Cправа № 563/957/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2024 року

Корецький районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Загородько Н.А.

секретар судових засідань Миколайчук М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Корець за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Міолан» про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Представник ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «Мілоан», про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 16 березня 2020 року ОСОБА_1 з використанням одноразового ідентифікатора в якості підпису, подала та підписала в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» заявку на отримання кредиту №1693892 та підтвердив прийняття умов кредитного договору №1693892 від 16 березня 2020 року. Таким чином, відповідач уклав договір кредиту№1693892 від 16 березня 2020 року. ТОВ «Мілоан» зобов`язання за вищевказаним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача в сумі 14 000 грн.

В подальшому, 09 жовтня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №03/10, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги за кредитним договором, зокрема і до ОСОБА_1 в розмірі 28 994 грн. 00 коп., яка складається з: 14 000 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 14 490 грн. 00 коп. - заборгованості за нарахованими відсотками, 504 грн. - заборгованості за комісійною винагородою. Після відступлення на користь позивача права грошової вимоги до ОСОБА_1 , останній не виконав зобов`язання з повернення кредиту, відсотків за його користування та комісійної винагороди ні на користь позивача, ні на користь первісного кредитора (ТОВ «Мілоан»), внаслідок чого допустив виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 28 994 грн. 00 коп.

За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 28 994 грн. 00 коп., сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності.

Представник третьої особи ТОВ «Мілоан» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Представником відповідача адвокатом Майоровим В.О. до суду подано пояснення у справі, згідно яких вказав, що визнає відсотки в сумі 1890 грн., так як інша сума відсотків за користування кредитом нараховувалась поза межами дії кредитного договору. Крім того, просив застосувати строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, так як вважає, що він є пропущеним.

Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 16 березня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 1693892, відповідно до п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, надати позичальнику грошові кошти у сумі 14 000 грн строком на 30 днів, з 16 березня 2020 року по 15 квітня 2020 року, а позичальник - повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п.1.5, 1.5.1, 1.5.2, 1.6, 1.7 договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту), складають 2 394 грн. в грошовому виразі та 208,00% річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п. п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 16 394 гривень. Комісія за надання кредиту 504 грн, яка нараховується за ставкою 3,60% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом - 1 890 грн., які нараховуються за ставкою 0,45% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6); тип процентної ставки фіксована, особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 цього договору.

Аналогічна інформація міститься в анкеті-заяві на кредит № 1693892 від 16 березня 2020 року, де, серед іншого, також вказані надані позичальником згоди, процес оформлення та розгляду заяви № 1693892, прийняті рішення по заяві та погоджені умови кредитування.

Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Відповідно до п. 2.2, 2.2.2 договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 договору. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору.

Згідно п. 2.2.3, 2.3.1.2 договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою, що визначена п.1.6 договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, вставлену в п. 1.6 договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно з п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватися за базовою ставкою згідно з п. 1.6 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.

Пунктом 6.1 договору визначено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Відповідно до п. 6.5 договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Згідно з Графіком платежів, який є додатком №1 до договору кредитний договір №1693892 від 16 березня 2020 року, ОСОБА_1 зобов`язався сплатити 16 394 грн., з яких: 14 000 грн. сума кредиту; 1890 грн. проценти за користування кредитом; 504 грн. - комісія за надання кредиту ( а.с. 40).

Відповідно до платіжного доручення № 16668953 від 16 березня 2020 року ТОВ «Мілоан» перерахувало грошові кошти у сумі 14 000,00 грн. на картковий рахунок отримувача « ОСОБА_1 », призначення платежу: кредитні кошти, згідно з договором №1693892.

09 жовтня 2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» (клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Мілоан» (фактор) укладено договір факторингу №03/10, відповідно до п. 2.1 якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором..

Згідно з п. 4.1 зазначеного договору право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання цього договору.

Таким чином позивач набув права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №1693892 від 16 березня 2020 року на загальну суму заборгованості 28 994 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 14 000,00 грн.; за відсотками 1890 грн.; за комісією 504 грн.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, встановлено, з моменту відступлення первісним кредитором права вимоги, до відповідача на користь позивача будь-які додаткові нарахування за кредитним договором позивачем не здійснювалися.

Як встановлено з матеріалів справи, між сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору, оформленого в електронній формі з використанням електронного підпису.

Кредитні кошти за Договором про споживчий кредит №1693892 від 16 березня 2020 року в сумі 14 00 грн. надавались ОСОБА_1 в безготівковій формі на реквізити банківської карти, вказаної відповідачем особисто. Ці обставини відповідачем не заперечувались.

Отже, представник ОСОБА_1 підтвердив факт отримання відповідачем кредитних коштів та виникнення заборгованості за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.

Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав.

Суд погоджується, що ТОВ «Діджи Фінанс» має право на стягнення з боржника встановлених договором відсотків, оскільки в цьому договорі зазначені такі обов`язкові умови.

Разом з тим, суд вважає не погоджується розрахунком відсотків та комісії, наданих стороною позивача.

Аналіз указаних вище норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Договори (зокрема, додаткові) щодо пролонгації кредиту (продовження строку дії договору) із визначення відповідної процентної ставки суду не надані, що суперечить положенням статті 639 ЦК України щодо форми договору.

Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за споживчим кредитом №1693892 від 16 березня 2020 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів (з 06 березня 2020 року по 15 квітня 2020 року), тобто строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитом (пункт 1.7 Договору) та відповідно до пункту 1.5.2 Договору, проценти за користування кредитом становлять 1890 грн., нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки.

За умовами Договору про споживчий кредит №1693892 від 16 березня 2020 року сума кредиту становила 14 000 грн., процентна ставка за користування кредитом в строк кредитування 0,45% на день, весь строк кредитування 30 днів.

Отже, розмір відсотків за 30 днів кредитування складає 1890 грн. (14 000 грн. х 0,45% х 30 днів).

Доказів про розмір узгоджених сторонами процентів за цим кредитним договором в розмірі 14 490 грн., які просить стягнути позивач, а ні умови договору, а ні інші письмові докази не містять.

При цьому, суд не приймає до уваги визначену у договорі стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом на рівні 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6), оскільки договором встановлена фіксована процентна ставка, умови договору його сторонами не змінювалися, тому до правовідносин застосовуються положення частини 3 статті 1056-1 ЦК України щодо незмінності фіксованої процентної ставки і неможливості її зміни в односторонньому порядку.

Щодо стягнення заборгованості за комісійними винагородами в розмірі 504 грн., суд виходить з такого.

Поза увагою суду залишилось те, що якщо в кредитному договорі Товариство не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які Товариством встановлена комісія за обслуговування кредиту (нарахування комісії за оформлення кредиту), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (нарахування комісії за оформлення кредиту) є нікчемними, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача в сумі 15 890 грн., з яких: 14 000 грн. - сума заборгованості за кредитом, 1 890 грн. - сума заборгованості по процентах за користування кредитом.

Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За загальним правилом згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У зв`язку з цим початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку.

У своїх поясненнях представник відповідача просить застосувати строк позовної давності.

Даючи оцінку доводам представника відповідача в цій частині суд виходить з наступного.

Згідно п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, який є чинним з 02.04.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, який є чинним з 17.03.2022, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З 12.03.2020 року на усій території України був встановлений карантин, а з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан.

Виходячи із приписів п. 12, 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, строки позовної давності продовжені на період дії карантину та воєнного стану.

Таким чином, на час подання до суду позову за позовними вимогами позовна давність не сплинула.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1327 грн. 36 коп.

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 139 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стосовно заявленої представником позивача вимоги про відшкодування витрат понесених на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 6000 грн. суд виходить з такого.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, а також враховуючи виконання роботи адвокатом у відповідності до детального опису робіт (наданих послуг), суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність справи.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. 2, 141, 209, 247, 263-268 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1693892 від 16 березня 2020 року в сумі 15 890 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір в сумі 1 327 (одна тисяча триста двадцять сім) гривень 36 копійок і витрати на професійну правничу (правову) допомогу адвоката в розмірі - 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Сторони по справі:

позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» місцезнаходження: 04112, м.Київ, вул. Авіаконструктора І.Сікорського, 8, ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», місцезнаходження: 01407, м. Київ, вул. Багговутівська, буд. 17-21, .

Суддя: Н.А. Загородько