Провадження № 22-ц/801/2047/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 рокуСправа № 127/24138/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Медвецького С. К.,

з участю секретаря судового засідання: Кашпрук М. Г.

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шаміної Ю. А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Зазначила, що 21.09.2002 вони зареєстрували шлюб, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час шлюбу вони придбали дві квартири та кілька транспортних засобів. У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про поділ майна подружжя, а саме: трикімнатної квартири АДРЕСА_1 ; однокімнатної квартира АДРЕСА_2 ; автомобіля моделі «Toyota Land Cruiser 150 Ргаdо», 2010 року випуску; автобуса моделі» ОреІ Моvаnо», 2006 року випуску. Однак, у позові ОСОБА_2 не було описано усе майно, що було придбано подружжям під час шлюбу. Зокрема, не був зазначений автомобіль марки «ВММ Х5», 2002 року випуску; автомобіль «Skoda Octavia», 2009 року випуску; екскаваторнавантажувач « НОМЕР_1 », 2006 року випуску. Враховуючи те, що після подачі позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони неодноразово обговорювали питання заключення мирової угоди, вона не зверталась із зустрічною позовною заявою щодо поділу вищезазначеного майна, сподіваючись на врегулювання спору в мирній площині. Проте, суттєвих порозумінь досягнуто не було ,відтак, просить здійснити поділ недорозділеного майна. Авто «Skoda Octavia», 2009 року випуску та «ВМW Х5» 2002 року були придбані ОСОБА_2 відповідно 11.10.2019 та 26.12.2018 року , тобто, в період шлюбу і були відчужені ним без погодження з позивачем відповідно 02.03. 2021 року та 25.11.2021 року . Хоча подружжя і розірвало шлюб згідно рішення Вінницького міського суду 08 листопада 2021 року, однак проживати разом вони припинили уже з вересня 2020 року, що зазначено у судовому рішенні про розлучення. Фактично, відповідач продав авто в той час, коли подружжя уже не проживало як одна сім`я та кошти ним було витрачено на власні особисті потреби. Екскаватор-навантажувач «JCB 4CX», 2006 року випуску, був придбаний 01.06.2018 року. Вважаючи свої права порушеними,просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію за 1/2 частки вартості автомобіля « ВМW Х5», 2002 року випуску, в розмірі 138960,68 грн, стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію за 1/2 частки вартості автомобіля марки «Skoda Octavia» в розмірі 160901,84 грн, а також визнати за нею право власності на 1/2 екскаватора-навантажувача «JCB 4CX», 2006 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 .

Ухвалою Вінницького міського суду від 12 лютого 2023 року позовну заяву в частині позовних вимог про визнання права власності на 1/2 екскаватора-навантажувача «JCB 4CX», 2006 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , - залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2024 року позов задоволено. Визнано об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 транспортний засіб BMW, модель Х5, 2002 року випуску та транспортний засіб марки Skoda Octavia, 2009 року випуску. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки BMW, модель Х5, 2002 року випуску, в розмірі 158217,70 грн та грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки Skoda Octavia, 2009 року випуску, в розмірі 141600,10 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить зазначене рішення скасувати ,а у справі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що суд не врахував, що спір про поділ майна подружжя між сторонами уже вирішено і рішення суду про це набрало законної сили. Позивачка у ході розгляду тієїї справи не заперечувала щодо встановленого обсягу спільного сумісного майна та не заявляла зустрічних вимог .

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення вказаним вимогам закону не відповідає .

Так, задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що сторони придбали автомобілі BMW X5, 2002 року випуску та Skoda Octavia, 2009 року, під час перебування у зареєстрованому шлюбі і відповідач розпорядився вказаним майном подружжя без повідомлення та письмової згоди ОСОБА_1 , а тому позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірних транспортних засобів.

Однак, колегія суддів з вказаним висновком погодитись не може, виходячи з наступного.

Апеляційним судом встановлено, що сторони з 21.09.2002 перебували в зареєстрованому шлюбі , який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2021 ,що набрало законної сили 14.12.2021,розірвано (а.с.4,10)

Отже,сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.09.2002 до 14.12.2021, оскільки згідно ч. 2 ст. 114 СК України моментом припинення шлюбу у разі його розірвання судом є день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Вказані обставини були підтверджені у судовому засіданні представниками сторін і не були спростовані будь-якими доказами, тому суд вважає вказані обставини в силу ст.82 ЦПК України такими, що не підлягають доказуванню.

Згідно інформаційного листа ТСЦ МВС №0541 від 20.04.2022 №31/2-О-36/аз за ОСОБА_2 в період часу з 21.09.2002 по 08.11.2021 були зареєстровані наступні транспортні засоби: Opel Movano, 2006 року випуску, дата реєстрації 23.08.2013 року по теперішній час; BMW Х5, 2002 року випуску, перебував у власності в період часу з 26.12.2018 року по 25.11.2021 року; Skoda Octavia, 2009 року випуску, перебував у власності в період часу з 11.10.2019 року по 02.03.2021 року; Toyota Land Cruiser, 2010 року випуску, дата реєстрації 18.08.2020 року по теперішній час (а.с. 18).

Рішенням Вінницького міського суду від 04 травня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 було задоволено. Поділено спільне сумісне майно подружжя. Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності - на квартиру , загальною площею 40,1 кв. м, житловою площею 19,3 кв.м, - автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, 2010 року випуску, автобус марки OPEL NOVANO, 2006 року випуску. Визнано за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на квартиру загальною площею 64,8 кв. м, житловою площею 37,9 кв.м, до складу входить частина підвалу площею 1,8 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості частки у спільному сумісному майні подружжя в розмірі 527948, 95 грн.

У позові у цій справі ОСОБА_5 ставить питання лише про поділ автомобілів BMW, модель Х5, 2002 року випуску та Skoda Octavia, 2009 року випуску.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21)).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

До складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року у справі № 359/10855/19 (провадження № 61-881св23) зазначено, що:

«…колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про поділ доходів від підприємницької діяльності відповідача, оскільки ці доходи були у володінні подружжя під час шлюбу, отже сторони мали можливість та право розпорядитися ними спільно за взаємною згодою, а доказів того, що чоловік використав кошти, отримані від підприємницької діяльності, не в інтересах сім`ї позивачкою не надано.

Крім того, надані позивачем декларації відповідача, в яких відображено дохід відповідача за 2016-2018 роки у розмірі 2 214 769,00 грн, не можуть бути підставою для стягнення їх частини, оскільки дохід розраховується як загальна сума грошей, отримана в результаті реалізації товарів або послуг, в той час як прибуток - це дохід з відрахуванням витрат на виробництво, придбання і збут товарів або послуг. Таким чином заявлені позивачем кошти включають в себе не лише прибуток (заробіток) підприємця, який можна було б визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя, але й кошти, які включають в себе собівартість виготовлення та реалізації продукції. При цьому доказів, з яких можливо б було встановити чистий прибуток, отриманий таким суб`єктом підприємницької діяльності за заявлений період, до справи позивачем представлено не було.

Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 вересня 2021 року у справі № 755/20605/15».

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування н сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша, третя статті 12, частина перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Колегія суддів враховує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона.

Як вбачається з банківської виписки з рахунку відповідача ОСОБА_2 , останній, у період 2022-2023 років неодноразово здійснював переказ коштів ОСОБА_1 (а.с. 98-101). Крім цього, ОСОБА_2 надав довідки АТ КБ «Приватбанк» №VJNBGBV7D2D3JE9H від 13.09.2023 та №7NC0J8HT4O38K6DS від 13.09.2023 про оплату комунальних послуг. У свою чергу ,позивач ОСОБА_1 , не надала суду жодних доказів про використання ОСОБА_1 коштів від реалізованих спірних автомобілів не в інтересах сім`ї.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що оскільки спірні автомобілі були відчужені відповідачем під час спільного проживання з позивачем ,в тому числі разом зі взаємними правами та обов`язками ,тобто , під час спільного ведення господарства , відсутні підстави вважати ,що кошти від продажу зазначених автомобілів не були використані в інтересах родини, оскільки позивачка не довела належними , допустимими ,достовірними і достатніми доказами використання виручених від продажу коштів не в інтересах родини.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Однак, під час вирішення судом спору між сторонами про поділ майна подружжя у 2023 році, судом встановлено обсяг спільної сумісної власності і ОСОБА_1 жодних вимог та претензій щодо відчужених транспортних засобів не заявляла, тобто , погодилася зі встановленими судом обставинами щодо обсягу майна, що є об`єктом права спільно-сумісної власності подружжя та підлягало поділу, зустрічних вимог щодо включення в поділ інших об`єктів , не заявляла.

Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що спільне сумісне майно подружжя підлягає поділу повторно у вигляді поділу відчужених ОСОБА_6 транспортних засобів шляхом стягнення на користь позивача грошової компенсації.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Отже, обставини на які посилається сторона відповідача в апеляційній скарзі ,як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, знайшли своє підтвердження.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційним судом постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позову, з відповідачки на користь ОСОБА_2 підлягає відшкодуванню 6108 грн сплаченого останнім судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2024 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6108 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

С. К. Медвецький