ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Пузін Денис Миколайович на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 березня 2024 року, ухваленого суддею Черковим В.Г., повний текст судового рішення складено 13 березня 2024 року,

ВСТАНОВИВ

У червні 2023 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказав, що 20.01.2021 р. між сторонами було укладено кредитний договір №801, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 77 325,29 грн. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, внаслідок чого станом на 17.01.2023 р. має заборгованість у розмірі 103 858,57 грн., з яких: заборгованість по сумі кредиту 77 325,29 грн., заборгованість по процентам 15,16 грн., заборгованість по комісії 26 518,12 грн.

Просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 13 березня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №801 від 20.01.2021 р. станом на 17.01.2023 р. у розмірі 77 340 (сімдесят сім тисяч триста сорок) грн.. 45 коп., з яких: заборгованість по сумі кредиту 77 325 (сімдесят сім тисяч триста двадцять п`ять) грн. 29 коп., заборгованість по процентам 15 (п`ятнадцять) грн.. 16 коп., а також судовий збір у розмірі 1986 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят шість) грн.. 16 коп.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Пузіна Д.М. оскаржив рішення суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким відмовити Акціонерному товариству «Перший український міжнародний банк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 .

При цьому, скаржник зазначає, що вимоги позивача не узгоджуються з діючим законодавством.

Вказує, що починаючи з 24 лютого 2022 року в Україні діє воєнний стан. Посилаючись на п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року), вказує на те, що Банк не мав права нараховувати позичальнику, який мав прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, комісію, оскільки за законом відповідач звільнений від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 , позивач Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, залишити без змін. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції позов задовольнив частково, стягнув заборгованість за тілом кредиту та процентами, у стягненні комісії в сумі 26 518,12 грн. відмовив. Відповідач, аргументуючи свою апеляційну скаргу посилається саме на незаконність вимог щодо комісії та просить рішення скасувати повністю, інших аргументів в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Розгляд апеляційної скарги просить проводити без участі представника позивача.

10.09.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи через його зайнятість в Шевченківському районному суді м.Запоріжжя у кримінальному провадженні. Копії підтверджуючих документів буде надано у наступному судовому засіданні.

Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст.17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Згідно із ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також, беручи до уваги, що позиція сторони відповідача викладена в апеляційній скарзі та почута судом апеляційної інстанції, доказів участі адвоката в іншому судовому засіданні до клопотання не надано, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено,що 20.01.2021 р. між сторонами було укладено кредитний договір №801, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 77 325,29 грн.

Відповідач заперечував факт підписання ним кредитного договору №801 від 20.01.2021 р., проте належних та допустимих доказів не надав.

Як вбачається з розрахунку суми заборгованості наданого позивачем, відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, внаслідок чого станом на 17.01.2023 р. має заборгованість у розмірі 103 858,57 грн., з яких: заборгованість по сумі кредиту 77 325,29 грн., заборгованість по процентам 15,16 грн., заборгованість по комісії 26518,12 грн.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту та процентів, виходив з їх обґрунтованості та доведеності належними та допустимими доказами.

Відмовляючи Банку у стягненні з відповідача заборгованості по комісії у розмірі 26 518,12 грн., суд першої інстанції керувався нормами п.18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення"Цивільного кодексу України, а також п.61 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення"Закону України "Про споживче кредитування" й виходив з того, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вище норм закону, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.

Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до положень частин 1-2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позивачем на підтвердження заявлених до ОСОБА_1 позовних вимог суду надано наступні докази: Заява №801 від 19.01.2021; Паспорт споживчого кредиту від 19.01.2021, які особисто підписані позичальником під час укладення кредитного договору; Платіжна інструкція від 20 січня 2021 року про перерахування Банком ОСОБА_1 кредитних коштів на суму 77 325,29 грн. по кредитному договору №801 від 19.01.2021; розрахунок заборгованості за кредитним договором; виписка по особовому рахунку; ксерокопія паспорта (а.с.4- зворот, 5-12;14- зворот; 15-17), які у сукупності підтверджують укладення між сторонами кредитного договору, видачу кредитних коштів ОСОБА_1 та невиконання останнім зобов`язання з повернення кредиту.

Надані позивачем докази, відповідачем не спростовані та суду не доведено належними та допустимими доказами, що останній спірний кредитний договір не укладав, кредитних коштів не отримував, а відтак висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку кредитних коштів та процентів за користування кредитом, колегія суддів вважає правильним та належним чином обґрунтованим.

Відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні з 24.02.2022 р. введено режим воєнного стану.

15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено новим пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Окрім того розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування"доповнено пунктом 61, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

Отже, з урахуванням наведених вище норм закону, суд першої інстанції на законних підставах відмовив Банку у задоволенні позову в частині стягнення комісії.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Пузін Денис Миколайович залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено 11 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: