ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/368/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участі секретаря Сович Н.А.

сторін представника ОСОБА_1 адвоката Семенюка Ю.В. та представника Головного управління ДПС в Тернопільській області Мурованої І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/15947/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Семенюка Юрія Васильовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2024 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Головного управління ДПС в Тернопільській області, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування завданої моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Семенюк Ю.В. звернулася в суд із позовом до держави України в особі Головного управління ДПС в Тернопільській області, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 268000 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 27.05.2003 року ОСОБА_1 був присвоєний ідентифікаційний номер , проте папір, на якому був зазначений вищевказаний ідентифікаційний номер, витерся і у 2022 році вона звернулася про видачу їй дублікату, однак як виявилося згодом, ідентифікаційний номер не був дублікатом, а містив абсолютно інший номер НОМЕР_1 , який як виявилося їй було присвоєно 28.05.2003 р., хоча про це відомо не було, майже 20 років свого життя вона прожила із ідентифікаційним номером , до нього прив`язані були всі соціальні виплати, пенсія, всі правовстановлюючі документи, оформлялися спадкові права, здійснювалася купівля-продаж. Новий код їй було присвоєно з невідомих причин і без законних на те підстав, вона не зверталася за його видачею до податкового органу, не уповноважувала на таке звернення жодну особу, при тому що сам РНОКПП (раніше ІПН) не може бути змінено, оскільки це передбачено прямою нормою податкового законодавства. Цілком очевидно, що з вини податкового органу, зокрема недбалого ставлення посадових осіб податкового органу до своїх службових обов`язків, ОСОБА_1 , було присвоєно два кардинально різні РНОКПП (раніше ІПН) з різницею в один день. Окрім цього, неправомірна зміна податковим органом ЄДРПОУ призвела до втрати субсидії на газ, що поставило її у вкрай скрутне становище. Також спричинило значну затримку виплати належної пенсії, що вкрай негативно відобразилося на фінансовому становищі та призвело до додаткових хвилювань і розпачу. З огляду на викладене незаконними діями посадових осіб Шумської ДПІ Головного управління ДПС у Тернопільській області ОСОБА_1 завдано значних моральних страждань, тому виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що відшкодуванню підлягає сума 268 000 грн. (40 мінімальних заробітних плат за 20 років протиправного діяння з боку податкового органу відносно неї та майбутніх поневірянь задля усунення наслідків таких діянь державного органу).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до держави України в особі Головного управління ДПС в Тернопільській області, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 268000 грн відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Семенюк Ю.В. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.01.2024 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що не відомо з яких причин суд взяв до уваги факт, на який посилався податковий орган, а саме те, що ІПН , який був присвоєний 27.05.2003 року є помилковим, а РНОКПП НОМЕР_1 , який начеб-то був присвоєний наступного дня після присвоєння першого, а саме 28.05.2003- є кодом правильним.

Також, суд першої інстанції неправомірно прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не могла втратити субсидії, призначеної їй ще з 2015 року. Субсидія дійсно була призначена ще у 2015 року, однак кожного року вона перепризначалася автоматично аж до того часу, допоки податковий орган самовільно не змінив її облікові дані (а саме її РНОКПП) без її відома і без жодних на те законних підстав, а тому і субсидію вона втратила.

Після зміни облікових даних ОСОБА_1 також не отримала пенсію, що не аби як її схвилювало, тому що вона була виключена із списків.

Представник Головного управління ДПС у Тернопільській області Стрілкова М.С. подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Семенюка Ю.В., у якому зазначила, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Проте останньою не надано доказів заподіяння моральної шкоди та наявності причинного зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю працівників податкового органу і шкодою, не доведено належними і допустимими доказами самого факту заподіяння шкоди такими діями відповідача.

Таким чином, сам факт звернення позивачки до суду не може свідчити про реальне порушення її прав, а не погоджуючись з рішенням посадових осіб ГУ ДПС у Тернопільській області, вона у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Відтак вважають, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що рішенням податкового органу позивачу була завдана моральна шкода.

Позивачка не змогла належним чином обґрунтувати, які саме душевні страждання вона зазнала, їх об`єм, у зв`язку з протиправними діями ГУ ДПС у Тернопільській області.

Доказами, які дозволяють встановити наявність шкоди, її характер та обсяг, є довідки з медичних установ, виписки з історії хвороб, чеки за оплату медичної допомоги, за придбання ліків, свідчення друзів, колег, виписки з лікарні, рахунки від приватних психологів чи проходження спеціальних реабілітаційних тренінгів, яких у матеріалах справи не має.

Щодо доводів позивача, що її було позбавлено засобів до існування, у зв`язку із незаконним накладенням не нарахуванням субсидії, вважають за необхідне зазначити про те, що нарахування субсидії здійснюється не податковим органом, дії яких не оскаржуються та вони не є учасниками судового процесу у цій справі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Семенюк Ю.В. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

Представник Головного управління ДПС в Тернопільській області - Мурована І.Я. апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Семенюка Ю.В. не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Державна казначейська служба України повідомлялась про розгляд справи шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявна довідка про доставку електронного документа.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був присвоєний ідентифікаційний номер , що підтверджується карткою фізичної особи-платника податків від 27.05.2003 року, виданою Кременецькою міжрайонною державною податковою інспекцією, за підписом ОСОБА_2 ..

Із моменту одержання зазначеного ідентифікаційного номера ОСОБА_1 були видані наступні документи:

- у 2001 році було отримано пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 , пенсія була призначена по інвалідності II групи, а вже з квітня 2004 року і по життєво було продовжено пенсію як інваліду І групи по зору;

- у 2004 році було отримано Державний Акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,84 га серії ТР №004528, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:00174;

- у 2005 році державним нотаріусом Шумської державної нотаріальної контори Килимар О.Д. був посвідчений Договір купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та виданий Витяг з державного реєстру правочинів № 954605. Також був отриманий у Шумському бюро технічної інвентаризації Витяг № 7281242 про реєстрацію права власності на нерухоме майно;

- у 2005 році отримала членський квиток № 418 Українського товариства сліпих інваліда першої групи по зору;

- у 2006 році був укладений Договір оренди землі із ФГ «Любава»;

- у 2012 році було отримано два Державні Акти на право власності на земельну ділянку, площею 0,2300 га (Державний Акт серії ЯМ № 143625, кадастровий номер земельної ділянки 020010012) та площею 0,2500 га (Державний Акт серії ЯМ №144231, кадастровий номер земельної ділянки 020010011).

У 2022 році ОСОБА_1 звернулася про видачу їй дублікату довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, так як наявна у неї довідка була не придатна до використання, однак згодом її донька виявила, що виданий їй ідентифікаційний номер не являвся дублікатом, а містив абсолютно інший номер. Таким чином, новий РНОКПП від 02.08.2022 р. зазначений - , але містить відмітку про те, що даний номер присвоєно 28.05.2003 р., хоча попередній був виданий від 27.05.2003 р.

01.03.2023 року за вих. №498/АП/19-17 Шумська ДПІ Головного управління ДПС у Тернопільській області надала відповідь на адвокатський запит, згідно з якою за ОСОБА_1 у податковому органі значиться РНОКПП НОМЕР_1 , який присвоєно 28.05.2003 р. та видано 02.08.2022 p., а попередньо виданий ІПН , який був присвоєний 27.05.2003 р. є помилковим. Також зазначено, що відповідно до «Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 із змінами та доповненнями, термін зберігання реєстраційних журналів, карток, заяв складає 5 років (стаття 124, 283 Переліку).

Як вбачається з Витягу з ЄДРДР відносно посадових осіб податкового органу 14.03.2023 р. було зареєстровано кримінальне провадження 0000015, правова кваліфікація ч. 1 ст. 366 КК України (внесення посадовими особами Шумської ДПІ до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей щодо РНОКПП ОСОБА_1 ), яке закрите за відсутністю складу злочину.

04.04.2023 року рішенням Шумського районного суду по справі № 609/178/23 встановлено факт того, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у період з 27 травня 2003 року по 02 серпня 2022 року належав реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Вказаним рішенням встановлено, що в ОСОБА_1 відсутній оригінал довідки про присвоєння їй ідентифікаційного номеру: НОМЕР_3 , він є недіючим, а діючим є реєстраційний номер: НОМЕР_4 , в зв`язку з чим заявниця позбавлена можливості використати ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , для підтвердження особистих та майнових прав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що окрім як посилання на обставини, встановленні рішенням суду №609/178/23 від 04.04.2023 року, позивачем належним чином не обґрунтовано, які саме душевні страждання вона зазнала, внаслідок протиправного діяння (як вважає позивач) з боку податкового органу, яке саме право її було порушене та підлягало відновленню, із врахуванням того, що судом встановлено, що ОСОБА_1 обліковувалася та обліковується по дійсному РНОКПП НОМЕР_1 і наявність двох кодів (ідентифікаційного номера НОМЕР_3 та РНОКПП НОМЕР_1 ) не стало причиною ні відмови в призначенні субсидій, ні не призвело до проблем в отриманні таких субсидії, так само і в отримані пенсійних виплат. Позивач вказує на заподіяння моральної шкоди, проте доказів, які дозволяють встановити наявність шкоди, її характер та обсяг не надано, а обов`язок доказування покладається на кожного з учасників.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статті 56 Конституції України; статті 1167, 1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади органом державної влади, їх посадовими та службовими особами при здійсненні ними повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів чи від вини цієї особи (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням її майна.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 3, 4 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, відповідно суд має самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Зазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, при цьому судом враховано правові позиції Верховного Суду наведені в постановах по справі № 640/3837/17 від 10 жовтня 2018 року; № 638/14260/16 від 04 липня 2018 року; в рішенні по справі № 641/2328/17 від 04 липня 2018 року.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 27.05.2003 був виданий ідентифікаційний податковий номер , а у відповіді на адвокатський запит від 01.03.2023 Шумська ДПІ повідомила, що за ОСОБА_1 у податковому органі значиться РНОКПП НОМЕР_1 , який був їй присвоєний 28.05.2003.

Як на порушення прав позивач посилається на те, що внаслідок заміни ідентифікаційного податкового номеру змушена була звернутися у Шумський районний суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення позбавлена можливості, а саме те, що у період з 27 травня 2003 року по 02 серпня 2022 року належав їй реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 . Окрім цього, неправомірна зміна податковим органом належного їй РНОКПП призвела до втрати субсидії на газ та значної затримки виплати пенсії, що відобразилося на фінансовому становищі та викликало додаткові хвилювання.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази причинового зв`язку між діями посадових осіб ГУ ДПС і тим, що на думку позивача, вона втратила субсидії на газ.

Так, згідно листа від 22.03.2023 № 07-15/598 Управлінням соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області повідомлено, що жительці с. Мізюринці Кременецького району Тернопільської області ОСОБА_1 призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг здійснювалося на підставі інформації про доходи з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків від ДПС у порядку, встановленому Мінсоцполітики та Мінфіном Пенсійним Фондом України та Мінфіном відповідно до п. 50 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 (далі - Положення), а саме за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 (а.с. 51).

Листом від 13.04.2023 № 761/АП/19-00-1917 Управлінням соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області повідомлено, що жителька жительці с. Мізюринці Кременецького району Тернопільської області ОСОБА_1 за наявною інформацією була одержувачкою субсидії на оплату житло-комунальних послуг з 2015 року по квітень 2022 року відповідно до Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою КМ України від 21.10.1995 № 848. Інформація за інший період відсутня (а.с. 52).

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.11.2023 року за № 6655/5/19-00-05-03-08 повідомлено, що постановою КМУ від 16.09.2022 № 1041 Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України визначено забезпечення з 01.10.2022 Пенсійним фондом України виплати та з 01.12.2022 призначення житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу.

Згідно бази даних підсистеми Призначення та виплати деяких соціальних виплат житлова субсидія була призначена ОСОБА_1 . Управлінням праці та соціального захисту населення Шумської районної державної адміністрації по 30.04.2022. Пунктом 69 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою КМУ від 21.101995 № 848 (зі змінами) (далі Положення № 848) встановлено, що житлова субсидія на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком призначається з місяця звернення за її призначенням.

Відповідно до пункту 75 Положення № 848 у разі подання заяви протягом двох місяців з початку опалювального (неопалювального) сезону житлова субсидія призначається з початку такого сезону, але не раніше дня виникнення права на її отримання. Оскільки заява з необхідними документами подана ОСОБА_1 31.01.2023 року, житлову субсидію призначено з місяця звернення, а саме з 01.01.2023.

Враховуючи наведені норми та те, що ОСОБА_1 субсидія призначалася регулярно з 2015 року і наявність двох РНОКПП не стало причиною відмови в призначені субсидії, ні проблемою в її отриманні, тому даний факт унеможливлює наявність будь-яких переживань чи спричинення моральної шкоди для позивачки.

Щодо отримання ОСОБА_1 пенсійної виплати слід зазначити таке.

Із листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.11.2023 року № 6655/5/19-00-05-03-08 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Згідно з частиною першої статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Виплата пенсії ОСОБА_1 проводиться через відділення поштового зв`язку № 47155, с. Мізюринці. 06.02.2023 року ОСОБА_1 зверталася у відділ обслуговування громадян № 7 м. Шумськ із заявою стосовно зміни особистих даних, а саме зміни реєстраційного номера облікової картки платника податків з НОМЕР_3 на НОМЕР_1 та уточнення даних місця проживання особи (внесення вулиці та номера будинку по адресі реєстрації). Порядком виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги» визначено, що з метою забезпечення рівномірної виплати одержувачам пенсій та грошової допомоги уповноваженою організацією складається графік виплати пенсій та грошової допомоги одержувачам для кожного виплатного об`єкта залежно від адреси фактичного проживання одержувачів. Враховуючи зазначене, на березень 2023 року змінено дату виплати пенсії на 17 число щомісяця, з 01.04.2023 року дата виплати змінена на 4 число місяця і відповідно до вказаного графіку пенсія позивачці була виплачена (а.с. 83-84).

Таким чином, з огляду на викладене видно, що державні органи облікували ОСОБА_1 за вірним кодом. Ніяких життєвих труднощів в отриманні пенсії у позивачки не було, а зміна виплати пенсії в березні 2023 року пов`язана зі зміною дати виплати з 4 на 17 число, а не з реєстраційним номером облікової картки платника податків.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно та об`єктивно досліджено всі обставини справи, зібраним доказам дано правильну правову оцінку, а ухвалене судом рішення відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Семенюка Ю.В. слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семенюка Юрія Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 квітня 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома