Справа № 553/2480/24
Провадження № 2/553/1317/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.11.2024м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого - судді Грошової Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Чемерис І.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 701 від 28.05.2021 у розмірі 58 709,69 грн.,

в с т а н о в и в :

01 серпня 2024 року до Ленінського районного суду Полтавської області надійшов позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 701 від 28.05.2021 у розмірі 45632,34 грн.

В обґрунтування позовний вимог позивач зазначає, що на підставі кредитного договору № 701, укладеного 28.05.2021 між АТ «Перший Українськи Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 видано кредит в сумі 45632,34 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.06.2024 року складає 58709,69 грн., з яких: 38028,14 заборгованість за кредитом, 7,81 грн. заборгованість за процентами, 20673,74 грн. заборгованість за комісією.

27.09.2024 до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Цокало Т.М., сформований в електронному суді 27.09.2024, в якому вона зазначає, що відповідач ознайомившись з позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення заборгованості, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Дана заява містить підтвердження відповідача, що останнім було прийнято Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка була розміщена на сайті позивача та додана до матеріалів позовної заяви. За пунктом 3 цієї заяви розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 1,99 %. За п.6 розмір процентної ставки становить 0,01% річних. Строк становить 48 місяців. Відповідно до п.10 цієї заяви, було встановлено графік платежів, за яким визначено: - платіжні періоди з 28.05.2021 р. по 28.05.2025 р., усього періодів 48 місяців, чиста сума кредиту становить 1858,95 грн. щомісяця та 1858,58 останній платіж; - комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 908,08 грн. щомісяця. На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надає розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписку за кредитним договором. Зі змісту виписки по банківському рахунку, яка надана позивачем до позову та розрахунку заборгованості за кредитним договором убачається, що відповідач здійснювала сплату комісій за обслуговування кредитної заборгованості. Позивач вважає, що станом на 04.06.2024 р. за кредитним договором №701 від 28.05.2021 за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 20673,74 грн. за комісією.

Відповідач не визнає, що комісія нарахована правомірно виходячи з наступного. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Правління АТ «ПУМБ» протоколом від 31.03.2022 № 894 затвердило Публічні пропозиції АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. В пунктах 3.6-3.6.1 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в рамках договору надаються наступні види послуг банку: відкриття та обслуговування Пакета послуг Банку, які в залежності від наповнення Пакету послуг можуть включати наступні послуги: відкриття та обслуговування Карткових рахунків в національній та іноземних валютах, випуск Карток; послуга «Інтернет-банкінг» (Internet Bankig); послуга «SMS-банкінг» (SMS Bankig); відкриття та обслуговування депозитних рахунків, залучення коштів у Вклад; Овердрафти для Клієнтів, які обслуговуються на умовах Зарплатних проектів; Кредитна картка із відновлювальною Кредитною лінією; Персональне обслуговування (в межах Пакетів послуг Вlack Platinum та Рremiere) та послуга відкриття поточних рахунків для безготівкових переказів (в рамках Пакетів послуг, Вlack Platinum та Рremiere); інші послуги, що включаються до Пакету послуг відповідно до Тарифів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Із змісту п.3 кредитного договору №701 від 28.05.2021 р., відповідачці встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,99 % без уточнення найменування конкретної послуги, систематичності її надання, тобто відповідно до наповненості пакету як то передбачено Публічною пропозицією АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Таким чином, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Позивачем не подано доказів надання послуг за які необхідно нараховувати щомісячну комісію.

Враховуючи те, що позивачем встановлено щомісячну плату за послуги банку, в тому числі і які за законом повинні надаватись безоплатно, положення кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції викладеній в Постанові від 13 липня 2022 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 496/3134/19.

Відповідно до виписки банку по рахунку 4642, ОСОБА_1 було сплачено комісію в розмірі 8172,72 грн.: 29.06.2021 - 908,08 грн.; 30.07.2021 - 457,88 грн.; 30.07.2021 - 457,88 грн.; 02.08.2021 - 450,20 грн.; 02.08.2021 - 450,20 грн.; 03.09.2021 - 349,13 грн.; 06.09.2021 - 558,95 грн.; 30.09.2021 - 459,97 грн.; 01.10.2021 - 408,75 грн.; 06.10.2021 - 39,36 грн.; 29.10.2021 - 49,13 грн.; 30.10.2021 - 858,95 грн.; 30.11.2021 - 457,88 грн.; 01.12.2021 - 450,20 грн.; 31.12.2021 - 908,08 грн.; 31.01.2022 - 908,08 грн. Отже, враховуючи нікчемність умов кредитного договору щодо плати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, то сплачену комісію в розмірі 8172,72 грн. слід внести до виконання зобов`язання за кредитним договором № 701 від 28.05.2021. Оскільки умови договору щодо обов`язку здійснення платежів за комісії є нікчемними, нарахована позивачем заборгованість за комісією в сумі 20673,74 грн. не підлягає стягненню. Відповідач погоджується та визнає, що заборгованість в розмірі 29 855,42 грн. за тілом кредиту та 7,81 грн. за процентами, нарахована позивачем правомірно, та підлягає стягненню на його користь.

