Справа № 464/7211/23
пр.№ 2/464/324/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді Сабари Л.В.,

секретаря судового засідання Андрушко Н.М.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Висоцької Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України, про стягнення матеріальної шкоди,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі 240 089,40 грн., а також судові витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 4 800,00 грн. та 2 448,89 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02.08.2023 на АДРЕСА_1 транспортний засіб марки «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_1 , що належить йому на праві власності, отримав пошкодження, внаслідок загоряння транспортного засобу марки «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_2 , який належить відповідачу ОСОБА_3 . Так, на той момент транспортний засіб марки «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_1 , був застрахований в Страховій компанії ТДВ «СГ «Оберіг», водночас цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як власника автомобіля марки «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_2 , на момент вказаного випадку застрахованою не була. Згідно з звітом №ФД-0237 ринкова вартість транспортного засобу марки «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_1 , до пошкодження становить 444 455,30 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 240 089,40 грн. без ПДВ, вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням знову становить 117 682,86 грн. без ПДВ. Зазначає, що звертався до МТСБУ, з метою отримання коштів на відшкодування завданої шкоди, однак отримав відмову. Таким чином, зважаючи на те, що автомобіль відповідача не був застрахованим, внаслідок загоряння такого завдано пошкодження його транспортному засобу, покликаючись на ст. ст. 1166, 1192 ЦК України, просить стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 240 089,40 грн. Крім того вказує, що для проведення незалежної експертної оцінки автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_1 , поніс витрати у розмірі 4 800,00 грн., які, а також судовий збір у розмірі 2 448,89 грн., підлягають стягненню з відповідача.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 24.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

06.11.2023 через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення представника третьої особи МТСБУ Висоцької Х.О., відповідно до яких зазначає, що будь-які зобов`язання у МТСБУ перед позивачем відсутні та не можуть виникнути, з огляду на те, що обов`язковою умовою здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) є настання страхового випадку, тобто настання дорожньо-транспортної пригоди, в розумінні Правил дорожнього руху. Вказане унеможливлює відкриття регламентної (позасудової) справи МТСБУ та прийняття рішення про здійснення відшкодування на користь позивача, незважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як власника автомобіля марки «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_2 , не була застрахована. Разом з тим, вказує, що вказані обставини не перешкоджають зверненню позивача з вимогою про відшкодування шкоди з особи, яка таку заподіяла.

Позивач в судовому засіданні повідомив, що позов підтримує повністю, і так як горів автомобіль відповідача, полум`я котрого перекинулося на його автомобіль, що був припаркований поруч, тому вважає, що останній має відшкодувати шкоду. Додатково вказав, що звечора припаркував автомобіль на автозаправочній станції, де перебував відповідач, та котрому він заплатив 40 грн., щоб автомобіль там знаходився впродовж ночі. Посеред ночі, до нього зателефонували працівники поліції та повідомили, що горів автомобіль. Але так, як він знаходився за 100 км. від місця, та була комендантська година, тому лише зранку з дружиною туди приїхав. Викликав працівників поліції, котрі оглянули все та склали акт, в котрому вказали, що внаслідок пожежі пошкодженого його автомобіль. Потім, він сам оглянув автомобіль, через інтернет знайшов експерта, з котрим домовився про огляд та поїхав за місцем проживання відповідача, котрий там підписав необхідні документи, а саме про час та місце огляду автомобіля. Через 2 дні, експерт оглянув автомобіль в його присутності та відповідача, після чого надав звіт. Відповідач все підписував. Того ж дня, він автомобіль із АЗС забрав, котрим самостійно поїхав. Крім того, вказав, що на момент припаркування автомобіля відповідних дорожніх знаків, розмітки там не було, розумів, що залишає автомобіль на АЗС, ствердив, що завжди там залишав, оскільки працює на автостанції 5, та домовляється про це із сторожами. Звертався до МТБУ, так як від поліції дізнався, що ОСОБА_3 не мав страхового полюса, щодо відшкодування шкоди, однак йому було відмовлено. Наразі автомобіль ним відремонтовано.

Представник позивача повністю підтримав доводи викладені у позовній заяві, та пояснив, що була завдана шкода автомобілю позивача, а саме пошкоджена злівої сторони. Переконаний, що позивач не мав права керувати автомобілем, так як в нього відсутній полій страхування, а також зобов`язаний доглядати автомобіль. Це і було причиною загоряння автомобіля та спричинення шкоди позивачу. Зазначив, що висновки у звіті про пожежу щодо ймовірності причин не заперечуються сторонами, тому вважає, що в судовому засіданні доведено, що причиною займання був стан електропроводки автомобіля відповідача. Інших доказів, про те, що відповідач допустив неналежний стан електрики в автомобілі не має. Доказом розміру збитків є звіт про оцінку.

Відповідач в судовому засіданні повідомив, що з позовними вимогами не погоджується, вказав, що працював охоронником на АЗС позмінно. Звечора, до нього підійшов позивач, та попросив залишити автомобіль на деякий час, оскільки має приїхати дружина та забрати. Однак, вона не приїжджала. Станом на час виникнення пожежі на АЗС був ремонт, тому він знаходився в автомобілі. Ствердив, що вогонь почався ззаду автомобіля, оскільки він сидів на водійському сидінні, потім почав горіти салон, і можливо через газ, йому було важко вживати заходів. Вказав, що вогонь також зачепив його, горів одяг зі спини. Коли він вибрався із автомобіля, приїхали працівники поліції та пожежники. Вказав, щого автомобіль згорів повністю, а автомобіль позивача частково був зачеплений вогнем, зокрема фарба на дверках. Потім приїхав позивач, казав заплатити 200 дол., коли він сказав, що не має таких грошей, привіз свого експерта, з котрим записували, що вважали за потрібне. Він підписував якісь документи, але таких не читав, оскільки декілька днів перебував у шоковому стані, так ця пригода біла для нього великою травмою. Зазначив, що в автомобілі радіо відсутнє, він автомобіль не прогрівав, оскільки це було літо, ремонтував автомобіль тільки на СТО, так як майстром не являється. Проходив техогляд. Вважає, що це був підпал, оскільки електропроводка в нього була у доброму стані, а вогонь розпочався ззаду автомобіля.

Представник третьої особи повідомила, що позов необґрунтований та до задоволення не підлягає. Вказала, що це не ДТП, тому у МТСБУ не має підстав для здійснення виплат. Звернула увагу, що позивачем не надано жодних доказів, про те, що у відповідача був відсутній поліс страхування, розмір шкоди та причинний зв`язок не доведено. Зокрема відсутні будь-які докази про стан автомобіля до події, що пошкодження на момент оцінки виникли внаслідок пожежі, які пошкодження пов`язані з пожежею. Вказала, що володілець автомобіля, зобов`язаний слідкувати за транспортним засобом, тоді як АЗС є місцем підвищеної небезпеки, а тому поведінка позивача є необґрунтованою, та такою, що могла сприяти виникненню пошкоджень. Висловила зауваження щодо ремонтної калькуляції, котра містить суперечності, в частині дати формування цін, що мають бути на момент події, а не на момент складання звіту.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, беручи до уваги матеріали позовної заяви та відсутність відзиву на позов, суд при вирішенні спору зважає на таке.

Між сторонами виник спір з приводу відшкодування шкоди, спричиненої майну позивача.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною третьою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ст. 1166 ЦК України передбачено, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено наступне.

Як вбачається з Акту про пожежу від 02.08.2023 такий складено про те, що 02.08.2023 у у АДРЕСА_1 близько 00.40 хв виникла пожежа в легковому автомобілі ВАЗ 21099 н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 внаслідок котрої знищено вищевказаний автомобіль та пошкоджено автомобіль Mitsubishi Outlander н.з. НОМЕР_1 , а саме лакофарбне покриття на площі 3 м.кв та навісні комплектуючі елементи автомобіля з лівої сторони. Ймовірною причиною пожежі визнано аварійний режим роботи бортової мережі автомобіля із подальшим горінням. Примірник акту про пожежу отримав ОСОБА_3 (а.с.8-9)

Згідно платіжної інструкції вбачається, що 09.08.2023 ОСОБА_5 на рахунок ОСОБА_6 здійснив переказ на суму 4800 грн. в рахунок плати за експертизу мітсубіші НОМЕР_1 (а.с. 10)

З Договору про проведення незалежної експертної оцінки транспортного засобу від 03.08.2023 вбачається, що такий укладений між суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з приводу виконання експертного дослідження КТЗ Mitsubishi Outlander н.з. НОМЕР_1 з метою визначення ринкової вартості ТЗ, вартості відновлювального ремонту, вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу, матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ. Вартість робіт становить 4800 грн. та оплачується згідно предоплати (а.с.11-12).

Згідно листа МТСБУ № 3-01б/28962 від 04.09.2023 адресованого ОСОБА_1 встановлено, що МТСБУ не встановили правових підстав для здійснення відшкодування заподіяної останньому шкоди(а.с. 13).

Зі звіту про причини виникнення пожежі вбачється, що в автомобілі ВАЗ 21099 н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 02.08.2023 виникла пожежа та було розглянуто три можливі причини її виникнення: розгерметизація паливної системи двигуна автомобіля (мало ймовірна), підпал ( частково відхилена), несправність електричної системи легкового автомобіля (з даного приводу зроблено припущення що в процесі експлуатації автомобіля електропроводка, що прокладена в панелі салону авто могла втратити свою здатність, у зв`язку із чим визнано найбільш ймовірною причиною пожежі несправність електричної системи легкового автомобіля) (а.с. 14-20).

Згідно звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу від 09.08.2023 вбачається, що таку виконав ОСОБА_6 , об`єктом оцінки являвся КТЗ Mitsubishi Outlander н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , та встановлено, що ринкова вартість КТЗ до пошкодження - 444455,3 грн., вартість відновлювального ремонту - 240089,4 грн., та вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу - 117682,86 грн. без ПДВ. При цьому встановлено, що огляд автомобіля проведено 04.08.2023 в присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_7 У розділі назва деталей та опис пошкоджень, оцінювачем лише щодо боковини ЗЛ верхня зона деформована від термічної дії зазначено площину 4х5х3х5, по інших пошкодженнях такі дані відсутні. Одночасно оцінювач в акті вказував причини пошкодження окремих деталей внаслідок термічної дії (а.с.21-56)

Суд, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовної заяви, взявши до уваги заперечення зі сторони відповідача надані в судовому засіданні, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, при вирішенні спору вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Судом встановлено, що 02.08.2023 у м.Львів, вул. Зелена, 151 б близько 00.40 хв виникла пожежа в легковому автомобілі ВАЗ 21099 н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , та біля котрого був припаркований автомобіль Mitsubishi Outlander н.з. НОМЕР_1 належний на праві власності ОСОБА_1 .

Вказані обставини суд вважає доведеними позивачем та підтверджені відповідачем.

Разом з тим, з пояснень сторін, було встановлено що пожежа мала місце на території автозаправочної станції, де працював відповідач.

Станом на 02.08.2023 ринкова вартість КТЗ до пошкодження становила 444455,3 грн., вартість відновлювального ремонту була 240089,4 грн., а вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу складала 117682,86 грн. без ПДВ.

На момент розгляду справи, позивачем не надано жодних доказів проведення ремонту автомобіля та вартість понесених витрат.

При вирішенні спору, суд вважає за необхідне звернути увагу ще на таке.

Як вбачається із доводів позивача, викладених у позовній заяві, останній, на правову підставу відшкодування шкоди ,посилається на положення ст.ст. 1166 та 1192 ЦК України.

Згідно п.2 Постанови ПВСУ № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як вбачається з доводів позивача, відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду в силу того, що транспортний засіб останнього не був застрахований, а пошкодження автомобіля позивача відбулося від автомобіля відповідача.

Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд звертає увагу, на те, що твердження про відсутність страхового полісу призвело до спричинення шкоди, є нелогічними, оскільки не доведено, яким чином, виконання зобов`язання відповідачем щодо укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів могло запобігти пожежі. У зв`язку із чим, в даному випадку відсутній причинно-наслідковий зв`язок.

Одночасно, зважаючи на те, що позивачем не надано жодних доказів відсутності чинного страхового полісу у відповідача на момент виникнення події, таким чином не доведено, що останнім порушено вимоги чинного законодавства, що встановлювали зобов`язання відповідачу з даного приводу, а тому такі мотиви є голослівними.

Порушення інших зобов`язань відповідачем, що свідчили б про його неправомірні дії чи бездіяльність (що є обов`язковою ознакою, котра підлягає встановлення для вирішення питання про відшкодування шкоди на підставі ст. 1166 ЦК України) позивачем у позові не вказано, та документів, котрі б засвідчували протиправність такої діяльності до позову не долучено, що позбавляє суд можливості встановити, що шкода заподіяна неправомірними діями ОСОБА_3 .

Однак, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Одночасно, ч.1,2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

При цьому, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від порушення характеру, невизнання чи оскарження. Таке право чи інтереси мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оскарження та зумовлених цими діяннями наслідками (аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у постановах від 5 червня 2018 року у справі N 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15 -ц, від 11 вересня 2019 року у справі N 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі N 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі. N 469/1044/17 (пункт 67), від 26 січня 2021 року у справі N 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі N 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справах N 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах N 334/3161/17 (пункт 55) і N 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі N 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі N 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі N 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі N 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 червня 2021 року у справі N 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі N 143/591/ 20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі N 209/3085/20 (пункт 21)).

Таким чином, зважаючи на висновки викладені ОП КЦС ВС у постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21), суд при вирішенні спору бере до уваги, що автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки. При цьому, така позиція ВС мотивована тим, що перелік видів діяльності, що створює підвищену небезпеку, який наведений у ч. 1 ст. 1187 ЦК України, не вичерпний. Транспортний засіб, який не рухався (зберігався на автостоянці), але спричинив завдання шкоди внаслідок його загоряння через технічну несправність електричної чи паливної системи, слід кваліфікувати як джерело підвищеної небезпеки у розумінні ч. 1 ст. 1187 ЦК України. Транспортний засіб кваліфікується як джерело підвищеної небезпеки не через його можливість рухатись, а через його конструктивні особливості, що зумовлює наявність у власника або особи, яка володіє відповідним транспортним засобом на іншому правовому титулі, обов`язків, що опосередковують необхідність недопущення завдання шкоди іншим особам (зокрема, необхідність дотримання низки технічних вимог, порушення яких може мати наслідком ймовірне неконтрольоване завдання шкоди). Транспортний засіб, який не використовується (зберігається), створює ймовірне підвищене заподіяння шкоди через неможливість повного контролю з боку особи в процесі його використання за умови наявності у відповідного транспортного засобу небезпечних конструктивних елементів (зокрема, паливна та електрична системи автомобіля).

За таких обставин, беручи до уваги, що сторони погодилися, що шкода автомобілю позивача могла бути спричинена внаслідок пожежі, що мала місце в автомобілі відповідача, суд приходить до переконання, що в даному випадку слід застосувати положення ст. 1187 ЦК України, за змістом котрої встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Так, вказаною нормою закріплено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому суд враховує, що питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки роз`яснені постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013.

Зокрема, у п.4 вказано, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч) (п.5 Постанови).

У пунктах 7, 10 роз`яснено, що розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено в залежності від умислу потерпілого, під котрим слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. При цьому, у кожному конкретному випадку має вирішуватись чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), що сприяла виникненню або збільшенню шкоди, з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Також, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, слід враховувати положення статті 1192 ЦК. При цьому, зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків) (п.14 Постанови).

З вищевикладеного слідує, що у випадку спричинення шкоди, завданої діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки на позивача покладається обов`язок довести факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також те, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи (акту про пожежу, звіт про причину виникнення пожежі), суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_3 є власником автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_2 . Доказів, про перебування вищевказаного автомобіля у користуванні чи володінні інших суб`єктів суду не надано.

У зв`язку із чим, суд вважає доведеним факт події за участю відповідача, котрий є особою, яка відповідно до закону зобов`язана нести відповідальність.

Щодо встановлення розміру завданої шкоди, то слід відзначити наступне.

Як зазначалося вище, збитками вважаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (ч.2 ст. 22 ЦК України). Одночасно, в силу ст. 1192 ЦК України, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, аналіз вищевказаних норм, дає суду підстави вважати, що в залежності від вжитих дій потерпілим на відновлення свого порушеного права, визначається вид збитків, їх розмір, та відповідно спосіб захисту.

Як вбачається зі звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу від 09.08.2023 такий містить дані щодо грошових коштів необхідних для відновлювального ремонту, та свідчить, що позивач має намір захистити своє право шляхом стягнення таких коштів для забезпечення відновлення пошкодженого майна в майбутньому.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, на момент розгляду справи позивач автомобіль відремонтував, тобто вже міг понести реальні витрати для відновлення пошкодженого майна.

Тобто в даному випадку, на позивача покладався обов`язок довести розмір втрат, яких позивач зазнав у зв`язку із пошкодженням автомобіля, а також витрати, які останній зробив для відновлення свого порушеного права.

Таким чином, зважаючи на те, що на момент розгляду справи судом, позивачем відремонтовано пошкоджений автомобіль, що може свідчити про понесені реальні витрати, тому звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу від 09.08.2023 є неактуальним доказом на підтвердження розміру збитків, котрі може понести позивач у зв`язку із необхідністю відновлення пошкодженого майна, а тому визнається судом неналежним доказом.

Крім того, такий доказ не містить конкретного виду пошкоджень (подряпини, вздуття, відшарування, тріщини) отриманих автомобілем Mitsubishi Outlander н.з. НОМЕР_1 внаслідок пожежі, що виникла в автомобілі відповідача, їх місцезнаходження (розміри) та причини виникнення, а їх перелік не відповідає даним встановленим у акті про пожежу від 02.08.2023, згідно котрого, спірний автомобіль отримав пошкодження лакофарбного покриття на площі 3 м.кв (суцільне одне, чи декілька за відповідними розмірами) та навісні комплектуючі елементи автомобіля з лівої сторони (котрі саме, їх вид).

Таким чином, фактичні дані встановлені у таких доказах, містять різну інформацію, у зв`язку із чим, на підставі таких не можна встановити дійсні обставини справи та зважає, що в силу ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Отже, беручи до уваги вищевикладене, враховуючи, що в автомобілі належному на праві власності відповідачу мала місце пожежа, внаслідок котрої могла бути спричинена шкода автомобілю потерпілого, що залишений був на території АЗС без достатніх правових підстав, позивачем не надано будь-яких доказів щодо розміру понесених витрат та втрат, що в силу ст. 22 КК України вважаються збитками, а тому не доведено розміру завданої шкоди, що є обов`язковою умовою для захисту порушеного права в порядку визначеному ст. 1187 ЦПК України, суд прийшов до переконання, що заявлений позов не підлягає до задоволення.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Зокрема, у судові витрати, понесені позивачем, суд відносить витрати по сплаті судового збору в розмірі 2448,89 грн., що підтверджені квитанцією від 17.10.2023 (а.с.5)

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, з урахуванням ч. ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

На підставі ст. ст. 16, 22, 386, 1166, 1187, 1192 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 12, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України, про стягнення матеріальної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: Львівська обл., Стрийський р-н, с. Кологури, РНОКПП невідомий;

Третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, місцезнаходження: м. Київ, бульвар Русанівський, 8, .

Головуюча Сабара Л.В.