ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 274/3135/23

провадження № 61-16080св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Олійник А. С., Сердюка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Бердичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Військова частина НОМЕР_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Міністерство оборони України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Бердичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Військова частина НОМЕР_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Міністерство оборони України, про встановлення факту смерті, за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 червня 2023 року у складі судді Хуторної І. Ю. та постанову Житомирського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року у складі колегії суддів Коломієць О. С., Шевчук А. М., Талько О. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою, в якій просила встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого у м. Бердичів Житомирської області, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок ракетного удару, нанесеного збройними силами російської федерації, у АДРЕСА_1 Чернігівського району Чернігівської області під час виконання ним обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини.

На обґрунтування поданої заяви ОСОБА_3 посилалася на те, що через відсутність документів на підтвердження загибелі її чоловіка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання ним обов`язків військової служби у Збройних Силах України, пов`язаних із захистом Батьківщини, їй відмовлено у реєстрації смерті її чоловіка органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Метою встановлення такого факту для заявниці є державна реєстрація смерті її чоловіка в органах державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки від цього залежить виникнення її особистих та майнових прав, зокрема призначення пенсії неповнолітній дитині у зв`язку із втратою годувальника та вчинення інших дій, пов`язаних із оформленням встановлених законодавством пільг та гарантій соціального захисту.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та мотиви його ухвалення

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого у м. Бердичів Житомирської області, яка сталася внаслідок ракетного удару, нанесеного збройними силами російської федерації ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1 під час виконання ОСОБА_2 обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до суду з метою встановлення факту смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який є необхідним для отримання свідоцтва про смерть та подальшого використання вказаного документу у цивільно-правових відносинах. Матеріалами справи достатньо і належно доведено факт, що внаслідок ракетного удару країни-агресора ІНФОРМАЦІЯ_2 по казармі № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, загинув чоловік заявниці військовослужбовець ОСОБА_2 . На час розгляду справи тіло ОСОБА_2 не ідентифіковано, а військовою частиною НОМЕР_1 підтверджено факт і описані обставини смерті останнього.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції та мотиви його ухвалення

Постановою Житомирського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення, рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 червня 2023 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що місцевий суд правомірно задовольнив вимоги ОСОБА_1 та аргументовано, перевіривши і оцінивши надані докази, виклав свої висновки, які відповідають встановленим обставинам справи. Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України про те, що у цьому випадку належним способом захисту права заявниці є не встановлення факту смерті її чоловіка, а оголошення його померлим у порядку, визначеному статті 46 ЦК України, та з дотриманням передбачених цією статтею строків, а саме після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій, оскільки зі змісту поданої заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою відповідно до вимог статей 315, 317 ЦПК України про встановлення факту смерті чоловіка під час виконання ним обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, а не відповідно до вимог статті 46 ЦК України про оголошення судом фізичної особи померлою.

Висновки місцевого суду узгоджуються з висновками про застосування норм права, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 490/6057/19-ц. Тому доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та могли б вплинути на правильність викладених висновків особою, яка подала апеляційну скаргу.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У листопаді 2023 року Міністерство оборони України подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення Міністерство оборони України у касаційній скарзі посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме частини другої статті 46 ЦК України.

Міністерство оборони України указує на те, що належним способом захисту права заявниці є не встановлення факту смерті її чоловіка, а оголошення його померлим у порядку, визначеному статтею 46 ЦК України, та з дотриманням передбачених цією статтею строків. Суди по-різному застосовують положення частини другої статті 46 ЦК України, що вимагає викладення висновків про правильне застосування цієї норми права. Отже, застосування у цьому випадку судом першої інстанції норм статей 315, 317 ЦПК України є помилковим.

Інших доводів, зокрема щодо висновків судів попередніх інстанцій у цій справі по суті вирішення заяви, касаційна скарга не містить.

Позиція інших учасників справи

У січні 2024 року до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційну скаргу від ОСОБА_1 та Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

У відзивах на касаційну скаргу заявники просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, посилаючись на правильність та обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 наполягає на тому, що у цій справі відсутні підстави для застосування статті 46 ЦК України, що є єдиним доводом касаційної скарги Міністерства оборони України, оскільки ця статті застосовується у випадку, коли необхідним є оголошення судом померлою фізичної особи, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом. Однак у цій справі склалися інші обставини, оскільки її чоловік не пропав безвісти, а загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок ракетного удару, нанесеного збройними силами російської федерації, у АДРЕСА_1 під час виконання ним обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини. Від оголошення фізичної особи померлою (стаття 46 ЦК України) слід відрізняти встановлення судом факту смерті фізичної особи (статті 315, 317 ЦПК України), що сталося в цьому випадку, коли існують докази смерті фізичної особи у певний час і за певних обставин, але орган державної реєстрації актів цивільного стану відмовив заявниці в реєстрації смерті без встановлення відповідного факту, що має юридичне значення.

Наголошує, що вона звернулася до суду із заявою відповідно до вимог саме статей 315, 317 ЦПК України про встановлення факту смерті чоловіка під час виконання ним обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, а не відповідно до вимог статті 46 ЦК України про оголошення судом фізичної особи померлою. Встановлений судами юридичний факт має індивідуальний характер та породжує правові наслідки лише для заявниці. Таким чином, рішення судів про задоволення її заяви є законними, обґрунтованими і ухваленими з додержанням норм матеріального та процесуального права. У касаційній скарзі Міністерство оборони України не зазначило будь-яких доводів про неправильне встановлення по суті факту, який просила встановити заявниця, тобто підстав для скасування ухвалених у цій справі рішень Міністерство оборони України не навело.

У відзиві на касаційну скаргу Бердичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) також указує на те, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, оскільки суди під час розгляду справи, повно і всебічно встановивши обставини справи, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, дотрималися процедури розгляду справи та правильно вирішили вимоги заяви.

Крім того, у відзиві зазначено, що на підставі рішення суду першої інстанції, яке було допущено до негайного виконання, відділом 20 липня 2023 року складено актовий запис про смерть (поновлений) № 2 стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та видано свідоцтво про смерть. Тобто рішення судів у цій справі призвели до належного забезпечення прав заявниці у передбачений законом спосіб.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не скористалося правом на подання до Верховного Суду відзиву на касаційну скаргу.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано з Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області цивільну справу № 274/3135/23 та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Підставою відкриття касаційного провадження є пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

У січні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Суди встановили, що заявниця є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 18 червня 2008 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження.

20 квітня 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_2 було мобілізовано до військової частини НОМЕР_1 , що підтверджено повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24 травня 2022 року № 1372.

Згідно з довідкою тимчасово виконувача обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 від 25 квітня 2023 року № 4592 сержант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

З 21 квітня 2022 року сержанта ОСОБА_2 , командира такелажного відділення такелажного взводу гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, зараховано до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення, призначено на посаду та він вважався таким, що приступив до виконання службових обов`язків, що підтверджується витягом з наказу від 21 квітня 2022 року № 5 командира військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1.

Згідно із сповіщенням № 2 командира військової частини НОМЕР_1 від 28 травня 2022 року № 354 командир такелажного відділення військової частини НОМЕР_1 , сержант ОСОБА_2 зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 в момент ракетного удару країни агресора російської федерації, що також вбачається з повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 03 червня 2022 року № 5/24.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 серпня 2022 року № 538 сержант ОСОБА_2 вважається безвісти відсутнім військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, внаслідок нанесення противником ракетного удару ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 16 червня 2022 року № 170 за результатами проведення службового розслідування встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2, близько 04 години 29 хвилин збройними силами російської федерації нанесений ракетний удар по військовому містечку № НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , в результаті якого було частково зруйновано казарми № НОМЕР_5 , в якій проживали військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , та № НОМЕР_2 , в якій проживали військовослужбовці військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_6 . Наказано командирам військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_6 загибель та поранення військовослужбовців внаслідок нанесення противником ракетного удару ІНФОРМАЦІЯ_2 вважати такими, що сталися під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29 грудня 2022 року № 1515 в результаті проведення службового розслідування було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2, близько 04 години 29 хвилин збройними силами російської федерації був нанесений ракетний удар по військовому містечку № НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , в результаті якого було частково зруйновано казарми № НОМЕР_5 , в якій проживали військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , та НОМЕР_2. Наказано вважати таким, що зник безвісті внаслідок нанесення противником ракетного удару ІНФОРМАЦІЯ_2 по військовому містечку № НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ) сержанта ОСОБА_2 .

З копії повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 826/909/ВЗВЗ від 24 червня 2022 року вбачається, що слідчим відділом управління Служби безпеки України в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у рамках кримінального правопорушення за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від ІНФОРМАЦІЯ_2, передбаченого частиною третьою статті 110 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

За витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000168 відділенням поліції № 2 Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000168 від 21 травня 2022 року за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 110 КК України, щодо пошуку ОСОБА_2 , який був мобілізований у квітні 2022 року та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія САУ, яка дислокується у АДРЕСА_1 та на яку збройними силами російської федерації ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 05 год 00 хв був нанесений ракетний удар.

Встановлено, що заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з метою встановлення факту смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який є необхідним для отримання свідоцтва про смерть та подальшого використання вказаного документу у цивільно-правових відносинах. У зв`язку із відсутністю свідоцтва про смерть чоловіка вона не має можливості скористатися своїми сімейними, цивільними і соціальними правами, пов`язаними із смертю ОСОБА_2 , зокрема призначення пенсії неповнолітній дитині у зв`язку із втратою годувальника та вчинення інших дій, пов`язаних із оформленням встановлених законодавством пільг та гарантій соціального захисту.

Суди встановили неможливість отримання відповідного лікарського документа про смерть чоловіка, оскільки на час розгляду справи тіло ОСОБА_2 не ідентифіковано.

Військова частина НОМЕР_1 підтвердила факт смерті ОСОБА_2 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та врахувавши позиції усіх учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника не містять підстав для скасування ухвалених судових рішень з огляду на таке.

Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Частина другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За частиною першою статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення - позасудовий і судовий.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Необхідність звернення із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в цій справі заявниця обґрунтовує тим, що через відсутність документів на підтвердження загибелі її чоловіка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання ним обов`язків військової служби у Збройних Силах України, пов`язаних із захистом Батьківщини, їй відмовлено у реєстрації смерті її чоловіка органами державної реєстрації актів цивільного стану.

На обґрунтування заяви ОСОБА_3 щодо встановлення цього факту вказала на необхідність державної реєстрації смерті її чоловіка в органах державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки від цього залежить виникнення її особистих та майнових прав, зокрема призначення пенсії неповнолітній дитині у зв`язку із втратою годувальника, та вчинення інших дій, пов`язаних з оформленням встановлених законодавством пільг та гарантій соціального захисту.

Як на правову підставу звернення до суду із заявою заявниця ОСОБА_3 посилалася на пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України та статтю 317 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, оскільки від цього залежить виникнення її особистих та майнових прав, зокрема призначення пенсії неповнолітній дитині у зв`язку із втратою годувальника та вчинення інших дій, пов`язаних із оформленням встановлених законодавством пільг та гарантій соціального захисту.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 2 зазначеного Закону України).

Загальновідомою та такою, що не потребує доказування за змістом статті 82 ЦПК України, є обставина, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року, згідно з яким воєнний стан продовжений строком на 90 діб.

Дію воєнного стану продовжено Указом Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом Президента України від 01 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-IX, Указом Президента України від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX, Указом Президента України від 06 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 08 листопада 2023 року № 3429-IX, та Указом Президента України від 05 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України № 3564-ІХ від 06 лютого 2024 року.

Суди попередніх інстанцій у цій справі встановили, що внаслідок ракетного удару країни агресора російської федерації ІНФОРМАЦІЯ_2 по казармі № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, загинув чоловік заявниці військовослужбовець ОСОБА_2 . На час розгляду справи тіло ОСОБА_2 не ідентифіковано, у зв`язку із чим неможливо в позасудовому порядку отримати відповідний лікарський документ про смерть чоловіка заявниці. Військовою частиною НОМЕР_1 підтверджено факт смерті ОСОБА_2 .