Просить прийняти від ОСОБА_1 заяву про визнання позову частково Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором №701 від 28.05.2021 на загальну суму заборгованості в розмірі 29863,23 грн., яка складається з: 29855,42 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7,81 грн. - заборгованість процентами. В інший частині позову АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення заборгованості відмовити. Здійснити розподіл судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог.

17 жовтня 2024 від представника позивача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» Кущ Я.В. надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказує про те, що банк повністю не погоджується з викладеними у відзиві доводами, вважає їх безпідставними і необґрунтованими. 27.05.2021 року відповідач звернувся до банку з метою отримання кредиту. Згідно Заяви і платіжної інструкції Відповідачу були надані кредитні кошти у розмірі 45 632,34 грн. Банк належним чином виконав свої зобов`язання - надав Відповідачу грошові кошти у повному обсязі. Відповідач погодився із запропонованими умовами кредитування, підписав Заяву та фактично отримав кредитні кошти у розмірі 45 632,34 грн. на споживчі цілі. У Заяві, яка підписана відповідачем передбачено: клієнт (відповідач), підписанням цієї заяви беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО), яка розміщена на сайті:pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процес обслуговування; - відповідач ознайомлена із ДКБО та цілком згодна з ним; - всі умови ДКБО Відповідачу зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) відповідно до ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» (в редакції Закону України від 20.09.2019) є публічною частиною договору, до якої приєднався Відповідач, підписавши Заяву, яка є індивідуальною частиною договору. Вимоги для укладення договору споживчого кредиту Банком виконано відповідно до чинного законодавства. Банк належним чином виконав свої зобов`язання - надав Відповідачу грошові кошти у повному обсязі, який був обумовлений у Заяві. Паспорт споживчого кредиту був наданий відповідачу на ознайомлення і підписання на виконання вимог ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до Розділу 4 Паспорту споживчого кредиту «Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача» передбачено процентну ставку; тип процентної ставки; щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується наданими у якості доказів матеріалами - Заявою, Паспортом споживчого кредиту, розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунку відповідача. Наданий розрахунок заборгованості Банк вважає належним та допустимим доказом із врахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 14.07.2020 року по справі № 367/4970/13-ц, постанові від 08.07.2020 року по справі №464/4985/15-ц, постанові від 02.07.2020 року по справі №753/16745/15-ц. Відповідач не надав власного розрахунку з обґрунтуванням сум, погашених в рамках кредитного договору та тих, що залишилися несплаченими, відповідно не довів, що розрахунок заборгованості Банка є невідповідними.

10.06.2017 набрав чинності Закон України від 15.11.2016 № 1734-VІІ «Про споживче кредитування». Кредитні договори укладені між Банком і Відповідачем у 2019 році. На момент укладення договору вже діяв Закон України «Про споживче кредитування». Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальним законом, який регулює кредитні правовідносини у сфері споживчого кредитування. Закон України «Про споживче кредитування» на відміну від Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає можливість включення у договір комісійної винагороди кредитодавця. Пунктом 4 частини 1 статті 1 «Визначення термінів» Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом відносяться: витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає можливість отримання кредитодавцем комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язанні з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Пунктом 971 Плану рахунків бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 11.09.2017 №89, передбачено одержання банками доходів у формі комісійних доходів від кредитного обслуговування клієнтів (зазначена постанова встановлює клас 6 Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України - «Комісійні доходи», «Комісійні витрати»). Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативними актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. У постанові правління Національного банку України № 49 від 08.06.2017 «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» наведена формула, на підставі якої обраховується сукупна вартість кредиту, а у Додатку № 3 цієї постанови наведене визначення сукупної вартості кредиту та розміру всіх супутніх послуг, де зазначено наступне: Потік - сума коштів, яку споживач сплачує банку за споживчим кредитом. До Потоку включаються платежі в погашення основного боргу за кредитом, процентів за користування ним, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги банку, які сплачуються відповідно до умов отриманого кредиту та пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. У Додатку № 1 до вищевказаної постанови наведено визначення терміну «ЗВСК» - загальні витрати за споживчим кредитом, яким є витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом). Згідно пунктів 8, 9 цієї Постанови банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цієї Постанови. Отже, встановлення комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості є законним, оскільки передбачено як Законом України «Про споживче кредитування», так і нормативними актами Національного банку України. У п.5.7.3. ДКБО, до якого приєдналася Відповідач, підписавши Заяву (сторінка 37 ДКБО) передбачено: Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в Заяві на приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми Споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій Частині 5 Розділу ІІ цього Договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів. Умова про комісію була узгоджена між Банком і Відповідачем, що підтверджується згодою відповідача. Підписавши кредитний договір (Заяву), Паспорт споживчого кредиту, відповідач погодився на умови кредитування. Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право кредитодавця на встановлення комісії. Відповідач не скористався своїм правом, визначеним ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування». Жодних заперечень щодо змісту договору, порядку взаємодії відповідач банку не висловив, що свідчить про його згоду з умовами договору. Відповідач не звертається до суду з окремими позовними вимогами про визнання недійсним Кредитного договору (або його окремих частин), застосуванням наслідків недійсності правочину та/або перерахунку заборгованості відповідача. В межах розгляду даної справи, де предмет позову - стягнення заборгованості, суд не має процесуальної можливості здійснювати перерахунок вже сплачених коштів на користь Банку. Таким чином, вимоги Відповідача про зарахування комісії в рахунок погашення основної суми заборгованості не можуть бути задоволені судом, оскільки відповідно до положень ст. 13, ст. 264 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог та при ухвалені рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Зустрічного позову відповідачем з цього приводу, у встановлений ЦПК України строк, не заявлено. Просить задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2024 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за відсутності представника банку.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Цокало Т.М. в судове засідання не з`явилися, але від них надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, просили прийняти від ОСОБА_1 заяву про визнання позову частково в розмірі 29863,23 грн., яка складається з: 29 855,42 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7,81 грн. - заборгованість за процентами, в іншій частині позову відмовити.

Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 травня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Перший Українськи Міжнародний Банк» було укладено кредитний договір за № 701, згідно якого надано споживчий кредит в розмірі 45632,34 грн. строком на 48 місяців, процентна ставка річних 0,01%, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1,99%.

В заяві на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 701 від 27 травня 2021 року ОСОБА_1 просив надати споживчий кредит у сумі 45632,34 строком на 48 місяці, з розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 1,99%, розміром процентної ставки - 0,01 % річних, із схемою повернення кредиту - ануїтетною (рівними платежами). В даній заяві наведено також графік платежів за період з 28.05.2021 по 28.05.2025, вказано, що реальна річна процентна ставка 45,1184%, загальні витрати за споживчим кредитом - 43596,89 грн., загальна вартість кредиту - 89229,23 грн.

До укладення кредитного договору, 27 травня 2021 року ОСОБА_1 підписано також паспорт споживчого кредиту кредит на загальні цілі - RS GP on GP (48) - рефінансування (без стр), в якому йому була надана інформація щодо умов кредитування, відповідно до яких сума споживчого кредиту - 43596,89 грн., строк - 48 місяці, розміром фіксованої процентної ставки - 0,01 % річних, щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 1,99%, загальні витрати за кредитом - 43596,89 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту - 89229,23 грн., реальна річна процентна ставка 45,1184%.

Надання кредитних коштів в сумі 43596,89 грн. підтверджується платіжною інструкцією № TR.49560223.70030.2464 від 28.05.2021 р.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач, порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором належним чином в частині погашення заборгованості за кредитом не виконував.

З виписки/особового рахунку за період з 27.05.2021 до 04.06.2024 вбачається, що відповідач користувався наданими йому кредитними коштами та періодично здійснював погашення наявної у нього заборгованості.

Так, згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 701 від 27.05.2021, станом на 04.06.2024 включно складає 58709,69 грн., з яких: 38028,14 заборгованість за кредитом, 7,81 грн. заборгованість за процентами, 20673,74 грн. заборгованість за комісією.

05 червня 2024 року АТ «ПУМБ» на адресу ОСОБА_1 надіслано письмову вимогу (повідомлення), в якій доведено до відому останньому, що станом на 04 червня 2024 року існує заборгованість в сумі 58709,69 грн., яку банк просив погасити не пізніше 30 календарних днів з дня отримання повідомлення.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку позивач).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Щодо вимоги про стягнення комісії суд зазначає наступне.

Правовідносини з приводу отримання споживчого кредиту врегульовані положеннями ЗУ «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

За змістом ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У розділі Споживчий кредит «рефінансування» заяви № 701 від 27 травня 2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана відповідачем визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 1,99 %. Розділ заяви «Графік платежів» містить відомості про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 908,08 грн щомісяця. Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування становить 43587,84 грн.

Отже умовами, укладеного між сторонами договору передбачена сплата позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Згідно розділу 4 паспорту споживчого кредиту щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 1,99 База нарахування щомісячної комісії - нараховується щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 13.07.2022 року № 363/1834/17, зауважено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону N 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

За додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності) сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У розділі Споживчий кредит «рефінансування» заяви № 701 від 27 травня 2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана відповідачем визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 1,99 %. Розділ заяви «Графік платежів» містить відомості про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 908,08 грн щомісяця. Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування становить 43587,84 грн.

Згідно розділу 4 паспорту споживчого кредиту щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 1,99 База нарахування щомісячної комісії - нараховується щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі.

Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, як в заяві № 701 від 27 травня 2021 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, так і в паспорті споживчого кредиту не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково-касові операції, надання консультативних та інформаційних послуг) за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх із споживачем при укладенні кредитного договору, то положення заяви № 701 від 27 травня 2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемним, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.

Крім того, аналогічні висновки, щодо визнання нікчемним пункту кредитного договору АТ «ПУМБ» яким передбачено сплату комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, викладені в постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 752/4008/20.

Так, у вказаній постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 752/4008/20 зазначено наступне: «Як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, пунктом 4 спірного кредитного договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у графіку щомісячних платежів, який є частиною кредитного договору від 18 березня 2019 року. Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА 1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, колегія суддів погоджується, що положення пункту 4 кредитного договору, укладеного 18 березня 2019 року між ОСОБА 1 та АТ «ПУМБ» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.»

Положеннями п. 5.7.3 публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 15 березня 2021 року) визначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касові операції щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту.

Оскільки, публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не підписана відповідачем, остання не може вважатись частиною договору приєднання, так і не містить чіткого переліку послуг, з яким ознайомилась відповідач та з яким остання погодилась.

Крім того, дані із сайту банку належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015р. (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією - 20673,74 грн. є необґрунтованою, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Крім того, за період існування кредитних правовідносин між сторонами відповідач сплатив позивачу комісію на загальну суму 7264,64 грн (29.06.2021 - 908,08 грн., 30.07.2021 - 457,88 грн., 02.08.2021 - 450,20 грн., 03.09.2021 - 349,13 грн., 06.09.2021 - 558,95 грн., 30.09.2021 - 459,97 грн., 01.10.2021 - 408,75 грн., 06.10.2021 - 39,36 грн., 29.10.2021 - 49,13 грн., 30.10.2021 - 858,95 грн., 30.11.2021 - 457,88 грн., 01.12.2021 - 450,20 грн., 31.12.2021 - 908,08 грн., 31.01.2022 - 908,08 грн.). (виписка по особовому рахунку: а.с. 21 (зворот) - 23)

Отже, суд дійшов висновку, що сплачена відповідачем комісія підлягає зарахуванню до основної заборгованості відповідача в порядку ст. 216 ЦК України.

Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 701 від 28.05.2021 у розмірі 30 771,31 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 30763,50 грн., заборгованість за процентами - 7,81 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України» від 18 липня 2006 року; «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, представник відповідач просить здійснити розподіл судових витрат пропорційно відмовленим вимогам.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн. відповідачем надано:

- копію Договору про надання правничої допомоги № 1065 від 20.09.2024, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Цокало Тетяною Михайлівною;

- акт приймання-передачі наданої правничої допомоги №1 до Договору №1065 про надання правничої допомоги від 20.09.2024;

- детальний опис робіт (наданих послуг) від 27.09.2024;

- квитанцію № 1065 від 20.09.2024;

- копію ордер на надання правничої допомоги серії ВІ № 1246488 від 26.09.2024;

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2424 від 23.10.2018.

Договором на надання правничої допомоги № 1065 від 20.09.2024 визначено, що предметом даного Договору є у відповідності до статті 59 Конституції України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору на умовах визначених даним договором.

Згідно детального опису робіт (наданих послуг), складеного 27.09.2024 представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Цокало Т.М. адвокат виконав, а клієнт прийняв наступні послуги за Договором, вчинені адвокатом за час підготовки відзиву по справі № 553/2480/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості: надання усної консультації - фіксована оплата - дата надання: 20.09.2024 - 1500,00 грн.; ознайомлення із матеріалами позовної заяви по справі №553/2480/24 - фіксована оплата, дата ознайомлення: 20.09.2024 - 1000,00 грн.; підготовка та написання заяв по суті - відзив по справі № 553/2480/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - фіксована оплата, дата надання тобто складання відзиву: з 25.09.2024 - 27.09.2024 - 6500,00 грн. Станом на 27.09.2024 р. надано правничої допомоги: 9000,00 грн. Клієнтом станом на 27.09.2024 р. внесено гонорару 9000,00 грн., готівкою, згідно квитанції №1065 в сумі 9000,00 грн. від 20.09.2024 р. 9000,00 грн. Станом на 20.09.2024 р. сума невідпрацьованого гонорару складає: 0,00 грн.

В акті приймання-передачі наданої правничої допомоги №1 до Договору №1065 про надання правничої допомоги від 20.09.2024, складеного 27.09.2024 ОСОБА_1 та адвокатом Цокало Т.М. Адвокат виконав, а Клієнт прийняв наступні послуги за Договором, вчинені адвокатом за час підготовки відзиву по справі №553/2480/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості: надання усної консультації - фіксована оплата - дата надання: 20.09.2024 - 1500,00 грн.; ознайомлення із матеріалами позовної заяви по справі №553/2480/24 - фіксована оплата, дата ознайомлення: 20.09.2024 - 1000,00 грн.; підготовка та написання заяв по суті - відзив по справі № 553/2480/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - фіксована оплата, дата надання тобто складання відзиву: з 25.09.2024 - 27.09.2024 - 6500,00 грн. Станом на 27.09.2024 р. надано правничої допомоги: 9000,00 грн. Клієнтом станом на 27.09.2024 р. внесено гонорару 9000,00 грн., готівкою, згідно квитанції №1065 в сумі 9000,00 грн. від 20.09.2024 р. 9000,00 грн. Станом на 20.09.2024 р. сума невідпрацьованого гонорару складає: 0,00 грн.

Відповідно до квитанції № 1065 від 20.09.2024 адвокатом Цокало Т.М. прийнято від ОСОБА_1 гонорар 9000,00 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року (справа № 922/1964/21), що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. При цьому саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Аналогічна правова позиція викладене у Додатковій постанові Верховного суду від 16.03.2023 року в справі № 927/153/22.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність витрат на правову допомогу до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ступеню складності судової справи, яка є малозначною та обсягу фактично виконаної адвокатом роботи, з урахуванням критерію необхідності та неминучості вчинення відповідних дій, оскільки позов судом задоволено частково, витрати сторін з оплати правової допомоги покладаються на відповідача пропорційно до задоволених відносно нього позовних вимог, а на позивача пропорційно до розміру позовних вимог в задоволенні яких відмовлено.

Так, підлягають задоволенню позовні вимоги в сумі 30771,31 грн., тому пропорційно до позовних вимог в задоволенні яких відмовлено з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 4282,86 грн. на відшкодування судових витрат позивача на професійну правничу допомогу (27938,38х9000/58709,69 = 4282,86 грн.)

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1269,64 грн. (30771,31х2422,40:58709,69 = 1513,42), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 137 141, 258-259, 263- 265, 279 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 701 від 28.05.2021 у розмірі 58 709,69 грн.- задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 701 від 28.05.2021 у сумі 30 771 (тридцять тисяч сімсот сімдесят одну) гривню 31 копійку.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір у розмірі 1269 (одну тисячу двісті шістдесят дев`ять) гривень 64 копійки.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4282 (чотири тисячі двісті вісімдесят дві) гривні 86 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.11.2024.

Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, .

Представник позивача: Киричук Галина Миколаївна, адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, РНОКПП: НОМЕР_1 , ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача: Кущ Яна Василівна , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача: адвокат Цокало Тетяна Михайлівна, адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Головуючий: суддя Н.М. Грошова