Справа № 461/386/23 Головуючий у 1 інстанції: Радченка В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2027/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.О. Гай

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова про скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

19.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова, в якому з урахування уточнених позовних вимог просив скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 в частині постановки його на чергу на отримання жилого приміщення з 03.03.1995 року і зняття з обліку 16.09.2011 року; зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 зарахувати його на квартирний облік для отримання жилого приміщення з 11.08.1992 року та зняти з квартирного обліку з 03.05.2017 року; зобов`язати начальника КЕВ м. Львова видати довідку про перебування на обліку.

Позов обґрунтовував тим, що з серпня 1988 року по квітень 2020 року він проходив військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується довідкою про проходження служби. У квітні 2020 року він був визнаний інвалідом війни та звільнений з лав ЗС України за станом здоров`я, а в червні 2022 року призваний по мобілізації. За весь час проходження військової служби постійним житлом не забезпечувався, що підтверджується відповідними довідками з місць проходження служби, нерухомого майна на території України у власності немає. 11.08.92 року був зарахований на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 . В травні 2009 року був переведений до нового місця служби в м.Рівне, де проходив службу до травня 2015 року. На новому місці служби житла не мав, зареєстрований не був, на квартирному обліку для отримання житла в Рівненському гарнізоні не перебував, при цьому проживав в одному із приміщень на території військової частини. У травні 2015 року переведений для подальшого проходження служби в м. Черкаси та 2 жовтня 2015 року знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 та зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 . Після переміщення до нового місця служби в Черкаський гарнізон в травні 2015 року йому була видана начальником КЕВ м.Львова і командиром військової частини НОМЕР_1 довідка від 22 вересня 2015 року № 68, згідно якої він перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з 03.03.1995 року по 16.09.2011 року. Враховуючи, що прийняте житловою комісією військової частини НОМЕР_1 рішення в частині постановки його в чергу на отримання жилого приміщення з 03.03.1995 року і зняття з обліку 16.09.2011 року є неправомірним, таке підлягає скасуванню з одночасним зарахуванням його на квартирний облік для отримання жилого приміщення з 11.08.1992 року та зняття з квартирного обліку з 03.05.2017 року в судовому порядку.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова про скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що станом на час зняття його з черги у Львівському гарнізоні - 16.09.2011 року була чинною Інструкція про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затверджена наказом Міноборони від 06.10.2006 року №577, згідно п. 3.12 якої військовослужбовці знімаються з обліку у цьому населеному пункті у разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт, що і було зроблено 16.09.2011 року житловою комісією військової частини НОМЕР_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, що рішення про зняття його з черги прийнято житловою комісією з порушенням вимог закону. Так, у порушення вимог п.3.7. Інструкції №577, згідно якого облікова справа направляється командиром (начальником) військової частини до нового місця служби військовослужбовця разом з особовою справою, а в разі розформування військової частини - до військового комісаріату, його облікова справа до нового місця служби направлена не була, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №347 від 03.02.2016 року, відповідно до якої при перевірці вхідної документації з 16.09.2011 року (з часу зняття його з черги в Львівському гарнізоні) було встановлено, що облікова справа ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходила.

Приймаючи рішення про зняття його з житлової черги, житлова комісія військової частини НОМЕР_1 не повідомила його про прийняте рішення, що позбавило його можливості вчасно стати на чергу у Рівненському гарнізоні. Вважає, що відповідачі порушили його право на отримання житла за теперішнім місцем проходження військової служби після 35 років проходження служби в ЗС України.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити повністю.

У засіданні колегії суддів апелянт Ковальчук О.Ф. та його представник ОСОБА_2 скаргу підтримали з підстав, наведених у ній, просили скаргу задоволити.

Представник військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_3 проти скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, відповідно до п. 7 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пунктом 17 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

За визначенням ч.ч. 1, 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки регламентовано цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

З аналізу наведеної норми вбачається, що військова служба належить до публічної служби.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (абзац другий частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

З метою дотримання вимог чинного законодавства під час ведення обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, розподілу жилої площі, призначеної для постійного проживання, участі в розподілі службового жилого приміщення та контролю за використанням жилого приміщення в органах військового управління, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях, гарнізонах створюються житлові комісії (пункт 1.6 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом від 30.11.2011 року № 737).

Військовослужбовці зараховуються на квартирний облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке оформлюється у формі протоколу засідання житлової комісії, який підписується представником житлової комісії і затверджується командиром військової частини. Підпис командира завіряється гербовою печаткою військової частини (абзац шістнадцятий пункту 2.5 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом від 30.11.2011 року № 737).

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від МО України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду МО України у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами) (пункт 2 Розділу І Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом від 31.07.2018 року № 380).

Житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо: взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва (пункт 7 Розділу ІІ Інструкціїпро організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом від 31.07.2018 року № 380).

Таким чином, житлова комісія наділена повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації військовослужбовцями соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу їх особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ними публічної служби, різновидом якої є служба військова.

З аналізу наведених норм закону вбачається, що спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Судом встановлено, що з серпня 1988 року по квітень 2020 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується довідкою про проходження служби.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 отримав статус інваліда війни та був звільнений з лав ЗС України за станом здоров`я.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 127 від 06 червня 2022 року ОСОБА_1 з 06.06.2022 року призвано на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_3 .

Встановлено, що 11.08.1892 року ОСОБА_1 був зарахований на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу засідання житлової комісії № 3 від 18.01.2005 року ОСОБА_1 зараховано на загальну чергу для отримання житла з урахуванням терміну перебування на квартирному обліку по попередньому місці служби з 03.03.1995 року.

У травні 2009 року позивач був переведений до нового місця служби в м.Рівне, де проходив службу до травня 2015 року.

У травні 2015 року ОСОБА_1 переведений для подальшого проходження служби в м. Черкаси та 2 жовтня 2015 року був знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 та зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 .

Згідно довідки, виданої начальником КЕВ м.Львова та командиром військової частини НОМЕР_1 , № 68 від 22 вересня 2015 року, ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з 03.03.1995 року по 16.09.2011 року.

Як вбачається з позовних вимог ОСОБА_1 , останній просив скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 в частині постановки його на чергу на отримання жилого приміщення з 03.03.1995 року і зняття з обліку 16.09.2011 року та зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 зарахувати його на квартирний облік для отримання жилого приміщення з 11.08.1992 року і зняти з квартирного обліку 03.05.2017 року, та зобов`язати начальника КЕВ м. Львова видати довідку про перебування його на обліку (Додаток 22 наказу Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380) у відповідності до рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 з 11.08.1992 року по 03.05.2017 року.

Враховуючи, що позивач є військовослужбовцем, у зв`язку з чим він покликається на встановлені для нього законом гарантії щодо права на одержання житла, оскаржив дії відповідача щодо постановки його на чергу та виключення його з квартирного обліку військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , колегія суддів приходить до висновку, що даний спір є публічно-правовим, а тому вирішення такого віднесено до юрисдикції адміністративних судів та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно положень ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З наведених мотивів, оскаржуване рішення суду слід скасувати, а провадження у справі - закрити.

Роз`яснити позивачу його право на звернення з даним позовом до суду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 256 ст.ст. 367, 368, п. 4 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 377, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 червня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова про скасування рішення і зобов`язання вчинити певні діїзакрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, та його право протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра