Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3993/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого - судді Леньо В.В., при секретарі - Казимірська Н.В., за участі відповідачки - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Виноградівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.

Позов мотивовано тим, що позивач ОСОБА_2 з 27 січня 2001 року перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , який було зареєстровано 27 січня 2001 року виконкомом Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, актовий запис № 1.

За час шлюбу з відповідачем у подружжя народилася донька, яка на даний час вже повнолітня, а також син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Мати дітей проживає окремо та не виконує покладені законом на батьків обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні синів.

Спільне життя з відповідачем не склалося і вже понад рік вони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, тобто фактично шлюб позивача з відповідачем розпався. Відповідач ОСОБА_1 вирішила влаштувати своє життя без чоловіка та сина, жити в своє задоволення, часто виїздити за кордон на відпочинок, а також віддала перевагу спілкуванню з своїми друзями, ані ж сімейне життя з чоловіком у зареєстрованому шлюбі та сином, на утримання виховання якої необхідно приділяти значних зусиль.

Син позивача і відповідача ОСОБА_3 проживає з батьком в АДРЕСА_1 , в житловому будинку, який згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 143330951 від ЗО жовтня 2018 року належить батьку позивача ОСОБА_4 .

Згідно характеристики № 20.7-20/490 від 29 травня 2024 року, наданою Виноградівською міською радою, а саме - старостою Олешницького старостинського округу на позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , він народився та виріс в с. Олешник, Берегівського району (колишнього Виноградівського району), Закарпатської області.

Освіта вища. Займається підприємницькою діяльністю. Одружений, але із дружиною не проживають.

Проживає з неповнолітнім сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будинку батьків.

В сім`ї хороші відносини. З сусідами добросусідські відносини та ставиться до них ввічливо і поважно. За характером скромний, веселий, товариський, врівноважений, розсудливий, спокійний, самостійний, працелюбний.

За час проживання в селі зарекомендував себе з позитивної сторони, користується авторитетом серед односельчан. Алкогольними напоями не зловживає. Приймає активну участь у громадському житті села. Займається домашнім господарством.

За період свого проживання на території села скарг та нарікань від сусідів та односельчан на його поведінку до старостинського округу офіційно не надходило. Характеризується з хорошої сторони.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_3 проживає з позивачем за адресою АДРЕСА_1 , а також зареєстрований за вказаною адресою.

Неповнолітній ОСОБА_3 завжди доглянутий та охайний, забезпечений всім необхідним для належного розвитку.

Мати дитини не підтримує зв`язок та не спілкується з сином, дитину не відвідує.

Вихованням, утриманням та опікуванням сина займається батько, що буде підтверджено в судовому засіданні поясненнями свідків.

Позивач ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю, тобто має стабільний дохід, який дозволяє йому утримувати сім`ю.

Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки.

За таких обставин, з метою захисту прав та законних інтересів дітей, просить позбавити відповідачку батьківських прав з підстав, встановлених законом.

Заперечуючи обставини та вимоги позову представник відповідачки - Представник позивача - адвокат Киретів В.В. в судове засідання не з`явився.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні вирішення спору залишила на розсуд суду.

Представник органу опіки та піклування Виноградівської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та надіслав на адресу суду Висновок органу опіки та піклування за №02.1-15/4129 від 23.08.2024 року, в якому вважає доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав залишити на розсуд суду.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено беззаперечних доказів, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно своїх дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх матері по відношенню до них батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків відносно дітей.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Так, орган опіки та піклування Виноградівської міської ради у своєму висновку №02-15/4329 від 23.10.20223 року вважає доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав залишити на розсуд суду.

Вирішуючи питання про позбавлення відповідачки батьківських прав, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

В даній ситуації суд звертає увагу на ту обставину, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

При цьому, відповідно до статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв`язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин.

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя, (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»),

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити, однак, враховуючи негативну поведінку відповідачки, її ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, таку слід попередити, що у разі продовження протиправної поведінки вона буде позбавлена батьківських прав.

Відповідно до вимог та керуючись ст.ст.150, 164 СК України, ст.ст.10,12, 13,18,81,223,259,263-265 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27.11.2024 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо