ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/116/24 Номер провадження 22-ц/814/2714/24Головуючий у 1-й інстанції Кравець С.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

за участю секретаря Дороженка Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» Істамової Ірини Володимирівни, на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 26 листопада 2012 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір про надання банківським послуг б/н, який містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. За умовами договору останньому відкрито картковий рахунок та встановлено початковий ліміт, який потім збільшився до 18 500, 00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер і його спадкоємцем є відповідачка. 06 вересня 2023 року позивач направив до Машівської державної нотаріальної контори претензію кредитора та 28 грудня 2023 року отримав відповідь, що спадкоємцем померлого є відповідачка ОСОБА_1 , якій 10 січня 2024 року було направлено лист-претензію, але ніяких дій вчинено не було. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком становила 31594, 55 грн.

Просило стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 31594, 55 грн та судові витрати.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2024 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовлено.

З рішенням суду не погодилося АТ КБ «Приватбанк» та оскаржило його в апеляційному порядку. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність оскаржуваного рішення, його винесення з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що відмовляючи банку в позові суд не врахував, що кредитор спадкоємця має право на вибір способу захисту своїх порушених прав. Вказує, що у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц Верховний Суд зробив висновок, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема про примусове виконання обов`язку в натурі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник позивача будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи до суду не з`явився.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 26 листопада 2012 року ОСОБА_2 підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка разом з Пам`яткою клієнта, з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить договір про надання банківських послуг. За змістом заяви, ОСОБА_2 виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальну» з бажаним лімітом 1500, 00 грн (а.с.30-56).

Згідно з довідкою банку за період з 2006 року по 2013 року ОСОБА_2 було видано шість кредитних карток, остання 18 травня 2013 з терміном дії до 0/17 (а.с.59).

У наданій банком виписці відображені дата та деталі операції з 26 серпня 2006 року по 03 лютого 2022 року (а.с.19-28).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 20 квітня 2022 року (а.с.61).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором від 26 листопада 2012 року станом на 16 січня 2024 року становить всього 31594, 55 грн, з яких 12690, 00 грн - заборгованості за тілом кредиту та 18904, 55 грн відсотки. Така ж заборгованість існувала і станом на 01 та 30 квітня 2022 року, тобто на день смерті ОСОБА_2 (а.с.11-18).

Згідно копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 27 квітня 2022 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 540/259/18, виданого 16 вересня 2019 року Машівським районним судом Полтавської області про стягнення ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 65168,98грн. закінчено на підставі пункту 3 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі смертю боржника. (а.с. 144)

Як вбачається з заочного рішення Машівського районного суду Полтавської області від 10 квітня 2019 року № 540/259/18 з ОСОБА_2 стягнуто на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 26 листопада 2012 року у розмірі 64201,98 грн та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 967,00 грн. Залишок заборгованості становить 52771,60 грн.

Відповідно до виписки по банківському рахунку ОСОБА_2 останній раз користувався кредитними коштами 22 вересня 2013 року та в подальшому здійснював тільки поповнення рахунку.

23 серпня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» направило претензію кредитора до Машівської державної нотаріальної контори (а.с.62-65), у відповідь на яку нотаріус 22 грудня 2023 року повідомив, що претензія кредитора до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 зареєстрована 22 грудня 2023 року за номером 231/02-14, повідомлено, що спадкоємицею є дружина померлого ОСОБА_2 (а.с.66).

09 січня 2024 року позивач направив відповідачу ОСОБА_1 лист-претензію щодо сплати заборгованості ОСОБА_2 у розмірі 31594, 55 грн (а.с.67-68).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 363546329 від 29 січня 2024 року вбачається, що інформація про нерухомість розташовувану в АДРЕСА_1 відсутня (а.с.69).

Як видно з копії спадкової справи № 84/22 відкритої після смерті ОСОБА_2 діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовилися від спадщини, як спадкоємці за законом та заповітом, на користь ОСОБА_1 . Остання 16 лютого 2024 року звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку з кадастровим номером :00:006:0324 площею 5, 86 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на яку вона в цей же день отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. 17 лютого 2024 року за № 366262062 зареєстроване за нею право власності (а.с.93-115).

За повідомленням Полтавського БТІ «Інвентаризатор» від 14 березня 2024 року та наданих документів вбачається, що ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 23 вересня 1993 року придбав в Агрооб`єднанні «Україна» Машівського району Полтавської області квартиру АДРЕСА_2 за 14900, 00 крб (а.с.125-128).

За довідкою виконкому Машівської селищної ради Полтавської області № 391 від 29 лютого 2024 року на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який був зареєстрований в АДРЕСА_1 з ним були зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.84).

Відповідно до копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 27 квітня 2022 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 540/259/18, виданого 16 вересня 2019 року Машівським районним судом Полтавської області про стягнення ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 65168,98грн. закінчено на підставі пункту 3 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі смертю боржника. (а.с. 144)

Як вбачається з заочного рішення Машівського районного суду Полтавської області від 10 квітня 2019 року № 540/259/18 з ОСОБА_2 стягнуто на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 26 листопада 2012 року станом на 31 грудня 2017 року у розмірі 64201,98 грн та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 967,00 грн.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Разом з тим як вбачається з розрахунку та виписки по банківському рахунку АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за борговими зобов`язання ОСОБА_2 що виникли на підставі договору за кредитним договором без номера від 26 листопада 2012 року за весь період користування відповідним картковим рахунком.

При цьому, відповідно до виписки по банківському рахунку ОСОБА_2 останній раз користувався кредитними коштами 22 вересня 2013 року та в подальшому здійснював тільки поповнення рахунку.

Тоді як, заборгованість за вказаним договором була стягнута на підставі заочного рішення Машівського районного суду у справі № 540/259/18 та було видано виконавчий лист, який передано на примусове виконання.

На момент закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника залишок заборгованості становив 52771,60 грн.

Смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження.

Відповідно до абзацу першого частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особи).

Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною 5 статті 15 цього Закону (пункт 5 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Положення щодо закінчення виконавчого провадження у разі смерті боржника (пункт 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження») слід розуміти так, що вони стосуються, зокрема, випадків, коли правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20).

У разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 , від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права й обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину (частина 1 статті 1282 ЦК України).

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду висловила в пункті 57 постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, пункті 67 постанови від 13 березня 2019 року в справі № 520/7281/15-ц.

Отже, зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, тому правовідносини у справі допускають правонаступництво.

Оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво, у виконавця не було підстав для закінчення виконавчого провадження через смерть боржника, він зобов`язаний був зупинити виконавче провадження та вирішити питання про залучення правонаступників, що і вчинив.

Тобто задоволення даного позову про стягнення боргу зі спадкоємців боржника, при наявності невиконаного виконавчого провадження щодо тих же боргових правовідносинам, може призвести до подвійного стягнення. Однак суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У підпунктах 11.82-11.85 постанови від 09 лютого 2022 у справі № 910/6939/20 та підпунктах 8.43-8.46 постанови від 16 листопада 2022 у справі № 911/3135/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц та від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц.

З вказаного слідує, що належним способом захисту порушеного права позивача, який не призведе до подвійного стягнення заборгованості спадкодавця, є саме оскарження дій державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2024 року слід змінити відмовивши у задоволенні позову з підстав зазначених у мотивувальній частині постанови.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює результат судового рішення, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» Істамової Ірини Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2024 року - змінити відмовивши у задоволенні позову з підстав зазначених у мотивувальній частині постанови.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 12 вересня 2024 року

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук