КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/40313/23

16 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Іжаковського Олега Валерійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Волошина В.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна про зобов`язання повернути грошові кошти, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна про зобов`язання повернути грошові кошти.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 червня 2020 року по цивільній справі № 703/4740/19, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 16 вересня 2019 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою А.А., зареєстрований у реєстрі за № 5146 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт-Капітал» заборгованості в розмірі 43056,62 грн.

Оскільки в межах примусового виконання зазначеного виконавчого напису у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, з позивача було стягнуто на користь відповідача грошові кошти у розмірі 32 962,63 грн., які на думку сторони позивача стягнуті без відповідних правових підстав, то зазначену суму коштів відповідач повинен повернути позивачці.

З огляду на вище викладене просила суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 32 962,63 грн., які були безпідставно стягнуті з позивачки у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б), третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна (місцезнаходження: м. Київ, вул. Окіпної Раїси, 4, корп. А, оф. 35А) про зобов`язання повернути грошові кошти - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 32 962 (тридцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят дві грн.) 63 коп.; судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 07 червня 2024 року відповідач генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Іжаковський Олег Валерійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та постановити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушення норм матеріального та процессуального права.

Зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності, оскільки позивач про порушення свого права дізнався, відповідно, із дати набрання чинності судовим рішенням про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - 22 липня 2020 року.

Разом з тим, з позовною заявою до суду про повернення їй коштів позивач звернувся 10 серпня 2023 року, пропустивши таким чином визначений ст.257 ЦК України трирічний строк позовної давності, питання про поновлення якого позивач перед судом не порушує та не наводить поважних причин, якщо такі були.

На думку апелянта до спірних правовідносин не підлягають застосування вимоги ст. 1212 ЦК України.

Вважає, що визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Зазначає, що навіть при наявності судового рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у суду немає права стягувати з кредитора на користь боржника кошти, що стягнуті в процесі виконання такого виконавчого напису нотаріуса в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Звертає увагу суду на те, що позивачем не було надано документів безпосередньо від приватного виконавця, в яких міститься інформація про здійснені відрахування у вказаній сумі із боржника, не вказано, які саме кошти поступили безпосередньо стягувачу - ТОВ «Вердикт Капітал», а які кошти були зараховані приватному виконавцю, як кошти виконавчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2, з примусового виконання виконавчого напису № 5146, виданого приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Гамзатовою А.А. 16 вересня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Кепітал» заборгованість в розмірі 43 706,62 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 червня 2020 року по цивільній справі № 703/4740/19, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. від 16 вересня 2019 року № 5146 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 43 056,62 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року було відкрито провадження у даній справі та витребувано у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни інформацію про стягнення з боржника ОСОБА_1 грошових сум в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.

На виконання вимог ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксана Анатоліївна подала заяву про долучення доказів до матеріалів справи в якій виконавець зазначала, що в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 з ОСОБА_1 було стягнуто 37 733,29 грн., які розподілено наступним чином: 32 962,63 грн. в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем, 4 370,66 грн. в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця та 400,00 грн. в рахунок погашення витрат виконавчого провадження.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна про зобов`язання повернути грошові кошти, суд першої інстанції посилався на те, що за рішенням суду по цивільній справі № 703/4740/19 від 22 червня 2020 року, яке набрало законної сили, визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням правових позицій висловлених Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019 року по справі № 910/1531/18, суд вважав, що з метою захисту порушеного права позивачки, належним способом захисту є стягнення з відповідача на користь позивачки сума коштів, яка була набута саме відповідачем на примусове виконання цього виконавчого напису у розмірі 32962,63 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагаченняє протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою,до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, абоз очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того,чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження),а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 червня 2020 року по цивільній справі № 703/4740/19 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. від 16 вересня 2019 року № 5146 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 43 056,62 грн.

Рішення суду сторонами не оскаржувалось та набрало чинності.

Отже, встановивши, що правові підставі набуття відповідачем грошових коштів у сумі 32 962,63 грн., що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність, визначених ст. 1212 ЦК України, підстав для стягнення вказаних коштів з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що позивачем було пропущено строк позовної давності колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За змістом ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічна: гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України: метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Зазначений Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричини коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено.

За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З матеріалі справи вбачається, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 червня 2020 року по цивільній справі № 703/4740/19 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. від 16 вересня 2019 року № 5146 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 43056,62 грн.

З позовом ОСОБА_1 звернулась до суду у жовтні 2023 року, разом з тим у вказаний період на всій території України було запроваджено карантин, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, а також враховуючи введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який було неодноразово продовжено та який діє й на час розгляду справи, а перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану, колегія суддів приходить до висновку, що позивач звернувся до суду із позовом у межах продовженого Законом строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що позивачем не було надано документів безпосередньо від приватного виконавця, в яких міститься інформація про здійснені відрахування у вказаній сумі із боржника, не вказано, які саме кошти поступили безпосередньо стягувачу - ТОВ «Вердикт Капітал», а які кошти були зараховані приватному виконавцю, як кошти виконавчого провадження, колегія суддів відхиляє, оскільки ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року було відкрито провадження у даній справі та витребувано у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни інформацію про стягнення з боржника ОСОБА_1 грошових сум в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.

На виконання вимог ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксана Анатоліївна подала заяву про долучення доказів до матеріалів справи в якій виконавець зазначала, що в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 з ОСОБА_1 було стягнуто 37 733,29 грн., які розподілено наступним чином: 32 962,63 грн. в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем, 4 370,66 грн. в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця та 400,00 грн. в рахунок погашення витрат виконавчого провадження.

Відповідачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не було надано доказів на спростування заявленого позивачем розміру грошових коштів, які були стягнути з останньої на користь відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року ухвалене з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Іжаковського Олега Валерійовича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Іжаковського Олега Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: