ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/506/24 Справа № 199/9892/22 Головуючий у першій інстанції: Подорець О.Б. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Ніколиної А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Донецької обласної прокуратури на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року та на додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2023 року по справі за позовом першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області, до ОСОБА_1 , Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про витребування земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрації права оренди,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2022 року перший заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави, в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області, посилаючись на те, що 10.12.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором юридичного департаменту Бежиним Д.Ю. зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1160, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області (номер запису про державну реєстрацію права власності 34633582). Підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку став, як зазначено у реєстрі, наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 01.10.2019 №4829-СГ «Про надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким ОСОБА_1 надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,000 га, у тому числі ріллі площею 2,000 га (кадастровий номер :03:000:1160) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів, та копія якого міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області копії наказу з аналогічними реквізитами (номером та датою) №4829-СГ від 01.10.2019 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою», ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності що перебуває у запасі на території Республіканської сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів. Тобто, зміст наказу №4829-СГ від 01.10.2019, фактично прийнятого Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області, не відповідає змісту наказу з тими ж реквізитами, що міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1160. Як зазначається позивачем у позові, згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №10-5-0.3-2300/2-22 від 23.12.2022, ОСОБА_1 зверталася до Управління із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №3404-СГ від 19.07.2019 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою», ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області. В подальшому, ОСОБА_1 звернулася до Управління із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :03:000:1160 площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області 5377-СГ від 21.10.2019 «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки», ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області, розмір земельної ділянки 2,0 га, кадастровий номер :03:000:1160 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність. Таким чином, державою ніколи не приймалося рішення про відчуження земельної ділянки :03:000:1160, а остання вибула з державної власності поза її волею. Згодом земельна ділянка була передана її власником в оренду Дочірньому підприємству «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» строком на 10 років за договором оренди землі від 18.12.2019 №635 (номер запису про інше речове право 34856673). Тому позивач просив витребувати у ОСОБА_1 та Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь власника земельної ділянки відповідно до ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України - Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2,0 га, із кадастровим номером :03:000:1160, що розташована на території територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію права оренди Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на земельну ділянку із кадастровим номером :03:000:1160, припинивши право оренди на цю земельну ділянку.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2023 року стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» судові витрати в розмірі 5000,00 грн.

В апеляційній скарзі заступник керівника Донецької обласної прокуратури, в інтересах держави, в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваних рішення та додаткового рішення з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Від ОСОБА_1 надійшли заяви від 23.10.2023 та від 22.02.2024 про розгляд справи за її відсутності (а.с. 97, 157 т.2). Нікольська селищна рада також подала до апеляційного суду заяву від 30.01.2024 №1/02/158/1-24, в якій просила справу розглядати за відсутності їх представника (а.с. 127 т.2).

Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу, які не з`явились.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваних рішення та додаткового рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 16 липня 2019 рокуОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2 га ріллі у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області (а.с. 30 т.1).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №3404-СГ від 19 липня 2019 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтовний розмір 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 27 т.1).

01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у її власність, в якому також просила передати їй у власність земельну ділянку, кадастровий номер :03:000:1160, площею 2,0000 га (рілля) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області, за межами населених пунктів (а.с. 29 т.1).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №5377-СГ від 21 жовтня 2019 року було відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області, площею 2,0000 га, з кадастровим номером :03:000:1160, для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність через невідповідність землевпорядної документації вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою (а.с. 28 т.1).

Разом з тим, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №317067245 від 07.12.2022, 10 грудня 2019 року рішенням державного реєстратора юридичного департаменту Маріупольської міської ради Донецької області Бежина Д.Ю. від 13.12.2019 року №50208808 у вказаному реєстрі було зареєстровано право власності (номер запису 34633582) на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:1160, площею 2,0000 га за ОСОБА_1 , на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №4829-СГ від 01 жовтня 2019 року (а.с. 9-10, 65 т.1).

Згідно наведених вище відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 відбулась 10.12.2019 року, тобто раніше ухвалення рішення про відповідну державну реєстрацію від 13.12.2019 року.