У справі, яка переглядається, суди встановили, що згідно із сповіщенням № 2 командира військової частини НОМЕР_1 від 28 травня 2022 року № 354 командир такелажного відділення військової частини НОМЕР_1 , сержант ОСОБА_2 зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 в момент ракетного удару країни агресора російської федерації, що також вбачається з повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 03 червня 2022 року № 5/24.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 серпня 2022 року № 538 сержант ОСОБА_2 вважається безвісти відсутнім військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, внаслідок нанесення противником ракетного удару ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 16 червня 2022 року № 170 за результатами проведення службового розслідування встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2, близько 04 години 29 хвилин збройними силами російської федерації нанесений ракетний удар по військовому містечку № НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , в результаті якого було частково зруйновано казарми № НОМЕР_5 , в якій проживали військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , та № НОМЕР_2 , в якій проживали військовослужбовці військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_6 . Наказано командирам військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_6 загибель та поранення військовослужбовців внаслідок нанесення противником ракетного удару ІНФОРМАЦІЯ_2 вважати такими, що сталися під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29 грудня 2022 року № 1515 в результаті проведення службового розслідування було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2, близько 04 години 29 хвилин збройними силами російської федерації був нанесений ракетний удар по військовому містечку № НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , в результаті якого було частково зруйновано казарми № НОМЕР_5 , в якій проживали військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , та НОМЕР_2. Наказано вважати таким, що зник безвісті внаслідок нанесення противником ракетного удару ІНФОРМАЦІЯ_2 по військовому містечку № НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ) сержанта ОСОБА_2 .

Також суди встановили неможливість отримання відповідного лікарського документа про смерть чоловіка, оскільки на час розгляду справи тіло ОСОБА_2 не ідентифіковано.

Крім того, військова частина НОМЕР_1 підтвердила факт смерті ОСОБА_2 .

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що звернення заявниці до суду із заявою про встановлення факту смерті чоловіка під час виконання ним обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, є належним способом захисту її прав, оскільки від його встановлення залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення вимог заяви ОСОБА_1 у цій справі.

З таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів Верховного Суду погоджується.

Правильність наведених висновків судів попередніх інстанцій підтверджується дослідженими у цій справі доказами, а також доводами відзиву на касаційну скаргу Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про те, що на підставі рішення суду першої інстанції, яке було допущено до негайного виконання, відділом 20 липня 2023 року складено актовий запис про смерть (поновлений) № 2 стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та видано свідоцтво про смерть. Тобто рішення судів у цій справі призвело до належного забезпечення прав заявниці у передбачений законом спосіб.

Доводи касаційної скарги зводяться до посилання Міністерства оборони України на те, що належним способом захисту права заявниці є не встановлення факту смерті її чоловіка, а оголошення його померлим у порядку, визначеному статтею 46 ЦК України, з дотриманням строків, визначених цією статтею.

Проте такі доводи не містять підстав для скасування оскаржених судових рішень, оскільки в цій справі заявниця обрала передбачений процесуальним законом спосіб захисту свого права шляхом встановлення факту, що має юридичне значення, на підставі статей 315, 317 ЦПК України, який за встановлених обставин цієї справи (смерть ОСОБА_2 настала за конкретних обставин, у конкретному місці, у конкретну дату, і час) суди визнали ефективним і обґрунтована задовольнили вимоги її заяви.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій про розгляд справи в порядку окремого провадження на підставі статей 315, 317 ЦПК України і такі доводи не дають передбачених законом підстав для скасування оскаржених рішень, які відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості.

Інших доводів, зокрема щодо встановлених судами фактичних обставин цієї справи по суті, касаційна скарга не містить.

Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RUIZ TORIJA v. SPAIN, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України» (CASE «PONOMARYOV v. UKRAINE»), рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року)).

Аналізуючи в межах доводів касаційної скарги питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, яка переглядається, учасникам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи викладене, Верховний Суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді.

Доводи касаційної скарги не містять підстав для скасування оскаржених судових рішень.

Відповідно до статті 410 ЦПК України Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 червня 2023 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року, колегія суддів залишає касаційну скаргу Міністерства оборони України без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги, на думку колегії суддів, слід відмовити, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 червня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийІ. М. Фаловська

СуддіВ. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

А. С. Олійник

В. В. Сердюк