Справа № 215/7045/24
УХВАЛА
19 листопада 2024 року суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Науменко Я.О., вивчивши матеріали позовної заяви адвоката Легкої Олени Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення розміру частки боржника у спільному майні,
07.11.2024 до суду надійшла позовна заява адвоката Легкої О.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення розміру частки боржника у спільному майні.
В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.08.2018 у справі № 209/2333/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто майнову шкоду в сумі 416 000 грн та 29.01.2019 видано виконавчий лист.
27.09.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. відкрито виконавче провадження № 76153038 з примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа № 209/2333/17. Винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, про накладення арешту на кошти та майно боржника. Однак, до цього часу заборгованість за вищевказаним рішенням суду залишається непогашеною.
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 26.04.2013.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 на праві власності належить 4-х кімнатна квартира загальною площею 59,9 кв.м., житлова площа 44,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2017, тобто під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_2 .
Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 129 Конституції України та ст. 2 ЦПК України однією з основних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст. 129-1 Конституції України).
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 6 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця (ч. 1 ст. 443 ЦПК України).
Статтею 366 ЦК України передбачено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.
Також, згідно із ст. 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом.
Аналіз зазначених вище норм права дає підстави вважати, що лише державний чи приватний виконавець мають право звертатися до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, а у випадку виникнення спору щодо зазначеного майна - такий виконавець звертається до суду з позовом. Тоді як кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій або спільній сумісній власності, має право звернутися з позовом до суду до боржника лише в частині виділу частки із спільного майна в натурі.
Такі висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11, де також роз`яснила відповідну позицію шляхом уточнення своїх висновків стосовно форми звернення державного чи приватного виконавця в питанні визначення частки майна боржника у спільному майні, із якої вбачається, що лише державний чи приватний виконавець мають право звернутися до суду з поданням або позовом для визначення такої частки.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом в порядку позовного провадження до суду в інтересах інших осіб (ч. 4 ст. 42 ЦПК України).
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження №12-4гс20) зазначила, що виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний; водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження. Оскільки зазначені висновки сприйняті Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду як можливість виконавця звернутися до суду в порядку позовного провадження з різними по суті процесуальними документами, Велика Палата Верховного Суду вважає доцільним роз`яснити свою позицію шляхом уточнення своїх висновків. У разі, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому позовна заява має подаватися в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. В останньому випадку суд має або закрити провадження (якщо порушені правила про юрисдикцію спору), або залишити заяву (подання) без розгляду (якщо правила про юрисдикцію спору не порушені).
Отже, якщо виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення - право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності. При цьому відбувається припинення права власності одного виду і виникнення права власності іншого виду не тільки боржника, а й іншої особи (співвласника), яка могла взагалі не брати участі у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Відсутність згоди такої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні, у тому числі заперечення самого існування права спільного з боржником права власності, свідчить про наявність матеріального спору, який не вирішувався і не міг бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання, а тому не може вирішуватися за правилами розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. Такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Як вбачається із матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 є стягувачем (кредитором), та просить суд визначити частку майна у спільному майні подружжя Королів для виконання рішення суду.
Однак, нормами ЦПК України не передбачено право стягувача звертатися до суду із позовною заявою про визначення розміру частки боржника під час виконання судового рішення.
Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що позовна адвоката Легкої Олени Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення розміру частки боржника у спільному майні підлягає поверненню заявнику.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 185, 258, 260, 443 ЦПК України,
Матеріали позовної заяви адвоката Легкої Олени Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення розміру частки боржника у спільному майні, повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана 19.11.2024.

СУДДЯ