КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 761/2158/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/7813/2024Головуючий у суді першої інстанції -Юзькова О.Л. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді ВерлановС.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргуособи, яка може отримати статус учасника справи - ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Кушнірем Богданом Сергійовичем, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, яка мотивована тим, що ОСОБА_2 має намір звернутися до суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 26.10.2018 у загальному розмірі 151 479,45 доларів США., що еквівалентно 5 744 812,70 грн. (37,9247 грн. за долар США станом на 17.01.2024 р.).

Заявник зазначав, що оскільки ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань за договором позики, вона може здійснити заходи, спрямовані на приховування належного їй майна чи його умисного відчуження з метою уникнення відповідальності, тому є обґрунтовані підстави вважати, що належне ОСОБА_1 майно може зникнути, що зробить неможливим виконання рішення суду або значно утруднить його виконання. Також зазначав, що ОСОБА_1 має намір продати належне їй на праві власності нерухоме майно, оскільки не планує проживати в Україні в зв`язку із воєнним станом в Україні, а планує виїхати та проживати в одній із країн Європи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2024 заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Накладено арешт на квартиру загальною площею 70,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , р.н. НОМЕР_1 , на машиномісце/паркомісце, загальною площею 14,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , р.н. НОМЕР_2 , та на квартиру загальною площею 53,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , р.н. 000.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 , через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість та незаконність даної ухвали, просить її скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що договір позики є підробленим документом, оскільки ОСОБА_1 коштів у ОСОБА_2 не позичала та договір позики не укладала. Зазначає, що підпис у договорі є несправжнім, а отже підроблений договір не може бути належним та достовірним доказом.

Зазначає, що у зв`язку з цим, 01.02.2024 до Подільського УП ГУНП у м. Києві подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень.

ОСОБА_2 , через свого представника подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що обраний заявником захід забезпечення позову є співмірним з заявленими вимогами, зважаючи на навяність інформації про вартість нерухомого майна, та не обмежить права ОСОБА_1 , адже має тимчасовий характер та цілком узгоджується з критерієм розумності, обґрунтованості та адекватності.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - Кушнір Б.С. підтримав апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням предмету спору і змісту заявлених вимог, характеру взаємовідносин сторін по справі та зважаючи на те, що у разі задоволення позовних вимог та не вжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, одним із видів такого забезпечення є заборона вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено, чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник реальний спір.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики. Ціна майбутьнього позову становить 5 744 812,70 грн.

Власником квартиризагальною площею 70,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , р.н. НОМЕР_1 , машиномісця/паркомісця, загальною площею 14,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , р.н. НОМЕР_2 , та квартири загальною площею 53,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , р.н. НОМЕР_3 є ОСОБА_1 .

Зазначена інформація підтверджується матеріалами справи, а саме інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.01.2024 номер інформаційної довідки 362109148, 362108652, 362110872 які міститься в матеріалах справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий спосіб забезпечення позову повністю кореспондується викладеним підставам позову і відповідає тим діям, які власник може вчинити. Тобто, спосіб забезпечення позову здатний забезпечити захист інтересів позивача у випадку задоволення позову і присікти дії, які ускладнять або зроблять неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір позики є підробленим документом, не може бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з огляду на те, що оцінка законності та обґрунтованості позовних вимог має бути надана судом під час вирішення спору по суті, а застосовані у справі заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і не перешкоджають користуванню житлом, а за наявності, передбачених законом підстав (стаття 159 ЦПК України), відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому апеляційний суд залишає її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка може отримати статус учасника справи - ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Кушнірем Богданом Сергійовичем залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 29квітня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома