КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/8529/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/11499/23

22 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2023 року, постановлену під головуванням судді Каліушка Ф.А., у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Заступник начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Диких Олексій Олександрович та Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», на бездіяльність державного виконавця,-

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи - Заступник начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Диких Олексій Олександрович та Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Вимоги скарги обгрунтовує тим, що він звернувся до Печерського відділу ДВС із заявою та виконавчим листом для примусового виконання рішення суду, яке зобов`язувало Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» зробити перерахунок вартості опалення квартири за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, з жовтня 2019 року по квітень 2020 року, з жовтня 2020 року по квітень 2021 року. 17.05.2023 року заступник начальника Печерського ВДВС Диких Олексій Олександрович відкрив виконавче провадження НОМЕР_1. Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» рішення немайнового характеру має бути виконане протягом 10 днів. Скаржник письмово звертався до виконавця з проханням вчинити дії для виконання рішення суду, однак виконавцем не було вчинено жодних дій, передбачених законом, для виконання рішення суду. Тому він вважає бездіяльність заступника начальника Печерського ВДВС Диких Олексія Олександровича протиправною та такою, що порушує його права.

Посилаючись на викладені обставини, заявник ОСОБА_1 просив суд: визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких Олексія Олександровича щодо вжиття всіх заходів, передбачених законодавством, для виконання рішення суду у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 17.05.2023 року та зобов`язати його вжити всіх заходів, передбачених законодавством, для виконання рішення суду у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 17.05.2023 року.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 серпня

2023 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення його скарги на бездіяльність державного виконавця.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвала Дарницького районного суду м.Києва від 18 серпня 2023 року постановлена при неповному з`ясуванні удом обставин справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, ухвала постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України, ч.2,4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч. 1,2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, мають бути виконані, невиконання судових рішень має юридичну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження»: «2. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.»

Відповідно до вимог ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» рішення немайнового характеру має бути виконане протягом 10 днів.

Оскільки, виконавче провадження № НОМЕР_1 було відкрите 17.05.2023 року, то згідно законодавства, рішення суду мало бути виконане 27-30 травня 2023 року. Але, рішення суду на момент подання скарги досуду, 05.07.2023 року, не було виконане.

Він письмово звертався до державного виконавця з проханням вчинити дії, передбачені ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», для виконання рішення суду, але державний виконавець не вчинив жодних дій, передбачених законом, для виконання рішення суду.

Вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні його скарги на бездіяльність державного виконавця, обмежився загальною фразою, вказуючи про те, що з наданих до суду матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем було дотримано законодавства та ним вчинялися відповідні дії щодо примусового виконання рішення суду.

Не враховано судом першої інстанції, що ним оскаржувалась бездіяльність державного виконавця, яка не обмежується часом. Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 25.03.2020 року у справі № 175/3995/17-ц, вказавши: «Таким чином, бездіяльність виконавця, посадових осіб органів ДВС є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається».

Більше того, суд першої інстанції не прийняв до уваги і той факт, що державний виконавець, всупереч положень ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», приєднав ВП № НОМЕР_1 немайнового характеру до зведеного виконавчого провадження про стягнення коштів з КП «Київтеплоенерго», вякому вже перебувало без виконання 48 виконавчих проваджень.

В частині порушення норм процесуального права зазначає, що справа розглядалася в порядку письмового провадження, без участі сторін, а тому суд порушив положення ч.1 ст.450 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»Ральчук Наталя Володимирівна просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, що з наданих до суду матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем було дотримано вимог закону та ним вчинялися відповідні дії щодо примусового виконання рішення суду.

Враховуючи наведені обставини, судом першої інстанції було обґрунтовано встановлено, що немає неправомірної бездіяльності державного виконавця щодо вжиття всіх заходів, передбачених законодавством, для виконання рішення суду у виконавчому провадженні НОМЕР_1, які, на думку стягувача ОСОБА_1 , не були вчинені.

Також суд першої інстанціївірнозазначив, що в порядку контролю за виконанням судових рішень, суд може визнати лише конкретну бездіяльність виконавця неправомірною, тобто, ту бездіяльність, яка стосується не вчинення конкретної виконавчої дії в рамках виконавчого провадження, тим самим зобов`язати державного виконавця усунути порушення шляхом зобов`язання вчинити певну дію.

Оскільки судом не встановлено неправомірної бездіяльності державного виконавця щодо вжиття заходів для виконання рішення суду, суд першої інстанції правомірно відмовив скаржнику ОСОБА_1 у задоволенні вимог скарги у цій частині, і як наслідок, відмовив у задоволенні заявлених у ній вимог в частині зобов`язання державного виконавця вжити всіх заходів, передбачених законодавством для виконання рішення суду у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, оскільки дані вимоги є похідними від встановлення відповідної бездіяльності виконавця.

Також підприємство наголошує на неможливості виконання виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17.05.2023року з примусового виконання виконавчого листа № 753/16392/21, виданого 10.05.2023 року Дарницьким районним судом міста Києва, оскільки комунальне підприємство вже фактично виконало судове рішення ще до відкриття виконавчого провадження у справі.

Вважає, що при винесенні оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим застосовано належні норми матеріального та процесуального права.

Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

В судовому засіданні скаржникОСОБА_1 повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» Ральчук Натіля Володимирівна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.06.2022року Дарницьким районним судом міста Києва по справі № 753/16392/21ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів.

Визнано дії Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» з нарахування ОСОБА_1 заборгованості за послугу з централізованого постачання гарячої води в квартирі АДРЕСА_1 на суму 3 495,85 грн станом на 01.07.2021 року такими, що порушують права позивача як споживача комунальних послуг.

Скасовано нарахування Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» за послугу з централізованого постачання гарячої води на суму 3 495,85 грн станом на 01.07.2021 року.

Зобов`язано Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» провести перерахунок заборгованості з послуги постачання теплової енергії за опалення 1/2 частини квартири в будинку АДРЕСА_2 , яка надавалася споживачу ОСОБА_1 , з урахуванням рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/9855/10, а саме - окремо від послуги постачання гарячої води, та визначити фактичну вартість послуги постачання теплової енергії за опалення 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , яка належить споживачу ОСОБА_1 , а також провести ОСОБА_1 перерахунок за весь опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, з жовтня 2019 року по квітень 2020 року, з жовтня 2020 року по квітень 2021 року упродовж десяти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнуто з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь держави судовий збір 908,00 грн за подання позовної заяви.

16.03.2023 року Київським апеляційним судом прийнято постанову по справі № 753/16392/21 про часткове задоволення апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2022 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання такими, що порушують права позивача, як споживача комунальних послуг, дій з нарахування заборгованості за послугу з централізованого постачання гарячої води на суму 3495,85 грн станом на 01 липня 2021 року.

Прийнято в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання такими, що порушують права позивача, як споживача комунальних послуг, дій з нарахування заборгованості станом на 01 липня 2021 року за послугу з постачання гарячої води на суму 3495,85 грн та її скасування - залишено без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2022 року в частині зобов`язання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» провести перерахунок вартості наданих послуг з централізованого опалення - змінено, зобов`язано Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» провести перерахунок вартості наданих послуг з централізованого опалення 1/2 частини квартири ОСОБА_1 , яка надавалася споживачу ОСОБА_1 , - з урахуванням рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/9855/19, а саме - окремо від послуги постачання гарячої води, та визначити фактичну вартість послуги централізованого опалення 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , яка належить споживачу ОСОБА_1 , а також провести ОСОБА_1 перерахунок за весь опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, з жовтня 2019 року по квітень 2020 року, з жовтня 2020 року по квітень 2021 року.

10.05.2023 року Дарницьким районним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі № 753/16392/21.

15.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського ВДВС у м. Києві із заявою про примусове виконання рішення суду.

17.05.2023 року заступником начальника Печерського ВДВС у м. Києві Диких Олексієм Олександровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № НОМЕР_1) щодо зобов`язання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» провести перерахунок вартості наданих послуг з централізованого опалення 1/2 частини квартири ОСОБА_1 , яка надавалася споживачу ОСОБА_1 , - з урахуванням рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/9855/19, а саме - окремо від послуги постачання гарячої води, та визначити фактичну вартість послуги централізованого опалення 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , яка належить споживачу ОСОБА_1 , а також провести ОСОБА_1 перерахунок за весь опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, з жовтня 2019 року по квітень 2020 року, з жовтня 2020 року по квітень 2021 року.

У вказаній постанові зазначено про необхідність виконання Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» рішення суду протягом 10 робочих днів.

14.06.2023 року заступником начальника Печерського ВДВС у м. Києві Диких Олексієм Олександровичем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження НОМЕР_1 до зведеного виконавчого провадження № 64522021.

19.07.2023 року заступником начальника Печерського ВДВС у м. Києві Диких Олексієм Олександровичем винесено постанову (ВП № НОМЕР_1) про накладення на Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» штрафу в розмірі 5000 грн за невиконання виконавчого докумету у справі № 753/16392/21.

25.07.2023 року на адресу Печерського ВДВС у м. Києві надійшла заява від КП «Київтеплоенерго» про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 у зв`язку з повним та добровільним виконанням рішення суду. До вказаної заяви додано копію довідки-повідомлення споживача ОСОБА_1 про виконання рішення суду від 12.05.2023 за № 30/5/4/7360 та копію рахунку-повідомлення на сплату комунальних послуг за розрахунковий період вересень 2019 року.

26.07.2023 року заступником начальника Печерського ВДВС у м. Києві Диких Олексієм Олександровичем на адресу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» надіслано вимогу про виконання виконавчого докумету у справі № 753/16392/21 та зазначено про необхідність повідомлення щодо виконання виконавчого документа та про поважні причини його невиконання протягом трьох днів з моменту отримання вимоги.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Заступник начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Диких Олексій Олександрович та Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», на бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції посилався на те, що з наданих до суду матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем було дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження» та ним вчинялися визначені законом дії для виконання рішення суду.

Відтак, враховуючи наведені обставини, судом не встановлено неправомірної бездіяльності державного виконавця щодо вжиття всіх заходів, передбачених законодавством, для виконання рішення суду у виконавчому провадженні НОМЕР_1 які, на думку ОСОБА_1 , не були вчинені.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2023 року відповідає.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

Згідно з практикою ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання завдання шкоди одній із сторін.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За приписами частин 1, 5, 6, 7 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Приписами ч.ч. 1, 2, 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше, як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Європейський суд з прав людини вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Колегія суддів вважає, що перевіряючи доводи скарги, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про те, що під час вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні (ВП № НОМЕР_1) з виконання виконавчого листа від 10.05.2023 року № 753/16392/21, заступник начальника Печерського ВДВС у м. Києві Диких Олексій Олександрович діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Заступник начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Диких Олексій Олександрович та Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», на бездіяльність державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою положення ст. 129-1 Конституції України, ч.2, 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч. 1,2 ст. 18 ЦПК України про те, що судові рішення, що набрали законної сили, мають бути виконані, невиконання судових рішень має юридичну відповідальність, колегія суддів відхиляє, оскільки 25.07.2023року на адресу Печерського ВДВС у м. Києві надійшла заява від КП «Київтеплоенерго» про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 у зв`язку з повним та добровільним виконанням рішення суду. До вказаної заяви додано копію довідки-повідомлення споживача ОСОБА_1 про виконання рішення суду від 12.05.2023 року за № 30/5/4/7360 та копію рахунку-повідомлення на сплату комунальних послуг за розрахунковий період вересень 2019 року.

ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів та наданих КП «Київтеплоенерго» доказів про виконання рішення суду за виконавчим листом від 10.05.2023 року № 753/16392/21.

Доводи апеляційної скарги про те, що виконавче провадження № НОМЕР_1 було відкрите 17.05.2023року, а тому, згідно вимог законодавства, рішення суду мало бути виконане 27-30 травня 2023 року, проте виконавець не вчинив жодних дій на виконання рішення суду у строки, визначені законодавством, колегія суддів також відхиляє з огляду на наступне.

Приписами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено строк на добровільне виконання боржником рішення суду, а статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено строки та порядок дій державного виконавця у разі невиконання боржником добровільно судового рішення.

Відтак, сукупний строк виконання виконавцем судового рішення в примусовому порядку, у разі невиконання його добровільно боржником, може бути більшим, ніж 10 робочих днів, з моменту відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що заступником начальника Печерського ВДВС у м. Києві Диких Олексієм Олександровичем під час виконання виконавчого листа від 10.05.2023 року № 753/16392/21 вчинено дії в межах повноважень, наданих йому ст. 26 та ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: винесено постанову про відкриття виконавчого провадження; надано боржнику 10 робочих днів на добровільне виконання виконавчого листа від 10.05.2023 року № 753/16392/21; внаслідок невиконання КП «Київтеплоенерго» виконавчого листа від 10.05.2023 року № 753/16392/21 у добровільному порядку, направив на адресу боржника вимогу виконавця; виніс постанову про накладення на боржника штрафу та попередження про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду.

25.07.2023 року на адресу Печерського ВДВС у м. Києві надійшла заява від КП «Київтеплоенерго» про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 у зв`язку з повним та добровільним виконанням рішення суду.

А відтак, правові підстави для тверджень про те, що виконавець не вчинив жодної дії на виконання рішення суду у строки, визначені законодавством, відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа розглядалася в порядку письмового провадження, без участі сторін, а тому суд порушив положення ч.1 ст.450 ЦПК України, не грунтуються на наявних у справі доказах, з огляду на наступне.

06.07.2023 року Дарницьким районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Печерський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії та призначено справу до розгляду на 10 серпня 2023 року на 11:00 годину в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5-А, каб. 120.

Повідомлено, що інформацію по справі можна отримати у приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5-а та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://court.gov.ua/sud2602/.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 06.07.2023 року про відкриття провадження у справі опубліковано для загального доступу 17.07.2023 року.

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції справа № 753/11499/23 була призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Будучи повідомленим про день та час розгляду його скарги в суді першої інстанції 18 серпня 2023 року об 11-00 год., що підтверджується його розпискою, наданою безпосередньо в суді 10.08.2023 року ( а.с.91) ОСОБА_1 , не зявився в судове засідання, подав клопотанння про розгляд скарги у його відсутності, а тому суд першої інтанції, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та рівноваги інтересів сторін щодо розгляду справи упродовж розумного строку, дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи у відсутності скаржника за наявними у матеріалах справи доказами, які ОСОБА_1 ем не спростовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції постановив ухвалу без дотримання приписів ЦПК України та що зміст оскаржуваної ухвали суду є абстрактним судженням суду, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку доводам скарги ОСОБА_1 , встановив дотримання виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження», вказавши на обґрунтованість та законність дій заступника начальника Печерського ВДВС у м. Києві Диких Олексієм Олександровичем.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, доводи, викладені ОСОБА_1 ем в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2023 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 а залишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2024 року.

Головуючий Судді: