РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року

м. Рівне

Справа № 572/92/22

Провадження № 22-ц/4815/992/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Державна казначейська служба України

треті особи, які не заявляють

самостійних вимог

на стороні відповідача: Головне Управління Національної поліції в Рівненській

області

Рівненська обласна прокуратура

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Рівненської обласної прокуратури, Головного Управління національної поліції в Рівненській області на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 04 червня 2024 року (ухвалене у складі судді Оборонової І.В., повний текст рішення суду складено 14 червня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Головне Управління Національної поліції в Рівненській області, Рівненська обласна прокуратура про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, -

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 31 травня 2017 року слідчим Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області Титечко В.В., за погодженням із заступником керівника Сарненської місцевої прокуратури Стельмащуком A.B., повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

Ухвалою слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 09 червня 2017 року її відсторонено від займаної посади на строк до двох місяців, в межах строку досудового розслідування, до 08 серпня 2017 року включно. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 26 червня 2017 року, вказану ухвалу скасовано.

31 липня 2017 року прокурором Сарненської місцевої прокуратури був затверджений обвинувальний акт стосовно неї, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, який направлений для розгляду по суті у Сарненський районний суд Рівненської області (справа №572/1803/17).

За результатами розгляду даної справи, 12 квітня 2018 року Сарненським районним судом Рівненської області ухвалений вирок, яким її визнано не винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. Проте вказаний вирок, ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 03 липня 2018 року - скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Сарненського районного суду Рівненської області.

26 листопада 2019 року Сарненським районним судом Рівненської області, ухвалений вирок, яким ОСОБА_1 визнано не винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 07 липня 2021 року вказаний вирок залишено без змін.

Прокурор, у свою чергу, із касаційною скаргою до Верховного Суду, не звертався, відтак, ухвала Волинського апеляційного суду від 07 липня 2021 року є остаточною, а вирок Сарненського районного суду Рівненської області 07 липня 2021 року набрав законної сили.

ОСОБА_1 вважає, що внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, має право на відшкодування моральної шкоди.

Вона перебувала під слідством і судом з 31 липня 2017 року по 07 липня 2021 року (день постановлення ухвали Волинським апеляційним судом), тобто 3 роки 11 місяців та 24 дні, що повинно округлюватися до одного повного місяця, а тому фактично вона перебувала під слідством і судом 4 роки, тобто 48 місяців.

Мінімальний розмір відшкодування за її перебування під слідством і судом становить 312 000 (триста дванадцять тисяч) гривень (48 місяців * 6500 грн = 312 000 грн), які слід стягнути із держави, в особі Державної казначейської служби України, за рахунок Державного бюджету України.

Крім того, вказує, що окрім вже зазначеного мінімального розміру морального відшкодування, вона зазнала додаткової моральної шкоди, оскільки через вкрай тривалий термін перебування під слідством і судом та застосування до неї безпідставного заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від займаної посади у неї було постійне нервове напруження, з`явилися переживання. Вона була змушена змінити сталий спосіб життя та погіршилися відносини у сім`ї та із оточуючими. Розмір такого відшкодування має становити 150 000 грн.

Вказувала, що через перебування її під слідством і судом, відсутності у неї юридичної освіти та необхідності в отриманні захисту у кримінальному провадженні, вона була змушена звернутись до адвоката, з яким 04 грудня 2017 року уклала договір про надання правової допомоги, якому сплатила гонорар в розмірі 150000,00 грн. Загальна сума грошових коштів (шкоди), які позивачка бажає стягнути з відповідача складає 612 000 грн.

Просила суд стягнути з держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, на її користь шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду в сумі 612000,00 грн., з яких 462000,00 грн. - моральна шкода та 150000,00 грн. - витрати на юридичну допомогу (захист адвоката) у кримінальному провадженні. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 04 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Головне Управління Національної поліції в Рівненській області, Рівненська обласна прокуратура про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду в сумі 377 866,66 грн. (триста сімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят шість гривень 66 коп.)

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи обставини справи, доведеність факту незаконного перебування позивачки під слідством і судом протягом значного терміну та понесення, у зв`язку з цим моральних страждань, характер і обсяг багаторічних душевних страждань ОСОБА_1 , що викликані тривалим судовим розглядом справи, під час яких вона була змушена доводити свою невинуватість, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та інших негативних наслідків морального характеру, конкретних обставин цієї справи, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважав що відшкодуванню підлягає моральна шкода в сумі 377 866,66 грн., тобто за 47 місяців і 7 днів перебування під слідством та судом.

Не погоджуючись із рішенням суду, Рівненська обласна прокуратура оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі вказує, що розмір моральної шкоди, який може бути стягнуто на користь ОСОБА_1 , має визначатися з розрахунку 1600 грн на місяць відповідно до вимог ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік".

Цей розмір є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Водночас, позивачкою не надано доказів, які саме додаткові зусилля для організації свого життя нею здійснено, та яким чином змінилось її життя, в чому саме полягали життєві зміни у зв`язку з перебуванням під слідством та судом.

Викладення позивачкою обставин із свого життя без належного підтвердження не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, адже згідно вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України, докази повинні відповідати визначеним у цих статтях критеріям і свідчити у їх сукупності про наявність таких підстав.

Якщо позивачка і має право на стягнення такої шкоди, то заявлена сума до відшкодування не повинна була б перевищувати 75 561,29 грн.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Позивачем не надано будь-яких доказів, які б об`єктивно свідчили про страждання, заподіяні позивачу через фізичний чи психологічний вплив, внаслідок здійснення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, що в свою чергу призвело б до погіршення стану здоров`я або позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, моральної втрати, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагало б додаткових зусиль для організації свого життя.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення, в частині задоволених вимог та зменшити розмір відшкодування до гарантованого державою мінімуму, відповідно до положень ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік".

16 липня 2024 року Головне управління національної поліції в Рівненській області Національної поліції України подало апеляційну скаргу, у якій покликається на незаконність оскаржуваного рішення.

Вказує, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Виправдовувальний вирок суду не є безумовною та обов`язковою підставою відшкодування шкоди, оскільки є лише причиною для виникнення в особи права на таке відшкодування, тоді як факт заподіяння шкоди потребує окремого обґрунтованого доведення позивачем.

Щодо позивачки, працівники поліції та працівників прокуратури Рівненської області діяли в межах наданих їм повноважень відповідно до чинного законодавства, тоді як доказів про визнання їх дій неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факту завдання їй цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди.

При обрахунку розміру моральної шкоди порушено вимоги матеріального права, а саме ст. 23 ЦК України, згідно якої при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості та ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік".

Мінімальним розміром заробітної плати на час розгляду справи, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, визначено законодавством на рівні 1600 гривень. Враховуючи час перебування позивачки під слідством та судом - 47 місяців 7 днів, розмір відшкодування має становити: 1600 х 47 + ((1600:30) х7) = 75 573,3 грн.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03 лютого 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження № 0000007 за ч. 2 ст.191 та ч.1 ст. 366 КК України.

31 травня 2017 року позивачці ОСОБА_1 оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.191 та ч.1 ст. 366 КК України (а.с.9-11).

Ухвалою слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 09 червня 2017 року справі №572/1288/17 задоволено клопотання слідчого Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області Титечко В.В. та відсторонено позивачку від посади виконуючої обов`язки директора комунального підприємства "Трудівник", на строк до 2-х місяців в межах строку досудового розслідування, до 08 серпня 2017 року включно (а.с.13-14). Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 26 червня 2017 року, вказану ухвалу скасовано (а.с.15-16).

31 липня 2017 року відносно позивачки у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 03 лютого 2017 року, затверджений обвинувальний акт за ч. 2 ст.191 та ч.1 ст. 366 КК України (а.с.12), який Сарненською місцевою прокуратурою направлено для розгляду до Сарненського районного суду Рівненської області.

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2018 року (справа №572/1803/17) ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні - службовому підробленні, а саме: видачі службовою особою завідомо неправдивих документів та у пред`явленому обвинуваченні у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем - за недоведеністю, а також за відсутністю в діянні обвинуваченої складу та події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України (а.с.17-24).

Вказаний вирок скасовано ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 03 липня 2018 року, а справу направлено на новий судовий розгляд до Сарненського районного суду Рівненської області (а.с.25-28).

За результатами нового судового розгляду, 26 листопада 2019 року Сарненським районним судом Рівненської області ухвалено вирок, яким ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні службовому підробленні, а саме: видачі службовою особою завідомо неправдивих документів та у пред`явленому обвинуваченні у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за відсутністю в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366, ч.2 ст. 191 КК України (а.с.29-35).

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 07 липня 2021 року вказаний вирок залишено без змін. Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2019 року по справі №572/1803/18 набрав законної сили 07 липня 2021 року (а.с. 36-41).

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких відокремлено посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що відповідно до цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду").

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону).

Статтею 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 вказано, що "відповідно до частини 3 статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування".

Доводи апеляційних скарг про те, що розмір моральної шкоди повинен бути визначений виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 1600 грн, встановленого у ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду безпідставні.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) вказано, що "моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що: у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

На безпідставність доводів органів прокуратури щодо визначення розміру моральної шкоди виходячи з розміру 1600 грн вказує Верховний Суд в Ухвалі від 07 серпня 2024 року у справі № 523/13013/23 (провадження № 61-11046ск24).

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування шкоди за час перебування під слідством та судом, суд першої інстанції правильно застосував правило частини третьої статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" та дійшов обґрунтованого висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно визначати з розрахунку мінімальної заробітної плати у розмірі 8 000,00 грн, встановленого законом на момент розгляду справи за 47 місяців та 7 днів безпідставного притягнення позивачки до кримінальної відповідальності перебування під слідством та судом: 377 866,66 грн = 8000 грн. х 47 +((8000: 30 ) х 7).

Доводи апеляційних скарг щодо ненадання ОСОБА_1 доказів незаконності проведення дій чи прийняття рішень під час досудового розслідування, не заслуговують на увагу, оскільки обставина протиправності діянь слідчих та/або прокурорів не підлягає обов`язковому встановленню в окремому судовому рішенні, так як право на відшкодування моральної шкоди позивачці прямо передбачено п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" і виникло у зв`язку з постановленням щодо неї виправдувального вироку суду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду по справі №761/20935/19 від 11 серпня 2021 року, по справі № 751/4400/21 від 01 березня 2023 року.

Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Інші доводи апеляційних скарг апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Рівненської обласної прокуратури, Головного Управління національної поліції в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 04 червня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 13 вересня 2024 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.