18 грудня 2019 року між ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» і ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі №635, за умовами якого ОСОБА_1 передала ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» в платне користування земельну ділянку кадастровий номер :03:000:1160 для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, строком на 10 років (а.с. 13-15 т.1).

Рішенням державного реєстратора юридичного департаменту Маріупольської міської ради Донецької області Корнілова Н.О. від 24 грудня 2019 року (індексний №50453848) право оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:000:1160, на підставі вказаного вище договору оренди землі від 18 грудня 2019 року №635, зареєстровано за ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (номер запису про інше речове право 34856673 від 20.12.2019) (а.с. 66 т.1).

Судом установлено, що ГУ Держгеокадастру у Донецькій області видавало наказ від 01 жовтня 2019 року №4829-СГ, за реквізитами якого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Однак, згідно змісту виданого ГУ Держгеокадастру у Донецькій області наказу від 01 жовтня 2019 року №4829-СГ, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Республіканської сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, іншій особі - громадянці ОСОБА_2 (а.с. 11 т.1).

В матеріалах справи наявна копія наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №4829-СГ від 01 жовтня 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», на підставі якого було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 . Згідно пункту 1 цього наказу затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, у тому числі ОСОБА_1 , із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області, за межами населених пунктів; згідно пункту 2 наказу надано ОСОБА_1 безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :03:000:1160) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів (а.с. 12 т.1).

Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 14.03.2024, Головним управлінням не видавався наказ №4829-СГ від 01 жовтня 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким, зокрема, ОСОБА_1 надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,000 га, у тому числі ріллі площею 2,000 га (кадастровий номер :03:000:1160) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів.

ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» 07 червня 2022 року звернулося із заявою від 13 квітня 2022 року про вчинення кримінального правопорушення до ГУ Національно поліції України та СБУ, у зв`язку з тим, що в результаті бойових дій втратило доступ до офісу, в якому знаходилися всі установчі документи підприємства, печатка, штампи, всі дозволи, ліцензії та інша розпорядча документація, підприємству завдано значну матеріальну шкоду. На підставі цієї заяви 07 червня 2022 року у Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстроване кримінальне провадження за №0001220 (а.с. 67, 68 т.1).

Також установлено, що слідчим управлінням ГУНП в Донецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000269 від 08.09.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом використання невстановленими особами завідомо підроблених офіційних документів, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах. Під час досудового розслідування встановлено, що у період 2019-2020 років фізичні особи, на підставі неіснуючих наказів Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, набули право власності в порядку безоплатної передачі, передбаченої ст. 121 Земельного кодексу України, на 98 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, на території Великоновоселківського (на теперішній час Волноваського району), Мангушського (на теперішній час Маріупольського району) та Нікольського (на теперішній час Маріупольського району) районів Донецької області. В подальшому, на підставі постанови процесуального керівника від 13.07.2023, матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №0000269 від 08.09.2022 та №0000003 від 01.02.2023 об`єднані в одне кримінальне провадження з кінцевим номером №0000269. На теперішній час вживаються заходи щодо встановлення вичерпного кола причетних осіб та встановлення обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення, що підтверджується листом заступника керівника Волноваськох окружної прокуратури Донецької області від 18.03.2024 №09/3-3494вн-24 та копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2023 (а.с. 137 т.1).

Відповідно до статті 33 Земельного кодексу України (тут і надалі в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (абзац перший частини першої статті).

Згідно частини другої статті 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною третьою вказаної вище статті встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 статті 116 ЗК України).

За положеннями частини шостої статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За змістом абзаців першого та другого статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частини восьма, дев`ята статті 118 ЗК України).

Частинами дев`ятою, десятою вказаної вище статті встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до частини третьої статті 50 Закону України «Про землеустрій» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №380/624/16 (провадження №14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

У даній справі установлено, що ОСОБА_1 у липні 2019 року зверталась до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області з клопотанням про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га ріллі у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області (а.с. 30 т.1).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №3404-СГ від 19 липня 2019 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки. Однак, після подання нею 01 жовтня 2019 року клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :03:000:1160 їй у власність, наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №5377-СГ від 21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання вказаної земельної ділянки у власність (а.с. 28 т.1).

ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не видавався наказ про надання ОСОБА_1 безоплатно у власність спірної земельної ділянки, площею 2,0000 га з кадастровим номером :03:000:1160, що також підтверджується листом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 14.03.2024 року.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області за №4829-СГ від 01 жовтня 2019 року вирішувалось питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність іншої земельної ділянки (що перебуває у запасі на території Республіканської сільської ради Нікольського району Донецької області) та іншій особі - громадянці ОСОБА_2 (а.с. 11 т.1).

Отже, реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності за ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку проведена на підставі документу (наказу №4829-СГ від 01 жовтня 2019 року про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ), який не видавався органом державної влади - ГУ Держгеокадастру у Донецькій області.

Станом на 10 грудня 2019 року (проведення державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за відповідачкою) ГУ Держгеокадастру у Донецькій області вже було відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та наданні спірної земельної ділянки у власність, про що видано відповідний наказ №5377-СГ від 21 жовтня 2019 року .

Також встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України

від 12 червня 2020 року №710-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Донецької області" затверджено територію Нікольської територіальної громади, до складу якої увійшли території Темрюцької територіальної громади.

Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-IX "Про утворення та ліквідацію районів" утворено Маріупольський район (з адміністративним центром у місті Маріуполь) у складі територій, у тому числі, Нікольської селищної територіальної громади, затвердженої Кабінетом Міністрів України.

Земельна ділянка, площею 2,0 га, із кадастровим номером :03:000:1160, розташована на території Темрюцької сільської ради (нині входить до об`єднаної територіальної громади - Нікольської селищної ради) Нікольського (нині - Маріупольського) району Донецької області, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-023 від 31.03.2023 (а.с. 101-104 т.1).

Частиною четвертою статті 122 ЗК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Таким чином, на час вибуття земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1160 органом, уповноваженим нею розпоряджатись виступало ГУ Держгеокадастру у Донецькій області.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28 квітня 2021 року №1423-IX, який набрав чинності 27.05.2021 року, зокрема, розділ X "Перехідні положення" у Земельному кодексі України доповнено пунктом 24 такого змісту:

"З дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.".

За положеннями частини першої статті 117 ЗК України, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні. На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Згідно копій наказів ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 28.01.2021 №26-ОТГ, від 26.02.2021 №48-ОТГ, передано Нікольській селищній раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, загальною площею 6585,4263 га та 513,5103 га відповідно, які розташовані в адмінмежах Нікольської селищної ради Нікольського (нині - Маріупольського) району Донецької області за межами населеного пункту згідно з актами приймання-передачі (а.с. 149-162, 163-173 т.1).

Отже, з 27.05.2021 року (набрання чинності Законом від 28 квітня 2021 року №1423-IX) спірна земельна ділянка площею 2,0 га, з кадастровим номером :03:000:1160 є комунальною власністю територіальної громади, в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За змістом частини першої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Згідно з частинами п`ятою, восьмою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у визначених у законі випадках (частина перша статті 388 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, можливість витребування майна з володіння іншої особи закон ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо суд встановить, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)).

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2776цс16 зроблено висновок, що «втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України», від 23 листопада 2000 року у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції», від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії», від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України») свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується».

Необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку за певних обставин має бути рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, які діють від імені власника, про передання у власність земельної ділянки, а відсутність такого рішення з боку держави як власника земельних ділянок свідчить про відсутність рішення уповноваженого органу виконавчої влади, на підставі якого ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №373/1810/16-ц, зокрема, зазначено, що законодавчо визначений порядок набуття права власності громадянами на земельну ділянку із земель державної та комунальної власності потребує наявності, з одного боку, волевиявлення осіб до отримання земельної ділянки у формі подання заяви, з іншого - прийняття рішення про її передачу органом державної влади або місцевого самоврядування. Тож відсутність волевиявлення територіальної громади (органу державної влади) на передачу земельної ділянки є порушенням законодавства. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування (органу державної влади), оформленого рішенням, можливе розпорядження спірним нерухомим майном. Таким чином, у випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом).

Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2023 року у справі №175/5124/19 (провадження № 61-1535св23) дійшов висновку, що право держави витребувати земельну ділянку, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її набуття фізичною особою, передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні норми стосовно охорони земель і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними. Повернення у комунальну власність земельної ділянки, незаконно набутої фізичною особою без відповідного рішення уповноваженого органу, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 була здійснена на підставі підробленого (неіснуючого) рішення органу державної влади, тобто ця ділянка вибула з володіння власника не з його волі; враховуючи, що земельна ділянка була набута відповідачкою безвідплатно, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для витребування у ОСОБА_1 на користь Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,0 га, із кадастровим номером :03:000:1160, що розташована на території територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області.

Колегія також враховує інтереси позивача, як власника спірної земельної ділянки, який здійснює захист порушеного права власності, надаючи їм оцінку з точки зору балансу з правами та інтересами набувача, та вважає, що права та інтереси власника, якого позбавили володіння земельною ділянкою внаслідок протиправних дій перевищують інтереси набувача, який набув право власності на майно безоплатно. Отже, за обставин цієї справи, вимоги позивача про витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 - є обґрунтованими.

Відсутні підстави вважати, що витребування земельної ділянки є надмірним тягарем для ОСОБА_1 .

З матеріалів справи також убачається, що відповідачка не проявляла значного інтересу у даній справі, обмежившись лише поданням відзиву на позовну заяву (а.с. 105-107 т.1) та заяв про розгляд справи за її відсутності, не скористалась правом на подання відзиву на апеляційну скаргу (стаття 360 ЦПК України), одержанням професійної правничої допомоги, безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України), тощо.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження № 14-125цс20) та багатьох інших.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Згідно з вимогами статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Судом установлено, що 18 грудня 2019 року між ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» і ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі №635, за умовами якого ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на платній основі користується земельною ділянкою кадастровий номер :03:000:1160 для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га; строк оренди - 10 років (а.с. 13-15 т.1).

Рішенням державного реєстратора юридичного департаменту Маріупольської міської ради Донецької області Корнілова Н.О. від 24 грудня 2019 року (індексний №50453848) право оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:000:1160, на підставі вказаного вище договору оренди землі від 18 грудня 2019 року №635, зареєстровано за ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (номер запису про інше речове право 34856673 від 20.12.2019) (а.с. 66 т.1).

Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", роз`яснено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219 (недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину), частина перша статті 220 (недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору), частина перша статті 224 (правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування) тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Згідно змісту позовної заяви, позивач не стверджує про нікчемність договору оренди землі №635, укладеного 18 грудня 2019 року між ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» і ОСОБА_1 ; правова підстава нікчемності вказаного договору позивачем не визначена. Позовна заява також не містить обґрунтування та вимог щодо визнання вказаного вище договору оренди недійсним.

Договір оренди землі породжує окреме речове право - оренди земельної ділянки (строкове платне володіння і користування земельною ділянкою), яке підлягає державній реєстрації зі створенням окремого розділу про державну реєстрацію іншого речового права (права оренди).

Договір оренди землі не є договором відчуження земельної ділянки. На думку суду, самий лише факт перебування спірної земельної ділянки у користуванні ДП «Ілліч-Агро Донбас» не свідчить безумовно про порушення прав власника цього нерухомого майна - позивача Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги обґрунтування позовної заяви, зміст позовних вимог; враховуючи, що на час укладення договору оренди та станом на цей час право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1160 зареєстроване за орендодавцем ОСОБА_1 , а судом у даній справі нікчемність договору оренди землі №635 від 18 грудня 2019 року (на підставі якого у встановленому законом порядку зареєстроване право оренди ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» щодо спірної земельної ділянки) не встановлена, позовна вимога про визнання вказаного договору оренди недійсним не заявлена; враховуючи дотримання сторонами цього договору оренди письмової форми правочину та здійснення його державної реєстрації; враховуючи презумпцію правомірності правочину, встановлену статтею 204 ЦК України; приймаючи до уваги, що договір оренди не є договором відчуження спірного нерухомого майна - колегія дійшла висновку, що позовні вимоги про витребування спірної земельної ділянки у орендаря ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію права оренди ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1160, припинивши право оренди на цю земельну ділянку, - є передчасними, тому не підлягають задоволенню.

Колегія наголошує, що позивач не позбавлений можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись до суду з іншим позовом, за іншого обґрунтування, зокрема, з позовом щодо недійсності договору оренди вищевказаної земельної ділянки, з позовом про стягнення коштів за використання спірної земельної ділянки, тощо.

Необхідно зауважити, що спірна земельна ділянка розташована у адміністративних межах Маріупольського району Донецької області, та з 2022 року є тимчасово окупованою територією. Викладене підтверджується Переліком територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року №309.

Отже, виконання у повному обсязі судового рішення про витребування спірної земельної ділянки на користь позивача стане можливим, за об"єктивних обставин, після деокупації відповідної території України.

Згідно доводів відповідача ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», він не втратив інтерес щодо користування спірною земельною ділянкою з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка потребує систематичного сезонного оброблення, догляду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною третьою статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Статус прокурора визначено у статті 15 вказаного вище Закону України «Про прокуратуру», частиною другою якої передбачено також, що прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає в прокуратурі.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший-третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, зокрема повноважень органів прокуратури, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц, провадження №14-104/цс19.

Маріупольська окружна прокуратура повідомила листом від 12.12.2022 №55/1-4398ВИХ-22 Нікольську селищну раду, зокрема, про порушення інтересів територіальної громади через незаконну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку та просила надати інформацію з питання вжиття заходів щодо захисту інтересів держави та територіальної громади до витребування майна з незаконного володіння (а.с. 19-20 т.1).

Нікольська селищна рада своїм листом від 20.12.2022 №422 повідомила прокуратуру, зокрема, що селищна рада вбачає порушення вимог земельного законодавства, підтримує в повному обсязі необхідність захисту інтересів держави та територіальної громади, а також повідомила, що не вживала заходи щодо захисту інтересів держави та територіальної громади та не зверталась до суду з позовами; зазначила також про відсутність можливості звернення до суду у розумні строки, зокрема, у зв`язку з відсутністю відповідних наказів ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, відсутністю у штаті спеціаліста юриста, відповідна посада вакантна (а.с. 21 т.1).

26 грудня 2022 року Маріупольська окружна прокуратура направила Нікольській селищній раді письмове повідомлення №55/1-4640вих-22 про представництво інтересів держави, яким повідомила про звернення прокуратурою з позовною заявою в інтересах держави, в особі Нікольської селищної ради (а.с. 36-37 т.1).

Перший заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Нікольської селищної ради, обґрунтував у позовній заяві в чому полягає порушення інтересів територіальної громади, необхідність їх захисту, послався на неподання вказаним органом місцевого самоврядування позовної заяви; прокурором зазначено орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, в інтересах якого діє прокуратура; повідомлено письмово Нікольську селищну раду про здійснення ним представництва у даній справі.

Отже, суд дійшов висновку про дотримання першим заступником керівника Маріупольської окружної прокуратури Хаменушко К.П. (а.с. 38 т.1) вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та наявність у нього повноважень на підписання, пред`явлення позову.

Колегія враховує, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значущого питання про безоплатне передання земельної ділянки у приватну власність та повернення у державну власність землі, яка вибула з власності держави незаконно поза її волею.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог у повному обсязі.

Отже, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на користь Донецької обласної прокуратури із ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно задоволеним позовним вимогам (2481,00 грн + 3721,50 грн), в загальному розмірі 6202 (шість тисяч двісті дві) грн. 50 коп. (а.с. 8 т.1, 60 т. 2).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року та додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2023 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Витребувати у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області () земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2,0 га, із кадастровим номером :03:000:1160, що розташована на території територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Донецької обласної прокуратури () судові витрати у розмірі 6202 (шість тисяч двісті дві) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова