Справа № 465/4553/22 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/133/24 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.

секретарка: Псярук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова в складі судді Марків Ю.С. від 21 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні - відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Вважає, що ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення призвело до порушення положення ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», якою передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Оскаржуваним рішенням судом першої інстанції порушено положення статті 141 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували, вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При ухваленні рішення судом першої інстанції допущено порушення положень ст. 89 ЦПК України. Суд безпідставно не прийняв до уваги наявний в матеріалах цивільної справи талон- повідомлення про те, що позивач звертався в поліцію з заявою щодо неправомірної поведінки відповідача, як матері малолітньої дитини, яка чинитьйому перешкоди у побаченнях з дитиною та у спілкуванні з нею, оскільки його звернення до поліції є документально зафіксованим. Також суд безпідставно не прийняв до уваги той факт, що з невідомих причин Львівським районним управлінням поліції (ЛРУП) №2 ГУНП у Львівській області йому, як заявнику не було направлено жодної відповіді на його письмову заяву за результатами її розгляду. На думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно проігноровано наявне в матеріалах справи письмове розпорядження № 261 від 18.07.2022 року Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, яким встановлено розпорядок (дні та години) зустрічі позивача з малолітньою дочкою, власне як належний та допустимий доказ, який свідчить про те, що він давно та наполегливо в межах правового поля намагається захистити своє право та право малолітньої дитини на спілкування із своїм батьком, діючи таким чином в інтересах дитини, яка має право знати свого батька та спілкуватися з ним.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю представника в іншому процесі в Шевченківському районному суді м. Львова у справі №466/1122/17 колегія суддів вважала необґрунтованим та відхилила, оскільки дана справа призначена заздалегідь, про що був повідомлений і представник відповідачки належним чином майже за місяць до судового засідання, жодних доводів щодо пріоритетності іншої справи порівняно з даною не навів, окрім цього, як вбачається із витягу із сайту «Судова влада України», інша справа у якій має намір брати представник призначена до розгляду 22.04.2024 року на 23.04.2024 року, з неякісної копії ж повісти представнику не вбачається дати її формування, що вказує на те, що інша права призначена пізніше та її розгляд не може вважатися пріоритетним порівняно із даною, що додатково слід вказати стосується прав та обов`язків дитини. Окрім цього, сама відповідачка будь-яких доводів з приводу неможливості її особистої явки в судове засідання чи забезпечення участі іншого представника не навела.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на неї, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.12, 13, 81, 247, 263, 265, 354, Цивільного процесуального кодексу України, 141,153,157,159 СК України,15 Закону України «Про охорону дитинства»відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Франківського районного суду м.Львова від 20.10.2020 рок. У шлюбі у них народилася донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 11.09.2018 року. Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №261 від 18.07.2022 року встановлено ОСОБА_1 наступні дні та години зустрічей з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : - 1,3 субота місяця з 14:00 год. до 18:00 год., в присутності матері; - 2,4 неділя місяця з 14:00 год. до 18:00 год., в присутності матері; зобов`язано матір ОСОБА_2 не чинити перешкод зустрічам та спілкуванню батька ОСОБА_1 із донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підтвердження факту здійснення відповідачкою ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач надав талон-повідомлення єдиного обліку №11654 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, відповідно до якого вбачається, що 06.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся до ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області з заявою, в якій просить прийняти міри до своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , яка не виконує розпорядження Франківської районної адміністрації щодо побачення з малолітньою дитиною. Суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме не доведена наявність перешкод для спілкуванні та виховання малолітньої дитини з боку відповідачки. Суд не бере до уваги наданий позивачем талон-повідомлення єдиного обліку №11654 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, оскільки позивачем не надано суду прийнятого рішення за вказаною заявою, яке б могло свідчити про здійснення відповідачкою перешкод у його спілкуванні з їх спільною малолітньою дитиною. Отже, матеріали справи не містять доказів, які б у відповідності до ст. 159 СК України свідчили, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з їх малолітньою донькою. У відповідності до ст. 157 СК України позивач та відповідач мають спільно вирішувати питання щодо виховання своєї доньки. Оскільки позивач проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з ним, а відповідач, з якою проживає дитина, не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Враховуючи наведене, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, у зв`язку з недоведеністю позивачем наявності перешкод у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки з боку відповідача та відсутності підстав для визначення участі позивача як батька у вихованні дитини, у задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, обставини, які суд вважав встановленими - не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, у якому просив:

- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та у її вихованні за способом (розкладом), встановленим розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №261 від 18.07.2022 року: 1,3 субота місяця: з 14 год. до 18 год., в присутності матері: 2,4 неділя місяця: з 14 год. до 18 год., в присутності матері.

Позов мотивував тим, що він перебував у шлюбі з відповідачкою, який розірвано рішенням Франківського районного суду м.Львова від 20.10.2020 року. Від даного шлюбу у них народилася дитина - ОСОБА_4 , яка проживає разом з матір`ю (відповідачкою по справі) за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що він проживає окремо від своєї малолітньої дитини, в іншому населеному пункті Львівської області та відповідачкою чиняться перешкоди у його спілкуванні з їх спільною дитиною всупереч інтересам дитини, відтак він звернувся з заявою до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідача про вирішення питання щодо його участі у спілкуванні з дитиною. Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №261 від 18.07.2022 року йому було встановлено розпорядок зустрічей з малолітньою дитиною, зобов`язавши відповідачку не чинити перешкод зустрічам та спілкуванню батька з донькою. Однак, зазначає, що відповідач наполегливо, всіма можливими способами ухиляється від виконання вказаного розпорядження органу опіки та піклування, зокрема у визначені дні та години двері своєї квартири не відчиняє, доступу туди до дитини він не має жодного, на вулицю або у інше приміщення дитину відповідач не виводить та заблокувала його вхідні дзвінки у своєму телефоні. На підтвердження факту здійснення відповідачкою перешкод у спілкуванні з дитиною зазначає, що 06.08.2022 року він звернувся до ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області з заявою щодо навмисного невиконання відповідачем розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо побачень з малолітньою дитиною.

Із змісту Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року вбачається таке.

У змісту преамбули вбачається, що держави учасниці Конвенції визнають, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Ч.1 ст. 3 Конвенції вказує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ч.1 ст. 7 цього ж акту передбачено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно ч.1 ст. 8 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Ч.1 ст. 9 ж передбачає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Ст. 16 вказує, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України:

1. Сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

2. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

3. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства.

4. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

5. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками.

6. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

7. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

8. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

9. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

10. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 19 СК України:

1. У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

2. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

3. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

4. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

5. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

6. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За ст. 141 цього ж Кодексу, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Крім цього, відповідно до ст.ст. 150-153 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Також, згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Також за ст. 157 СК України:

1. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

2. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

3. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

4. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

5. Той із батьків, з ким за рішенням суду проживає дитина, самостійно вирішує питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України з метою лікування, навчання дитини за кордоном, відпочинку, за наявності довідки, виданої органом державної виконавчої служби, про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби у порядку, встановленому законом.

Також, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

2. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (ст. 158 СК України).

Стаття ж 159 Кодексу вказує, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

2. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

3. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

4. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

5. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім`ї, сім`ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров`я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов`язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці.

Зважаючи на вказані вимоги закону питання участі у спілкуванні та вихованні дитини одного із батьків, який проживає окремо потребує скрупульозного, детального з`ясування, вивчення та поспішність, непослідовність та неповнота з`ясування істотних обставин у вирішенні вказаного питання слід вважати суперечить вказаним вимогам закону.

Як вбачається із наведеного питання участі у спілкуванні та вихованні дитини одного із батьків, який проживає окремо може бути вирішено кількома позасудовими способами, спроби вирішення вказаного питання, за якими слід вважати попередніми та дуже важливими етапами вирішення вказаного питання, сам спосіб вирішення якого, зважаючи на специфічність стосунків між батьками, що проживають окремо та дитиною, що проживає із одним із них, має істотне, якщо не вирішальне значення у вирішенні даного питання.

Поспішність у вирішенні цього питання, штучне провокування спору та відстоювання виключно особистих інтересів одним із батьків у вирішенні даного питання має виключено негативні наслідки у взаємостосунках між згаданим колом осіб та навіть у випадку задоволення позову одного із них може призвести до непоправних наслідків для стосунків батьків і дитини, фактичної неможливості спілкування одного з них з дитиною, зокрема, до провокування дитини до неналежної поведінки щодо іншого із батьків, унеможливлення тим з батьків з ким проживає дитина виконання рішення суду у такій категорії спорів. Вказане, в свою чергу, негативно позначається на вихованні дитини, яка не має повноцінного спілкування з обома батьками, або ще гірше при провокуванні дитини до негативної поведінки до того з батьків, який проживає окремо у неї може сформуватися негативне, викривлене ставлення до іншого з батьків, як особи; негативне ставлення до інших членів родини іншого з батьків, тощо, що відповідно не може не впливати негативно на розвиток та формування дитини як особистості.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2016 року, який розірвано рішенням Франківського районного суду м.Львова від 20.10.2020 року.

У шлюбі у них народилася донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 11.09.2018 року.

Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №261 від 18.07.2022 року встановлено ОСОБА_1 наступні дні та години зустрічей з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : - 1,3 субота місяця з 14:00 год. до 18:00 год., в присутності матері; - 2,4 неділя місяця з 14:00 год. до 18:00 год., в присутності матері; зобов`язано матір ОСОБА_2 не чинити перешкод зустрічам та спілкуванню батька ОСОБА_1 із донькою ОСОБА_4 .

Оскільки відповідачка не виконувала вищевказане розпорядження та продовжувала чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивач 06.08.2022 року звертався із заявою до Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області щодо вжиття всіх необхідних заходів для запобігання порушення матір`ю, яка не виконує розпорядження щодо побачення з малолітньою дитиною Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 18.07.2022 року №261.

Окрім того, ОСОБА_1 в позовній заяві, апеляційній скарзі, засіданнях органу опіки та піклування та протягом розгляду справи даної справи наполягав, що між ним та відповідачкою існує конфлікт з приводу його участі у вихованні доньки, вказував на те, що мати чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою та просив зобов`язати матір дитини ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та у її вихованні за способом (розкладом), встановленим розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №261 від 18.07.2022 року. Окремо вказував, що відповідачка наполегливо, всіма можливими способами ухиляється, також, і після винесення відповідного розпорядження органом опіки та піклування від виконання вказаного розпорядження.

Також, витягом з протоколу №15 «Засідання комісії з питань захисту прав дитини при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради» підтверджується, що батько дитини ОСОБА_1 повідомив, що мати ОСОБА_2 проживає з малолітньою донькою та чинить перешкоди у зустрічах з дитиною, він не може виконувати свої батьківські обов`язки, не може приймати участі у її вихованні, не може спілкуватися з дитиною.

З «Акту оцінки потреб сім`ї» від 26.04.2022 року складеною Розвадівською сільською радою ОСОБА_1 повідомив, що мати дитини забороняє йому бачитись із донькою, тому він не може повноцінно виконувати свої обов`язки та стверджує, що не бачив дитину з серпня 2021 року, оскільки та проживає із матір`ю у місті Львові.

Крім цього, Витягом з протоколу №16 «Засідання комісії з питань захисту прав дитини при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради» встановлено що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не дійшли спільної згоди щодо способів участі у вихованні доньки батьком - ОСОБА_1 , котрий проживає окремо.

Також про конфліктні стосунки батьків стверджується в «Акті оцінки потреб сім`ї» складений Службою у справах дітей Франківської РДА Львівської міської ради від 02.05.2022 року, де мати стверджує, що батько дитини не займається її вихованням, не сплачує аліменти та не виконує батьківських обов`язків.

Як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 29.04.2022 складеним провідним спеціалістом відділу «Служба у справах дітей» Франківського району управління «Служба у справах дітей» ДГП ЛМР Ю. Андрусишином та фахівцем з соціальної роботи Франківського району РДА Львівської міської ради Я.Запотічного, зі слів ОСОБА_2 її колишній чоловік ОСОБА_1 проживає окремо, вихованням дитини не цікавиться та не сплачує аліменти.

Крім цього, згідно розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №261 від 18.07.2022 року встановлено ОСОБА_1 наступні дні та години зустрічей з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- 1,3 субота місяця з 14:00 год. до 18:00 год., в присутності матері;

- 2,4 неділя місяця з 14:00 год. до 18:00 год., в присутності матері.

З наведеного, вбачається, що між сторонами у справі наявні неприязні, конфліктні відносини, різні бачення ситуації що склалася з приводу участі батька у вихованні дитини та мати, користуючись ситуацією, що склалася чинить перешкоди позивачу у спілкуванні та участі у вихованні дитини, також і шляхом невиконання розпорядження органу опіки та піклування з цього питання.

Також, вказана спірність, конфліктність між сторонами у питанні участі позивача у спілкуванні з дитиною та її вихованні; відсутність компромісу; різні позиції з цього питання; невиконання рішення органу опіки та піклування відповідачкою; фактичне заперечення відповідачкою бажання батька на використання його варіанту участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею; ненадання йому можливості реалізації його бажань стосовно участі у спілкуванні з дитиною, тощо - свідчать про перешкоди, що чинить відповідачка ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з їх спільною донькою. Такі перешкоди слід вважати полягають у ненаданні можливості спілкування та участі у вихованні дитини.

Зважаючи на наведені вище норми закону та обставини, про які йшлося такі перешкоди слід усунути та надати позивачу можливість спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні з врахуванням позиції органу опіки та піклування, враховуючи, потреби дитини сторін та обох батьків, їх ставлення до дитини, та інші обставини, що мають істотне значення.

Тому, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та позов безпідставно не був задоволений судом першої інстанції та такий слід задовольнити та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення наступних днів та годин зустрічей ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- 1, 3 субота місяця з 14:00 год. до 18:00 год., в присутності матері;

- 2, 4 неділя місяця з 14:00 год. до 18:00 год., в присутності матері.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу теж слід задовольнити, визнавши її доводи обґрунтованими, рішення ж Франківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2023 року слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2023 року - скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення наступних днів та годин зустрічей ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- 1, 3 субота місяця з 14:00 год. до 18:00 год., в присутності матері;

- 2, 4 неділя місяця з 14:00 год. до 18:00 год., в присутності матері.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2024 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра