Провадження №6/523/21/24
У Х В А Л А

"08" серпня 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Дмітрієвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, заяву ОСОБА_1 (боржник), за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 (стягувач), Суворовського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), про скасування тимчасового виїзду за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, в якій просив: скасувати заборону на перетинання державного кордону України, встановлену відносно нього ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.06.2014 року у справі № 523/8603/14-ц.

В обґрунтування заяви, ОСОБА_1 зазначив, що 29.05.2013 р. державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Одеського міського Управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №38191322 з примусового виконання виконавчого листа виданого Суворовським районним судом м. Одеси № 2-2511/2006 від 02.03.2011 р. про стягнення з нього грошової суми на користь ОСОБА_2 у розмірі 75691,64 грн.

29.05.2013 р. державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Одеського міського Управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №38191375 з примусового виконання виконавчого листа виданого Суворовським районним судом м. Одеси №2-431/2005 від 20.06.2011 р. про стягнення з нього грошової суми на користь ОСОБА_2 у розмірі 151 051,00 грн.

29.05.2013 р. державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Одеського міського Управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №38191281 з примусового виконання виконавчого листа виданого Суворовським районним судом м Одеси № 2-2487/2011 від 20.06.2011 р. про стягнення з нього грошової суми на користь ОСОБА_2 у розмірі 200359,00 грн.

16.06.2014 р. ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/8603/14-ц, за поданням старшого державного виконавця першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції задоволено клопотання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та зобов`язано відділ ВПМР УМВС України в Одеській області не видавати виїзні документи - ОСОБА_1 .

18.12.2014 р. державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачу, відкритих при примусовому виконанню вищезазначених виконавчих проваджень ВП №38191322, ВП №38191375, ВП № 38191281.

Згідно з листом на запит його представника ОСОБА_3 за №133729 від 08.11.2023 р., надати копії матеріалів зазначених виконавчих проваджень не є можливим, у зв`язку із їх знищенням за строками давності зберігання. Рекомендовано звернутися до суду для скасування ухвали про заборону тимчасового виїзду за кордон.

Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 29.08.2023 р. станом на 29.08.2023 р. виконується Ухвала Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/8603/14-ц про тимчасове обмеження його виїзду за кордон.

Оскільки на даний час виконавчі документи, на підставі постанов державного виконавця від 18.12.2014, повернуто стягувачеві, повторно вищевказані виконавчі документи для виконання не пред`являлись, існування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон порушує його право на вільне пересування, тому, просив скасувати тимчасову заборону виїзду за кордон.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.12.2023 року прийнято заяву ОСОБА_1 до провадження та призначено по справі судове засідання.

У судове засідання представник заявника ОСОБА_1 (боржника) адвокат Добрянський В.Л. не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Матеріали справи містять клопотання адвоката Добрянського про розгляд цивільної справи без участі його та довірителя.

Заінтересована особа ОСОБА_2 (стягувач) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, будь-яких заяв або клопотань до суду не подавав.

Представник заінтересованої особи Суворовського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Матеріали справи містять заперечення начальника Суворовського ВДВС Войтенко В., згідно яких останній просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 . Обґрунтовані заперечення наступним: перевіркою АСВП встановлено, що протягом 2013 2020 років у Відділ ДВС на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження ВП №38191322, ВП № 38191281, ВП № 49530411, ВП № 49530344, ВП № 49530303 про стягнення боргів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на загальну суму 427 101, 64 грн. Вказані виконавчі провадження завершені на підставі ст. 47 п.2 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV та на підставі ст. 37 п.2 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, з підстав відсутності у боржника майна. За вказаними виконавчими провадженнями у державного виконавця відсутні документи, які підтверджують сплату боргу. Вищенаведені виконавчі провадження знищені. Боржник обізнаний про наявність виконавчих проваджень, про необхідність сплати боргу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. Заявник не виконав вимоги виконавчих документів, не надав письмових доказів щодо виконання їх вимог, виконавчого збору та витрат.

Дослідивши доводи заяви, матеріали справи № 523/8603/14-ц, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 29.05.2013 р. державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Одеського міського Управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38191322 з примусового виконання виконавчого листа виданого Суворовським районним судом м. Одеси № 2-2511/2006 від 02.03.2011 р. про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми на користь ОСОБА_2 у розмірі 75691,64 грн.

29.05.2013 р. державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Одеського міського Управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №38191375 з примусового виконання виконавчого листа виданого Суворовським районним судом м. Одеси №2-431/2005 від 20.06.2011 р. про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми на користь ОСОБА_2 у розмірі 151 051,00 грн.

29.05.2013 р. державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Одеського міського Управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №38191281 з примусового виконання виконавчого листа виданого Суворовським районним судом м Одеси № 2-2487/2011 від 20.06.2011 р. про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми на користь ОСОБА_2 у розмірі 200359,00 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.06.2014р. по справі №523/8603/14-ц було задоволено подання старшого державного виконавця першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , виїзд за кордон до повного виконання ним зобов`язання по виконавчим провадженням № 38191322, № 38191375, №38191281.

Згідно відповіді Суворовського ВДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеси) на запит представника ОСОБА_3 за № 133729 від 08.11.2023 р. вбачається, що 18.12.2014 року державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачу, відкритих при примусовому виконанні зазначених виконавчих документів ВП № 38191322, № 38191375, №38191281. Надати копії матеріалів зазначених виконавчих проваджень не є можливим, у зв`язку із їх знищенням за строками давності зберігання. Рекомендовано звернутися до суду для скасування ухвали про заборону тимчасового виїзду за кордон.

Згідно відповіді Суворовського ВДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеси), на запит адвоката Добрянського В.Л., за № 70356 від 28.03.2024р. вбачається, що відповідно до відомостей з АСВП, виконавчі провадження ВП №49530411, ВП №49530344, ВП №49530303, стягувач: ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_1 , перебували на примусовому виконанні Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з 29.12.2015 року:

- 29.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого Суворовським районним судом м. Одеси №2-2511/2006 від 02.03.2011 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 75691,64 грн., ВП 49530344;

- 29.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого Суворовським районним судом м. Одеси №2-431/2005 від 20.06.2011 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 151051,00 грн., ВП 49530411;

- 29.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого Суворовським районним судом м. Одеси №2-2487/2011 від 28.10.2011 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 200359,00 грн., ВП 49530303;

- 31.01.2018 року та 30.06.2020 року державним виконавцем, на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна) винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачу, відкритих при примусовому виконанні ВП 49530344, 49530411, 49530303;

- станом на теперішній час ВП 49530344, 49530411, 49530303 знищені, внаслідок сплину строку зберігання.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 01.01.2011 року) виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання - протягом трьох років.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції з 08.03.2011 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання - протягом року.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі , зокрема пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відповідно до п.5 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Як наголосив Верховний Суд у Постанові від 02 травня 2018 року по справі № 5016/149/2011(17/6), положення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні Положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ не розповсюджують свою дію на виконавчі документи, строк виконання за якими сплив на час набрання чинності зазначеним законодавчим актом.

Аналогічний по суті висновок зроблений і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі №905/6977/13, та у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі 553/1951/14-ц.

Крім цього, у Постанові Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі 553/1951/14-ц Верховний Суд зазначив, що «для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності».

У даному випадку, виконавчі листи були пред`явлені до виконання 29.12.2015 року.

Державним виконавцем, на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено - 31.01.2018 року та 30.06.2020 року постанови про повернення виконавчих документів стягувачу, відкритих при примусовому виконанні ВП 49530344, 49530411, 49530303.

З огляду на викладене, виконавчі листи про стягнення сум грошових коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 могли бути пред`явлені до виконання до 31.01.2021 року та 30.06.2023 року, відповідно.

Разом із тим, 24 лютого 2022 року Президент Володимир Зеленський підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Законом № 2129-IX від 15.03.2022 розділ XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, згідно з підпунктом 4 якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Тому, суд приходить до висновку, що строки пред`явлення до виконання виконавчих листів повернутих постановою від 30.06.2020 року перервані, та не сплили.

Матеріали справи не містять доказів виконання зобов`язань, наявність яких стала підставою для постановлення ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 16.06.2014 року по справі № 523/8603/14-ц.

При цьому, суд критично відноситься до доводів ОСОБА_1 щодо неможливості виконання зобов`язання, внаслідок відсутності відкритих виконавчих проваджень, оскільки заявником не надано суду жодних доказів, в підтвердження наміру виконання зобов`язання, та неможливості його виконання.

За змістом положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбаченому законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 р., у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року р. № 1404-VIII.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Суд виходить із того, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу, як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

19 листопада 2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЄС) прийнято Висновок №13 (2010), який зокрема встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов`язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко exofilicio. Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію примату закону (п. 31).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписами ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, на Державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.

Суд по даній справі також враховує те, що стаття 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожній особі право на вільне пересування в межах території, на якій вона перебуває, а також право залишити її і, таким чином, їхати в країну за власним вибором за умови, що особі дозволено в`їжджати на її територію. Це означає, що дії, які можуть становити втручання або обмежувати здійснення цього права, відповідають вимогам статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції тільки у випадку, коли вони передбачені законом, переслідують одну із законних цілей, згаданих у третьому пункті статті, і можуть вважатися «необхідними у демократичному суспільстві» для досягнення зазначених цілей (див. рішення у справі «Ігнатов проти Болгарії» (Ignatov c. Bulgarie), заява № 50/02, пункт 32, від 02 липня 2009 року).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги заявника ОСОБА_1 про скасування обмеження у праві виїзду за межі України не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 (боржник), за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 (стягувач), Суворовського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), про скасування тимчасового виїзду за кордон залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала складена 13.09.2024 року, у зв`язку із тривалою та періодичною відсутністю в суді світла, а також перебуванням судді Далеко К.О. у відпустці з 13.08.2024 року по 12.09.2024 року включно.

Суддя: К.О. Далеко