», сараю під літ. «В», вбиральні під літ. «Д», спорудження № 1-6,1, шляхом виселення ОСОБА_1 з вказаної частини будинку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в сумі 2036,10 грн. (а.с.87-94).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Шепель В.С., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2023 року, ухвалення нового судового рішення та залишення позову без розгляду (а.с.97-98).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , посилаючись на законність судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення (а.с.114-116).

У зв`язку із достроковим закінченням відрядження судді Херсонського апеляційного суду Орловської Н.В. на підставі рішення Вищої ради правосуддя №567/0/15-23 від 30 травня 2023 року (із змінами відповідно до рішення №572/0/15-23 від 31 травня 2023 року), на підставі пункту 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28 грудня 2018 року (із змін. та доп.), протоколом від 15.06.2023 року визначено інший склад суду: головуючий суддя Сегеда С.М., судді: Ігнатенко П.Я., Пузанова Л.В. (а.с.118).

В подальшому, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2023 року, судді Ігнатенко П.Я., Пузанова Л.В. замінені на постійно діючий склад колегії суддів: Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М. (а.с.120).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 13.09.2019 р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 23.03.2021 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто грошові кошти в сумі 276613,20 грн. та судові витрати в розмірі 8552,40 грн., яке набрало законної сили з дня прийняття, тобто 23.03.2021 р. (а.с. 25-31).

На підставі цього судового рішення, постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. «Про передачу майна стягувачу в рахунок часткового погашення боргу» ВП № 65918115 від 26.11.2021 року за виконавчими документами (виконавчий лист № 509/1013/18 від 22.10.2019 року) стягувачу ОСОБА_2 передано нерухоме майно, а саме: 1/6 частину та 2/3 частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, за адресою АДРЕСА_1 , який в цілому складається з одного житлового будинку літ. «А,а,а1», літньої кухні під літ. «Б», сараю. під літ. «В», вбиральні під. літ. «Д», спорудження №1-6,1, загальної площею 44,7 кв.м., житловою 14,8 кв.м, що належаать боржнику : ОСОБА_1 на праві приватної власності (а.с. 14-20).

Згідно свідоцтва приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. від 01.12.2021 р., відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», та на підставі Акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д.М. від 26 листопада 2021року, посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з 5/6 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з житлового будинку літ.«А,а,а1», житловою площею 14,8 кв.м, загальною площею 44,7 кв.м., літньої кухні під літ. «Б», сарая під літ. «В», вбиральні під літ. «Д», спорудження №1-6,1, вартістю 203604,10 грн. Зазначене відбулось, так як майно не реалізовано (торги не відбулися), в свою чергу стягувач ОСОБА_2 виявила бажання залишити за собою непродане майно, про яке вказано вище.

При цьому, суд обґрунтовано виходив із вимог, передбачених ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 379, 387 ЦК України.

Суд першої інстанції також правильно вказав, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Так, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) - задоволення вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Крім того, за змістом п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, остання гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19), відповідно до ст. 387 ЦК України та ч.3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

У постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 709цс16 від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16 міститься висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Як було вказано вище, право спільної часткової власності на 5/6 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами зареєстровано за власником ОСОБА_2 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва серія та номер № НОМЕР_1 від 01.12.2021 року, виданого приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. (номер запису про право власності 45384392 від 01.12.2021року) (а.с. 13).

Суд обгрунтовано зазначив, що з позову вбачається, що позивачкою вживались заходи досудового розгляду справи, шляхом пропозиції відповідачці добровільно передати 5/6 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та виселення із житлового будинку, які на праві приватної власності належить позивачці та знятись із реєстрації за вказаною адресою: АДРЕСА_1 , але відповідачка категорично відмовилась виконувати добровільно постанову приватного виконавця Колечко Д.М. про передачу майна стягувачу в рахунок часткового погашення боргу ВП № 65918115 від 26.11.2021року за виконавчими документами (виконавчий лист № 509/1013/18 від 22.10.2019 року) стягувачу ОСОБА_2 та вимогу позивачки про добровільне виселення із житлового будинку, навіть не дивлячись на звернення позивача до правоохоронних органів а саме до відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про те, що незаконними діями відповідача ОСОБА_1 грубо порушені охоронювані Законом конституційні права на володіння, користування і розпорядження своєю власністю позивача ОСОБА_2 , яка вимушена сплачувати орендну плату за проживання разом із трьома неповнолітніми дітьми в чужому будинку (на даний час четверо дітей) (а.с.136-звор. 137).

Що стосується вимог заявника апеляційної скарги про необхідність залишення позову без розгляду через несплату судового збору за вимогу про виселення відповідача із займаного житлового приміщення, то колегія суддів вважає їх безпідставними, так як вимога позивача стосується витребування у відповідача житлового приміщення, а саме 5/6 частин житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності (а.с.13), а виселення відповідача ОСОБА_1 це спосіб цього витребування.

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги щодо не встановлення судом першої інстанції вартості спірного майна, так як ця вартість вбачається із Свідоцтва про право власності позивача ОСОБА_2 на 5/6 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудам, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і встановлена в Акті про передачу вказаного майна стягувачу у рахунок погашення боргу і складає 203 604,10 грн. (а.с.12, 14-16).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Шепеля В.С. не підлягає задоволенню, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2023 рокупідлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шепеля Віталія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Через перебування судді Драгомерецького М.М. у відпустці, повне судове рішення складено 29.04.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М.Драгомерецький