ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/800/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2024 року, ухвалене суддею Братасюком В.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, котрий продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . На даний час ОСОБА_3 навчається в Академії фінансів і бізнесу «Вістула» (Республіка Польща), спеціальність «Інформатика» та у зв`язку з навчанням не має змоги працювати та забезпечувати себе самостійно.

Зазначала, що оплата за навчання за пів року склала 6800 злотих, що еквівалентно 60520 грн, оренда квартири становить 2800 злотих на місяць, що еквівалентно 24920 грн.

ОСОБА_1 матеріальної допомоги сину не надає, фінансовим утриманням сина у зв`язку із його навчанням займається тільки позивачка.

Зазначала, що ОСОБА_1 за своїм станом здоров`я і матеріальним становищем може сплачувати аліменти на утримання сина у зв`язку із його навчанням до досягнення ним 23 річного віку, а тому просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 25000 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ним 23 річного віку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.06.2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 6500 гривень щомісячно, починаючи стягувати з 08.11.2023 року і до завершення навчання на денній формі навчання в Академії фінансів і бізнесу «Вістула» спеціальність «Інформатика», але не довше ніж до досягнення 23 річного віку. В задоволенні решти вимог відмовлено. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_1 1211,20 грн. судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вказує, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем у справі, оскільки на момент її звернення до суду сину ОСОБА_4 виповнилося 20 років та він не проживав разом із позивачкою, тому мав право самостійно звернутися за захистом своїх прав.

Встановлені судом обставини про те, що позивач ОСОБА_2 здійснювала оплату за навчання та оренду житла повнолітнього сина ОСОБА_3 . апелянт вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки грунтуються на припущеннях.

На думку відповідача, при вирішенні даного спору судом не враховано його важкого матеріального становища, яке не дозволяє сплачувати аліменти повнолітньому сину; після розірвання шлюбу ОСОБА_1 створив нову сім`ю, у якій є двоє неповнолітніх дітей, що перебувають на його утриманні; син ОСОБА_4 на сьогоднішній день має можливість поєднувати роботу і навчання та отримувати дохід, а висновок суду про те, що сам факт наявності в його батька інвалідності 2 групи не передбачає потреби в сторонній опіці, вважає хибним.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору допущено ряд процесуальних порушень: справу розглянуто із порушенням строку, визначеного ст. 275 ЦПК України; не дотримано вимог ЦПК України про долучення та дослідження письмових доказів. У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим. Оскільки син сторін по справі досяг 20 років, продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач може надавати, принцип рівності батьків по утриманню повнолітніх дітей, що продовжують навчання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів.

У відзиві зазначено, що ОСОБА_3 самостійно не реалізував своє право на подання позову про стягнення в його користь аліментів, однак такий позов подано його мамою ОСОБА_2 , що жодним чином не суперечить вимогам СК України, тому доводи апеляційної скарги з цього приводу позивач вважає безпідставними. При цьому, просить врахувати, що син ОСОБА_4 , залучений до участі у розгляді справи у якості третьої особи, позов мами підтримав та просив його задовольнити.

Із урахуванням ситуації в країні, воєнного стану, оголошеннями сигналу повітряна тривога, клопотань відповідача про відкладення розгляду справи, доводи апеляційної скарги про порушення строків розгляду справи позивач вважає недоречними.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10.03.2016 року у справі 607/585/16-ц.

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_5 навчається на першому курсі, денній формі навчання в Академії фінансів і бізнесу «Вістула» м. Варшава, спеціальність «Інформатика», рівень вищої освіти Бакалаврат. Навчання розпочалося 01.10.2023 року. Запланована дата закінчення навчання: 31.03.2027 року, що підтверджується довідкою Академії фінансів і бізнесу «Вістула» від 28.10.2023 року.

25 вересня 2023 року внесено оплату за навчання ОСОБА_6 в Академії фінансів і бізнесу «Вістула» у сумі 6205 злотих, що стверджується квитанцією про оплату від 25.09.2023 року КР №367109123.

Згідно договору оренди житлового приміщення від 20.09.2023 року ОСОБА_7 уклав договір оренди житлового приміщення у АДРЕСА_1 Республіки Польща строком з 20.09.2023 року до 18.09.2024 року. Місячна орендна плата складає 2800 злотих.

З довідки про рух коштів по картці Monobank ОСОБА_3 від 27.10.2023 року та квитанцій про переказ коштів вбачається, що ОСОБА_2 переказує кошти на банківську карту сина ОСОБА_4 .

Баб ОСОБА_8 переказував на банківську карту сина ОСОБА_4 кошти у сумі 1000 грн. (13.08.2022), 850 грн. (10.09.2022), 500 грн. (08.10.2022), 1560 грн. (05.07.2023), що підтверджується інформацією про рух коштів по картці Monobank ОСОБА_1 .

11.02.2017 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_9 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_10 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 12.04.2017 року).

Із довідки від 20.11.2023 року №11-23/57, виданої ОСББ Курбаса 6 видно, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 . Склад сім`ї: ОСОБА_1 - заявник; ОСОБА_11 - дружина; ОСОБА_10 - дочка; ОСОБА_12 - пасинок.

Батько ОСОБА_1 - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є пенсіонером та інвалідом 2 групи загального захворювання з ураженням опорно- рухового апарату (пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 ; довідка до акту огляду МСЕК від 10.11.2015 року).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 352683118, дата формування 01.11.2023 року видно, що ОСОБА_1 має у власності 4 земельних ділянки та квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 63,9 кв.м.

Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу станом на 20.11.2023 року видно, що відповідачу у I кварталі 2023 року було нараховано заробітну плату у розмірі 1725 грн, а у 3 кварталі у розділі довідки код та назва ознаки доходу/код ознаки пільга наявна інформація 113- спадщина чи дарунок від члена сім`ї 1 та 2 ступенів спорідн.

В 2021 році між ТНТУ імені ОСОБА_14 та вступником ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 було укладено договір про навчання у закладі освіти №04АД0203/21.

Крім того, між між ТНТУ імені ОСОБА_14 та ОСОБА_1 для здобувача ОСОБА_3 було укладено договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівця № 04АД0203/21/П.

Згідно квитанції № МС 9ВЕ1-3Т6Е-3НСС від 05.08.2021 року сином ОСОБА_4 було сплачено кошти за навчання в сумі 10500 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України у редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Встановивши, що ОСОБА_1 є особою працездатного віку, за своїм майновим становищем та станом здоров`я може надавати допомогу сину, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, врахувавши обставини визначені ст. 182 СК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина 6500 грн, щомісячно, до завершення навчання на денній формі навчання в Академії фінансів і бізнесу «Вістула», але не довше ніж до досягнення 23 річного віку.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд вірно не взяв до уваги заявлених ОСОБА_2 витрат на оренду сином Владиславом квартири в Республіці Польща, оскільки розмір орендної плати є значним та втричі перевищує вартість навчання та не входить до обов`язково необхідних витрат сина.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Колегія суддів вважає встановленим той факт, що у зв`язку з навчанням син сторін ОСОБА_4 , який на даний час не працевлаштований та потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати як матір, так і батько.

Колегія суддів вважає, що розмір стягнутих аліментів з ОСОБА_1 визначено із урахуванням всіх обставин, в тому числі наявності у відповідача сім`ї, неповнолітньої дочки ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 в іншому шлюбі, вартості навчання ОСОБА_6 , володіння відповідачем нерухомим майном.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем у справі, оскільки на момент її звернення до суду сину ОСОБА_4 виповнилося 20 років та він не проживав разом із позивачкою, тому мав право самостійно звернутися за захистом своїх прав, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки як вбачається із матеріалів справи, на даний час син ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 проживає у Республіці Польща у зв`язку з навчанням. З 02.04.2016 року та до виїзду за межі України він був зареєстрований за адресою реєстрації його матері ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 , тому звернення ОСОБА_2 з даним позовом грунтується на вимогах ч. 3 ст. 199 СК України. Більш того, ОСОБА_15 залучений до участі у розгляді справи у якості третьої особи та в ході розгляду справи будь яких заперечень з приводу поданого мамою позову не висловлював.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності у дружини ОСОБА_1 дитини від першого шлюбу ОСОБА_16 , який перебуває на його утриманні; перебування під його опікою батька - ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є пенсіонером та інвалідом 2 групи загального захворювання; наявної у сина ОСОБА_4 можливості поєднувати роботу і навчання та отримувати дохід, є ідентичними тим доводам, що заявлялися відповідачем у суді першої інстанції і яким судом була надана належна оцінка.

Апеляційний суд не вбачає необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

При цьому колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції строків розгляду справи, колегія суддів вважає такими, що не призвели до неправильного вирішення справи.

При цьому, колегія суддів враховує висновки, висвітлені Верховним Судом в постанові від 22.12.2022 року (справа № 910/2116/21), де зазначено, що при вирішенні питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи, у якій на початок судового засідання оголошено сигнал "повітряна тривога" суд має керуватися пріоритетом збереження життя і здоров`я людини, а обов`язком суду є сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, зокрема на участь у судовому розгляді, та виходити з того, що відсутній учасник справи не з`явився в судове засідання з об`єктивних і поважних причин, за відсутності клопотання про розгляд справи за його відсутності.

При цьому обставини оголошення сигналу "повітряна тривога" у певному регіоні слід вважати загальновідомими, тобто такими що не потребують доказування, а неявка у судове засідання учасників справи може бути спричинена такою надзвичайною ситуацією, яка об`єктивно унеможливлює завчасне подання клопотання про відкладення розгляду справи з цих причин.

Із журналу судового засідання від 11.12.2023 року видно, що судове засідання було відкладено у зв`язку із клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи, а 17.01.2024 року не відбулося у зв`язку з оголошенням Тернопільською обласною військовою адміністарцією повітряної тривоги на території Тернопільської області, тому розгляд справи було знову відкладено.

Інші посилання ОСОБА_1 на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, на думку колегії суддів не призвели до неправильного вирішення справи та не спростовують законності та обгрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Постанову суду апеляційної інстанції складено 11 вересня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.