ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/30677/23

Провадження № 22-ц/4820/1426/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М., Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника Кабінету Міністрів України,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, держави російська федерація про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Мазурок О.В. від 14 травня 2024 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд,

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, держави російська федерація, про відшкодування майнової та моральної шкоди, вказувала, що є громадянкою України, суверенної та незалежної держави. Територіальний імунітет України як гарантується міжнародним правом. Російська федерація з 20.02.2014 року чинить військову агресію та окупацію суверенної території держави Україна, з 24 лютого 2022 року - повномасштабне вторгнення в Україну, чим порушує права позивачки, в тому числі право на мир. Очевидна бездіяльність держави Україна щодо попередження цієї військової агресії, також порушує право позивачки на мир.

Російська федерація в ході військової агресії завдає майнової та моральної шкоди громадянам України, порушуючи їх право на життя та безпеку.

Відповідно до статті 13 Конституції України та статті 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Враховуючи наведене, керуючись унітарністю держави Україна, стягнення з держави російська федерація на її користь майнової шкоди в розмірі 24583718,34 грн., завданої внаслідок експропріації російською федерацією природних ресурсів Українського народу під час незаконної збройної агресії проти України, буде адекватним та відповідатиме принципам пропорційності та розумності.

Моральна шкода завдана їй порушенням права на мир, розрахована нею за її внутрішнім переконанням з врахуванням рішень ЄСПЛ та норм міжнародного права без будь-якої методики. Внаслідок збройної агресії російської федерації проти України вона зазнала душевних страждань і приниження, перенесла неодноразові стреси і побоювання за свою безпеку, безпеку своїх близьких та дітей, були порушені нормальні життєві зв`язки та погіршилися відносини з оточуючими людьми, вона вживала додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушених прав, в тому числі неодноразово переховувалася у непристосованих бомбосховищах під час повітряних тривог. Війна накопичує в неї систематичний стрес, накопичення психологічного негативу призвело до її передчасного старіння.

З цих підстав просила стягнути з держави російська федерація на свою користь 24583718,30 грн. майнової та 1259300 грн. моральної шкоди, а з держави Україна - 1 грн. моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного Хмельницької області від 14 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати як незаконне і задовольнити позов повністю. На її думку, суд першої інстанції не врахував, що позивачка має право на грошову компенсацію за порушене право на мир, на безпеку, на суверенітет та цілісність території. Обов`язок доказування неспівмірності компенсації завданій моральній шкоді покладається на відповідачів. Збройна агресія є серйозним порушенням норм міжнародного права, яке призводить до виникнення міжнародної відповідальності агресора. Суд не взяв до уваги рішення ЄСПЛ, за якими факт вчинення збройної агресії проти держави є достатньою підставою для висновку про заподіяння моральної шкоди громадянам цієї держави.

У відзиві Кабінет Міністрів України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін. Позивачкою не надано доказів протиправності рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади України, що могли б завдати їй моральні страждання. З позовом до РФ від імені українського народу за незаконне заволодіння природними ресурсами України мають звертатися відповідні державні органи. Наведений позивачкою розмір майнової шкоди може не відповідати фактичним збиткам, докази реального розміру завданих збитків відсутні. Кошти від реалізації арештованого майна відповідно до Закону №2116-ХІ, не можуть бути спрямовані на виконання рішень судів щодо стягнення моральної шкоди або за будь-якими виконавчими документами, боржником у яких є російська федерація.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати частково та ухвалити нове судове рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України і мешкає в м.Хмельницький.

З 2014 року російська федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто, вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.

Згідно із заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).

Друга фаза збройної агресії російської федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).

Третя фаза збройної агресії російської федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил російської федерації.

24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії російської федерації проти України - повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на суверенну територію України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває досі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту заподіяння позивачці майнової та моральної шкоди внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, відсутності достатніх доказів порушення її нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими людьми, вживання додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушених прав, погіршення стану здоров`я внаслідок збройної агресії російської федерації і введення воєнного стану в Україні. Позивачкою не надано суду доказів заподіяння їй державою Україна в особі Кабінету Міністрів України моральної шкоди.

Проте з цими висновками не можна погодитися в повному обсязі, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що ОСОБА_1 завдано моральної шкоди внаслідок неправомірних дій держави Україна в особі Кабінету Міністрів України. За наведеного суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_2 не довела склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави Україна перед нею за завдані збитки, а її позов у цій частині є необґрунтованим.

Також у справі відсутні достатні та допустимі докази щодо спричинення позивачці майнової шкоди внаслідок незаконного заволодіння агресором природними ресурсами України, при цьому право пред`являти відповідні вимоги до держави-агресора мають відповідні державні органи, що мають право діяти від імені держави у цих правовідносинах.

Водночас незаперечним є той факт, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України ОСОБА_1 зазнала душевних страждань, зокрема, перенесла стрес і побоювання за свою безпеку, порушені її нормальні життєві зв`язки, вона змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права.

Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

Суд не взяв до уваги, що через розв`язання і ведення агресивної війни позивачка зазнала моральних переживань, душевних страждань, які виразилися у втраті душевного спокою, постійному відчутті невпевненості і незахищеності, побоюванні за безпеку, порушенні нормальних життєвих зв`язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації його життя й безпеки.

Враховуючи встановлені у цій справі обставини, зокрема, триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивачки, характер вимушених змін у її житті, глибину душевних страждань внаслідок ракетних обстрілів, дронових атак на місто та область, ведення інших бойових дій з ураженням цивільних об`єктів, що призводить до руйнування/пошкодження об`єктів інфраструктури, енергозабезпечення тощо внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а також місце постійного проживання позивачки на території України у м. Хмельницькому, апеляційний суд, виходячи із засад співмірності, розумності та справедливості, вважає, що необхідною й достатньою сатисфакцією для позивачки є визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає компенсації за рахунок російської федерації, у сумі 150 000 грн.

Такі висновки цілком узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22 травня 2024 року у справі № 638/3891/22, у постанові 31 липня 2024 року у справі №686/14579/23.

За наведеного рішення суду в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди з держави російська федерація слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, - позов задовольнити частково, стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 150000 грн. відшкодування моральної шкоди. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2024 року в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди з держави російська федерація скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення

Позов задовольнити частково.

Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 150000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією рф проти України.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2024 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк