Справа №760/513/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Кавун В.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні клопотання представника відповідача-2 ОСОБА_1 - адвоката Фещенка Ігоря Станіславовича про залишення позову без розгляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики та застосування наслідків його недійсності,-

В С Т А Н О В И В:

28.12.2023 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики та застосування наслідків його недійсності, в якій просить суд:

визнати недійсним договір позики від 03.03.2015, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;

у порядку застосування наслідків недійсності договору позики від 03.03.2015, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) 1 748 786,71 грн., що станом на дату подачі позовної заяви згідно з офіційним курсом НБУ становить еквівалент суми позики у розмірі 46 486,30 доларів США.

Також просить здійснити розподіл судових витрат.

10.01.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.

12.01.2024 на запит суду надійшла інформація за № 105377483, відповідно до якої за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької РДА, відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , - з 03.09.1996 р. по теперішній час.

12.01.2024 на запит суду надійшла інформація за № 105377487, відповідно до якої за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , - з 27.12.2011 р. по теперішній час.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.01.2024 року, прийнято справу до провадження Солом`янського районного суду м. Києва, відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики та застосування наслідків його недійсності, та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Позивачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження. Відповідачам було надіслано копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками.

Визначено відповідачу/ам/ строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов.

26.02.2024 до суду від відповідача-1 ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву.

13.03.2024 до суду від представника відповідача-2 ОСОБА_1 - адвоката Фещенка І.С. надійшов відзив на позовну заяву.

19.03.2024, 20.02.2024 до суду від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Воронцової Ю.Б. надійшла відповідь на відзив.

05.04.2024 до суду від представника відповідача-2 ОСОБА_1 - адвоката Фещенка І.С. надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

Подане клопотання мотивоване тим, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стосуються визнання недійсним договору позики від 03.03.2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про надання коштів у розмірі 46 486,30 доларів США у позику та застосування наслідків його недійсності, тобто повернення ОСОБА_1 отриманих коштів.

Представник відповідача вказує на те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва по справі № 760/3337/19 від 02.02.2023 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики від 03.03.2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , - у задоволенні позову відмовлено.

Апеляційна скарга по справі № 760/3337/19 залишена без задоволення, рішення суду набрало законної сили.

Таким чином, представник відповідача вважає, що фактично ОСОБА_2 намагається в новому провадженні, якою є справа № 760/513/24, переглянути остаточне судове рішення у справі № 760/3337/19 і, порушуючи основоположний принцип res judicata, який є складовою правової визначеності і однією з підвалин верховенства права, знівелювати це рішення, домігшись протилежного результату для себе і ОСОБА_3 , якому було відмовлено у стягненні коштів з ОСОБА_1 у справі № 760/3337/19, однак якому ці кошти могли би бути повернуті у даній справі № 760/513/24 за вимогою ОСОБА_2 .

Представник відповідача посилається на те, що відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, перелік яких не є вичерпним.

Обставинами цієї справи, а саме поданий позов ОСОБА_2 сторона відповідача-2 вважає таким, що спрямований на нівелювання принципу res judicata шляхом перегляду результату вирішення справи № 760/3337/19.

Таким чином, з урахуванням викладеного, посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 44 ЦПК України, представник відповідача-2 ОСОБА_1 - адвокат Фещекнко І.С. просить суд:

визнати звернення ОСОБА_2 з позовом у справі № 760/513/24 зловживанням процесуальними правами;

залишити позов ОСОБА_2 без розгляду;

застосувати до ОСОБА_2 заходи процесуального примусу передбачені ЦПК України.

05.04.2024 до суду від представника відповідача-2 ОСОБА_1 - адвоката Фещенка І.С. надійшли заперечення на відповідь на відзив.

05.04.2024 до суду від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Воронцової Ю.Б. надійшли заперечення на клопотання відповідача-2 про залишення без розгляду позову.

29.04.2024 до суду від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Воронцової Ю.Б. надійшли додаткові письмові заперечення проти задоволення клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду та застосування заходів процесуального примусу, на підставі ч. 3 ст. 44 ЦПК України.

Сторони у підготовче засідання не з`явилися, про час та місце проведення підготовчого засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Суд вважає за можливе розглянути клопотання представника відповідача-2 ОСОБА_1 від 03.04.2024 за відсутності сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає вирішенню даного клопотання.

Суд, вивчивши подане представником відповідача-2 ОСОБА_1 - адвокатом Фещенком І.С., дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що клопотання не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 44 ЦПК України визначено:

1. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

2. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

3. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

4. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Проте чинний ЦПК України не містить визначення цього поняття, а визначає у ст. 44 лише перелік дій, які можуть трактуватися суддею за суб`єктивною чи об`єктивною думкою в кожному конкретному випадку як зловживання процесуальними правами.

Відповідно до позиції КЦС ВС, викладеної в ухвалі від 13.10.2021 по справі №707/1491/21, зловживання процесуальними правами - це цивільне процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників цивільного процесу (їх представників), що спричиняють порушення процесуальних прав інших учасників цивільного процесу (їх представників), з метою перешкоджання гарантованому пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правосуддю, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом). Зловживання правами характеризуються умислом, спрямованим на порушення порядку цивільного судочинства. Характерними ознаками зловживання процесуальними правами є: формальне, непропорційне використання процесуального права всупереч легітимній меті, з якою це право встановлено нормами цивільного процесуального права, недобросовісність дій, умисний характер, завідома несумлінність. Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються з видимістю реалізації законних прав особи.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату.

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14.

Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій.

ЄСПЛ застосовує положення, передбачене ч. 3 ст. 35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується Судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі "Миролюбов та інші проти Латвії" (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому Суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

ЄСПЛ визнає неприйнятними заяви, на підставі зловживання правом, якщо вони позбавлені серйозних підстав та є явно сутяжними, тобто повторюють зміст тих скарг, щодо яких судом раніше було прийнято рішення про їх неприйнятність. Зокрема, у справі "Філіс проти Греції" (рішення від 17.10.1996) Комісія встановила, що заявник уже неодноразово подавав скарги щодо аналогічних або пов`язаних одне з одним питань та відмітила, що такі дії є умисними, так як в багатьох випадках заявник був докладно проінформований особисто про дію Конвенції. Комісія стверджує, що вирішення низки необґрунтованих і сутяжних заяв обумовлюють непотрібну роботу, яка є несумісною з реальними функціями Суду та заважає їх здійсненню, а тому вказані вище дії заявника є зловживанням правом.

Так, у провадженні Солом`янського районного суду міста Києва знаходиться спрваі № 760/513/24 за позовом ОСОБА_2 (далі також - "Позивач", " ОСОБА_2 ") до ОСОБА_3 (далі також - "Відповідач-1", " ОСОБА_3 ", "Позикодавець") та ОСОБА_1 (далі також - "Відповідач-2", " ОСОБА_1 ", "Позичальник") про визнання недійсним укладеного між Відповідачами Договору позики від 03.03.2015 (далі також - "Оспорюваний правочин") та застосування наслідків його недійсності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 , будучи чоловіком ОСОБА_2 , самостійно, за відсутності згоди Позивача як іншого із подружжя здійснив розпорядження коштами, які є спільною сумісною власністю подружжя, передавши ОСОБА_1 ці грошові кошти у позику на підставі Оспорюваногс правочину.

Позивач вважає, що Договір позики від 03.03.2015 порушує її права як співвласника цих коштів, а також є недійсним в силу ч.ч. 1, 2 ст. 203 та ст. 215 ЦК України, оскільки спірний правочин був укладений ОСОБА_3 за відсутності у нього необхідного обсягу цивільної дієздатності для самостійного розпорядження грошовими коштами, наданими у борг, а сам правочин суперечить приписам чинного законодавства.

ОСОБА_2 вважає, що її порушені права як співвласника грошових коштів, наданих у борг згідно з Договором позики від 03.03.2015, укладеним між Відповідачами, можуть бути поновлені виключно через визнання такого правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, оскільки відповідно до абзацу другого ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Провадження у цій справі № 760/513/24 відкрито на підставі ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 15.01.2024.

Розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження.

Обґрунтовуючи свої доводи щодо зловживання ОСОБА_2 своїми процесуальними правами у зв`язку із поданням позову у цій справі №760/513/24, представник Відповідача-2 посилається на судові рішення, постановлені у іншій справі - № 760/3337/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики 03.03.2015.

Отже, для вирішення питання про те, чи може вважатися зловживанням процесуальними правами подання ОСОБА_2 позовної заяви у цій справі № 760/513/24 про визнання недійсним Договору позики від 03.03.2015, укладеного між її чоловіком ОСОБА_3 як позикодавцем та ОСОБА_1 як позичальником, та застосування наслідків недійсності цього правочину, зокрема, як такого, що був поданий з тим самим предметом та з тих самих підстав, що й будь-який інший позов, слід більш детально розглянути предмет та підстави позовів у обох справах, а також мотиви ухвалених судами першої та апеляційної інстанції судових рішень у справі № 760/3337/19, на яку у своєму клопотанні посилається представник Відповідача-2.

Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц).

Так, вбачається, що Позивачем у позовній заяві та у відповіді на відзив у цій справі № 760/513/24 зазначається, що у лютому 2019 року ОСОБА_3 як Позикодавець дійсно звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 у справі № 760/3337/19, в якому просив стягнути із Позичальника суму заборгованості за Договором позики від 03.03.2015 у розмірі 1 290 924,56 грн., що згідно з офіційним курсом НБУ гривні до долару США на дату подання позовної заяви становило 46 486,30 USD. Крім того, ОСОБА_3 просив стягнути із ОСОБА_1 3% річних у розмірі 138 677,13 грн. за час прострочення повернення суми вказаної позики.

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_3 у справі № 760/3337/19, предметом заявленого позову були вимоги про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у вказаній сумі. Підставою заявлених позовних вимог у справі № 760/3337/19 було невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань з повернення ОСОБА_3 суми позики у встановлений строк (фактичні підстави), та посилання на ст.ст. 509, 524, 525, 526, 530, 533, 610, 612, 638, 640, 1046-1049 ЦК України.

За результатами розгляду вказаної справи № 760/3337/19, Солом`янським районним судом міста Києва було ухвалено рішення від 02.02.2023, залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 22.11.2023, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вбачається, що підставою відмови у задоволенні позовних вимог у справі № 760/3337/19 став пропуск ОСОБА_3 строків позовної давності щодо заявлених ним вимог, про застосування якого було заявлено стороною ОСОБА_1 . При цьому, заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги у справі № 760/3337/19 по своїй суті були визнані судом обгрунтованими та доведеними належними доказами.

Під час розгляду справи № 760/3337/19 Солом`янським районним судом міста Києва також було встановлено, що, не зважаючи на доводи ОСОБА_1 про повернення нею позики у повному обсязі, ОСОБА_1 як Позичальник допустила порушення умов Договору позики від 03.03.2015, у зв`язку з чим суд визнав обгрунтованими вимоги ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за цим правочином разом із сумою нарахованих трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Але з огляду на застосування строків позовної давності за заявою сторони ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, згідно з якою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Натомість у справі № 760/513/24 ОСОБА_2 заявлено позовні вимоги про визнання недійсним Договору позики від 03.03.2015, укладеного між її чоловіком ОСОБА_3 як Позикодавцем та ОСОБА_1 як Позичальником, та застосування наслідків недійсності цього правочину.

Отже, предметом заявленого ОСОБА_2 позову є вимоги про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності.

Підставою заявлених позовних вимог у справі № 760/513/24 є порушення її права як співвласника грошових коштів, наданих у борг згідно з Договором позики від 03.03.2015, укладеним між Відповідачами, та можливість поновлення цих порушених прав шляхом застосування наслідків недійсності Оспорюваного правочину (фактичні підстави).

Юридичні підстави заявленого ОСОБА_2 позову у справі № 760/513/24 є посилання на ст.ст. 203, 215, 216, 369 ЦК України, ст. 65 Сімейного кодексу України.

3 наведеного очевидним є та обставина, що предмет та підстави позовних вимог у цій справі №760/513/24 та у справі № 760/3337/19 не є подібними.

Більше того, суб`єктний склад сторін у справах № 760/513/24 та № 760/3337/19 також не є тотожним.

Окрім зазначеного, суд звертає увагу на те, що звертаючись до суду із позовом у цій справі 760/513/24, Позивач повідомляла суд про те, що вона зверталася до Київського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02.02.2023 у справі № 760/3337/19, в якій просила залучити її до участі у справі у якості третьої особи, а також просила суд апеляційної інстанції надати належну оцінку доводам про те, що ОСОБА_3 надав грошові кошти у борг ОСОБА_1 за відсутності на те згоди своєї дружини - ОСОБА_2 та визнати недійсним Договір позики від 03.03.2015.

Однак, Київський апеляційний суд у своїй ухвалі від 22.11.2023 у справі № 760/3337/19, закриваючи апеляційне провадження, порушене за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , вказав, що недійсність укладеною між сторонами Договору позики від 03.03.2015 не була предметом розгляду у даній справі, а тому відсутні підстави для залучення її до участі у справі № 760/3337/19.

Водночас, апеляційний суд акцентував увагу на тому, шо ОСОБА_2 не позбавлена права звернутись до суду із самостійним позовом, якщо вважає, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Договір позики порушує її законні права щодо спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

За таких обставин, звернення до суду із позовом у цій справі № 760/513/24 є реалізацією законного права ОСОБА_2 на захист її порушених прав та законних інтересів.

При цьому, жодна норма чинного законодавства не позбавляє Позивача права на звернення до суду та на захист у такий спосіб тих прав чи інтересів, які ОСОБА_2 вважає порушеними, невизнаними або оспорюваними.

Відтак посилання представника Відповідача-2, в яких фактично ототожнюються сторона Позивача та сторона Відповідача-1 у цій справі № 760/513/24, носять суб`єктивний і нічим не підтверджений характер.

При оцінці дій позивача, які на думку сторони відповідача-2, містять ознаки зловживання своїм процесуальним правом та порушують принцип добросовісності, суд, з огляду на конкретні обставини справи, приходить до висновку про відсутність у них таких ознак.

Таким чином, враховуючи, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про зловживання позивачем та його представником процесуальними правами, суд приходить до висновку, що підстави для вжиття заходів відповідно до ст. 44 ЦПК України та залишення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики та застосування наслідків його недійсності, без розгляду відсутні, а тому з метою дотримання прав та інтересів усіх учасників судового провадження на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд цивільної справи у задоволенні клопотання представника відповідача-2 ОСОБА_1 - адвоката Фещенка І.С. від 03.04.2024 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 259-261, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача-2 ОСОБА_1 - адвоката Фещенка Ігоря Станіславовича про залишення позову без розгляду та застосування заходів процесуального примусу за вих. № 03042024-8С від 03.04.2024, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Складено повний текст 30.04.2024.

Суддя: О.М. Букіна