Провадження № 2/466/609/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Мошовській М.-О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання,-

встановив:

31.10.2023 ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пред`явила в суд позовну заяву до ОСОБА_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , про встановлення режиму окремого проживання, в якому просить встановити режим окремого проживання подружжя ОСОБА_1 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_3 та ОСОБА_2 , який проживає в квартирі АДРЕСА_4 , та які перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03.07.1980 року Відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів, актовий запис №1518.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 з 03 липня 1980 року, про що в Книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за №1518. Шлюбний договір ними, як подружжям, не укладався.

У шлюбі в них народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,які є повнолітніми, живуть власним життям.

З липня 2022 року вона скористалася можливістю пожити окремо і переїхала жити в інше помешкання за адресою: АДРЕСА_1

Зважаючи на те, що чоловік не виявив бажання звернутись до суду із спільною заявою про встановлення режиму окремого проживання в порядку окремого провадження, вона змушена звернутись із даним позовом, оскільки хоче підтвердити рішенням суду існуючий між ними режим проживання, який був обраний нею з метою захисту її особистих прав та інтересів.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 14.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання в загальному порядку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15.01.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, однак подала на адресу суду заяву в якій просила слухати справу у її відсутності,позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву в якій визнав позовні вимоги та просив суд розглядати справу у його відсутності.

За ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено та підтверджено доказами наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 з 03 липня 1980 року, про що в Книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за №1518, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія НОМЕР_1 від 30.01.1991 року.

Шлюбний договір нами, подружжям, не укладався.

У шлюбі в сторін народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,які є повнолітніми, живуть власним життям.

У липні 2022 року ОСОБА_1 скористалася можливістю пожити окремо і переїхала жити в інше помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , і з того часу проживає окремо від відповідача за зазначеною вище адресою.

У вересні 2022 року вона зареєструвалась за вказаною адресою. В даний час живе за вказаною адресою сама. Чоловік проживає у квартирі поруч також сам.

За рік, що минув, ОСОБА_1 повністю переконалася у правильності прийнятого рішення. Вона побачила, що окреме проживання є кращим для неї і відповідає її інтересам.

За положенням ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст. 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 119 СК України, подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. За заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Положення ст. 120 СК України передбачено, що встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором.

У разі встановлення режиму окремого проживання: 1. майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; 2. дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

У відповідності з роз`ясненнями, що містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119, 120 Сімейного кодексу України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку статті 119 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Аналізуючи зміст диспозиції ст. 119 Сімейного кодексу України, суд вважає, що для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям.

Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що з часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання, суд вбачає підстави для встановлення режиму окремого проживання подружжя сторін.

Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений.

На даний час намірів розлучатись із чоловіком в ОСОБА_1 немає, але, вона хоче узаконити їх вже фактичне окреме проживання, встановивши передбачений ст. 119 СК України режим окремого проживання подружжя без розірвання шлюбу.

Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов`язків.

За таких обставин, ураховуючи, що сімейні відносини подружжя припинені, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 СК України, режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з позовом до суду.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1073,60грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.3, 4, 10, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 293, 294, 315, 316, 319, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Встановити режим окремого проживання подружжя ОСОБА_1 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_3 та ОСОБА_2 , який проживає в квартирі АДРЕСА_4 , та які перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03.07.1980 року Відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів, актовий запис №1518.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 , сплачений нею при зверненні до суду, судовий збір в розмірі 1073,60грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В. В. Свірідова