КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6011/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024року м. Київ

Справа № 755/12402/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 ,на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Яровенко Н.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначив, що 11 лютого 2021 року на вул. Березняківській, 29Б у м. Києві сталася ДТП за участю автомобілів «BMW X 5», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача та «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року ОСОБА_3 визнано винним за ст. 124 КУпАП.

Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована за полісом обов`язкового страхування в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», до якої звернувся позивач із заявою про виплату страхового відшкодування.

11 травня 2021 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» здійснила виплату страхового відшкодування позивачеві у розмірі 25 364,89 грн., а 17 червня 2021 року - доплату страхового відшкодування у розмірі 32 095,34 грн.

Відповідно до виконаного на замовлення позивача Звіту щодо вартості матеріального збитку від 19 березня 2021 року № 01-19/03 вартість матеріального збитку, завданого позивачеві, складає 81 833,81 грн. з урахуванням ПДВ та 69 365,10 грн. без урахування ПДВ, а вартість відновлювального ремонту складає 166 615,32 грн.

Враховуючи наведені обставини, позивач просив суд:

- стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на його користь різницю між дійсним розміром матеріального збитку та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 11 904,87 грн.;

- стягнути з ОСОБА_3 на його користь різницю між дійсним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у сумі 97 250,22 грн, а також 3 проценти річних у розмірі 5218,36 грн та інфляційні втрати в розмірі 1300,89 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 , оскільки розмір страхового відшкодування в сумі 57 460,23 грн не покриває розмір нанесеної шкоди у сумі 148 642,09 грн., у зв`язку з чим на винуватця ДТП на підставі ст. 1194 ЦК України покладається обов`язок здійснити компенсацію нанесеної шкоди в розмірі 65 722,35 грн. з ПДВ. Позивач відремонтував транспортний засіб «BMW X 5», д.н.з. НОМЕР_1 , та майже через рік його продав.

У постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц Верховний Суду зробив висновок про те, що позивач не зобов`язаний надавати будь-які акти виконаних робіт на підтвердження понесених збитків, оскільки це суперечить положенням статті 22 ЦК України відповідно до якої збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Зі змісту вказаної норми вбачається, що до збитків належать і витрати, які особа понесе у майбутньому. Крім того, жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язок потерпілого надати акт виконаних робіт, тоді як розмір понесених збитків підтверджується висновком експертизи.

Враховуючи практику Верховного Суду, позивач не повинен надавати акти виконаних робіт щодо відновлення транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що судом правильно встановлено обставини справи та надано їм законну та обґрунтовану оцінку.

Зазначає, що позивач не поніс витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , що врахував суд першої інстанції, вказавши на те, що твердження позивача, що він перед відчуженням автомобіля здійснив відновлювальний ремонт не знайшли свого підтвердження, зокрема позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин.

На момент розгляду справи позивач вже не є власником транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , а тому він не може понести в майбутньому витрати на відновлення пошкодженого автомобіля як витрати на відновлення порушеного права.

Тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача повної вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, з огляду на те, що такі витрати він не поніс, а через продаж автомобіля іншій особі не понесе і в майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні встановлено, що позивач відчужив транспортний засіб. Представник позивача наполягає на тому, що транспортний засіб позивача перед відчуженням було відремонтовано, але жодного доказу на підтвердження здійснення ремонту транспортного засобу суду не надано. Отже встановити дійсні витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу «BMW X5», р.н. НОМЕР_1 , не надається можливим.

У такому разі під час визначення розміру збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, необхідно враховувати складові цих збитків відповідно до змісту ч. 2 ст. 1192 ЦК України: реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У висновку експерта зазначено, що 148 642,09 грн - це вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу. В даному випадку розмір матеріальної шкоди має визначатися саме як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ.

Отже, підстав до стягнення з ОСОБА_3 різниці між вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням в розмірі 97 250,22 грн. немає.

Щодо позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_3 про стягнення 3% річних в розмірі 5218,36 та інфляційні втрати в розмірі 1300,89 грн, то вказана вимога є похідною від основної вимоги про стягнення різниці між дійсним розміром шкоди та страховим відшкодуванням. Разом з цим, зважаючи на те, що основна вимога не підлягає задоволенню, то і вказана вимога як похідна теж є такою, що не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у стягненні з ТДВ СК «Альфа-Гарант» 11 904,87 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування безготівково, перерахувати на рахунок в АТ КБ «Приватбанк». З матеріалів справи вбачається, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування зменшивши її на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11 лютого 2021 року о 19-20 год. в м. Києві, на вул. Березняківська, 29Б ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 , не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 березня 2021 року у справі № 755/3278/21 ОСОБА_3 визнано винуватим за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення (т.1 а.с. 13,14).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» .

25 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про настання події, яка в подальшому може бути визнана страховим випадком за шкоду, заподіяну транспортному засобу потерпілій особі (т.1 а.с. 8).

В цей же день ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування безготівково, перерахувати на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» (т.1 а.с. 9).

11 травня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило часткову виплату страхового відшкодування в розмірі 25 364, 89 грн (т. 1 а.с. 15).

На замовлення ТДВ СК «Альфа-Гарант» ФОП ОСОБА_5 склав висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 09 червня 2021 року, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику майна «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП складає 67 524,74 грн., в тому числі 10 064,51 грн. ПДВ на вартість матеріалів та складових (т. 1 а.с. 66-85).

17 червня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснено часткову виплату страхового відшкодування в розмірі 32 095,34 грн (т. 1 а.с. 16).

Отже, разом ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 57 460,23 грн. за виключенням 10 064,51 грн. ПДВ на вартість матеріалів та складових.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 травня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 25 364, 89 грн.

У подальшому 17 червня 2021 року ТДВ СК «Альфа-гарант» доплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 32 095,34 грн. Зазначений розмір доплати страхового відшкодування визначений страховиком на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 09 червня 2021 року № 76-D/89/1, виконаного ФОП ОСОБА_5 на замовлення страховика, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, становить 67 524,74 грн., в тому числі ПДВ 10 064,51 грн.

Отже, загальний розмір страхового відшкодування, яке ТДВ СК «Альфа-гарант» сплатило на користь позивача, складає 57 460,23 грн. за виключенням 10 064,51 грн. ПДВ на вартість матеріалів та складових.

Водночас, позивач не погодився із виплаченим розміром страхового відшкодування, оскільки на його замовлення ФОП ОСОБА_6 склав звіт про оцінку КТЗ від 19 березня 2021 року № 01-19/03, згідно з яким вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням ПДВ на запчастини становить 81 833,00 грн та 69 365,10 грн без урахування ПДВ.

Посилаючись на вказаний звіт, позивач просив суд стягнути із страховика на його користь різницю між розміром матеріального збитку та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 11 904,87 грн. (69 365,10 грн - 57 460,23 грн).

З метою правильного вирішення справи та прийняття законного і обґрунтованого судового рішення шляхом повного, об`єктивного з`ясування обставин, що мають істотне значення для справи, що потребує спеціальних знань і становлять предмет доказування, ухвалою суду від 17.01.2022 року призначено судову автотоварознавчу експертизу у справі.

Згідно з висновком експерта від 21 листопада 2022 року № СЕ-19/111-22/31822-АВ, виконаного судовим експертом Київського НДЕКЦ МВС України Левченком С.Ю., вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження у ДТП, яка відбулася 11.02.2021 року, станом на дату цієї пригоди з урахуванням суми ПДВ на складові та матеріали становить 148 642,09 грн, тоді як вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , на дату скоєння ДТП - 11 лютого 2021 року, з урахуванням ПДВ на складові та матеріали становить 67 171,66 грн.

Висновок експерта є одним із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи наведене, визначаючи розмір страхового відшкодування, яке підлягає виплаті ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача, колегія суддів приймає до уваги висновок експерта від 21 листопада 2022 року № СЕ-19/111-22/31822-АВ, виконаний судовим експертом Київського НДЕКЦ МВС України Левченком С.Ю., який є належним та допустимим доказом у справі, експертиза була проведена на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Згідно з вказаним висновком експерта вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , на дату скоєння ДТП - 11 лютого 2021 року, з урахуванням ПДВ на складові та матеріали становить 67 171,66 грн.

Положеннями абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»передбачено, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підп. «а» п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Суду у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.

До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22.12.2020 року у справі № 565/1210/19, від 21.12.2020 року у справі № 911/286/20, від 12.07.2023 року у справі № 591/1861/22.

У матеріалах справи відсутні докази документального підтвердження факту здійснення та оплати позивачем ремонту пошкодженого транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 .

Як вбачається із висновку експерта від 21 листопада 2022 року № СЕ-19/111-22/31822-АВ, виконаного судовим експертом Київського НДЕКЦ МВС України Левченком С.Ю., вартість матеріального збитку у сумі 67 171,66 грн розрахована таким чином: 10 265,66 грн (вартість ремонтно-відновлювальних робіт) + 11 078,89 грн (вартість необхідних для ремонту матеріалів) + 127 297,54 грн (вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту) х ( 1-0,64 (коефіцієнт фізичного зносу)).

Отже, розмір матеріального збитку, завданого позивачу, без урахування ПДВ становить 58 006,24 грн (10 265,66 грн. + 11 078,89 грн. + 127 297,54 грн ? 20 % ? (1 - 0,64)).

Таким чином, встановивши, що страховий випадок стався з вини ОСОБА_3 , відповідальність якого застрахована у ТДВ СК «Альфа-гарант», та страховик виплатив позивачу страхове відшкодування не у повному розмірі, колегія суддів дійшла висновку про те, що існують правові підстави для стягнення із ТДВ СК «Альфа-гарант» на користь позивача суми недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 546,01 грн (58 006,24 грн - 57 460,23 грн).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постановах від 23.10.2019 року у справі №337/1673/16-ц та від 20.06.2019 року у справі № 362/5422/15.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14.04.2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові № 645/3746/16 від 07.02.2019 року Верховний Суд зазначив, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Доводи касаційної скарги про необхідність визначення розміру збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу є необґрунтованими, оскільки за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна. В даному випадку судами вирішено спір не про стягнення повної вартості автомобіля, а щодо стягнення сплаченої позивачем реальної вартості виконаних робіт по відновлювальному ремонту, пошкодженого з вини відповідача, транспортного засобу.»

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 1194 ЦК України та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що позивач вправі отримати відшкодування з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

Відповідальність відповідача застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відшкодування за яким має особливості, встановлені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила ст. 29 Закону №1961-IV покладають на страховика обов`язок у разі пошкодження транспортного засобу відшкодувати потерпілому не всі витрати, а лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у встановленому законом порядку.

Тобто, даний Закон встановлює законодавчі обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме, розмір страхової виплати визначається з урахуванням зносу автомобіля, що, у свою чергу, згідно ст.1194 ЦК України, покладає на винуватця обов`язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у разі її недостатності.

Враховуючи те, що виплачена ТДВ СК «Альфа-Гарант» сума страхового відшкодування є значно меншою від оціненої майнової шкоди, потерпіла особа не позбавлена права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків за рахунок винної особи, обсяг відповідальності якої обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, тому суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та виплатою страхового відшкодування.

Згідно з висновком експерта від 21 листопада 2022 року № СЕ-19/111-22/31822-АВ, виконаного судовим експертом Київського НДЕКЦ МВС України Левченком С.Ю., вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження у ДТП, яка відбулася 11.02.2021 року, станом на дату цієї пригоди з урахуванням суми ПДВ на складові та матеріали становить 148 642,09 грн.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_3 як винної в ДТП особи на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 81 470,43 грн., що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу (148 642,09 грн.) та розміром страхового відшкодування з урахуванням ПДВ (67 171,66 грн).

Посилання суду першої інстанції на те, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу перед його відчуженням, не є підставою для відмови у стягненні із ОСОБА_3 як винної в ДТП особи на користь позивача різниці між вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням з огляду на таке.

У постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16 Верховний Суд зазначив, що посилання заявника у касаційній скарзі на необхідність позивачем відремонтувати автомобіль та надати акт виконаних робіт у підтвердження понесених збитків суперечить положенням статті 22 ЦК України відповідно до якої збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Зі змісту вказаної норми вбачається, що до збитків належать і витрати, які особа понесе у майбутньому. Крім того, жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язок потерпілого надати акт виконаних робіт, тоді як розмір понесених збитків підтверджується висновком експертизи.

Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 757/33065/18 зазначив, що посилання апеляційного суду як на підставу відмови у стягненні шкоди у визначеному позивачем розмірі на те, що позивач не надала доказів на підтвердження факту проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, є помилковими. Позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У цій справі розмір вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження у ДТП, у сумі 148 642,09 грн підтверджено належним доказом - висновком експерта від 21 листопада 2022 року № СЕ-19/111-22/31822-АВ,а відповідачем вказаний розмір не спростовано.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач під час розгляду справи в суді відчужив транспортний засіб за невстановлену ціну, то колегія суддів зауважує, що такі обставини не мають значення для правильного вирішення спору, оскільки на відповідача, як винну в ДТП особу, покладається обов`язок відшкодувати заподіяні позивачу збитки у повному обсязі, яких останній зазнав у зв`язку із пошкодженням свого майна, та розмір таких збитків підтверджений належними доказами.

Зважаючи на викладене, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача різниці між вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуваннямє помилковими.

Також, позивач заявив вимоги про стягнення із ОСОБА_3 на його користь 3 % річних та інфляційних витрат.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зазначила, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що зазначені позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки на момент звернення позивача до суду з позовом між ним та ОСОБА_3 не виникли боргові зобов`язання, на час звернення до суду розмір відшкодування визначено не було та в матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач звертався до ОСОБА_3 із досудовою вимогою про стягнення різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1, п.1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Разом з тим, відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В суді першої інстанції позивач просив стягнути із відповідачів витрати за правничу допомогу, розмір яких складає 24 000 грн.

Судом встановлено, що 20 травня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Олексієнком М.М. укладений договір про надання професійної правничої допомоги № 20/05/21-ЦС, за умовами якого клієнт доручив, а адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту правничі послуги для отримання відшкодування шкоди у зв`язку із ДТП, що мало місце 11 лютого 2021 року приблизно о 22 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Березняківській, 29Б, за участі «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 , в порядку та на умовах визначених цим договором (т. 1 а.с. 39, 40).

20 травня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Олексієнком М.М. укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги № 20/05/21-ЦС, у якій сторони визначили:

1. Вартість послуг адвоката за надання правничих послуг (складення позовної заяви, відповіді на відзив, клопотань та інших необхідних документів) становить 8 000 грн;

2. Вартість послуг адвоката за надання правничих послуг в Київському апеляційному суді (складення апеляційної скарги та або відзиву на апеляційну скаргу) становить 8 000 грн;

3. Участь представника в судовому засіданні в межах м. Києва - 2 000 грн, якщо судове засідання не відбулося клієнт сплачує адвокату 1000 грн (т. 1 а. с. 41).

Згідно з меморіальним ордером від 23 травня 2021 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Олексієнку М.М. 10 000 грн за договором про надання професійної правничої допомоги № 20/05/21-ЦС (т. 1 а. с. 42).

Згідно з платіжними інструкціями від 23 листопада 2021 року, від 17 січня 2022 року, від 25 травня 2022 року, від 06 липня 2022 року, від 14 грудня 2022 року, від 18 січня 2023 року, від 09 лютого 2023 року, ОСОБА_1 сплатив адвокату Олексієнку М.М. 15 000 грн за договором про надання професійної правничої допомоги № 20/05/21-ЦС

Обсяг наданих послуг і виконаних робіт за договором про надання професійної правничої допомоги від 20 травня 2021 року № 20/05/21-ЦСпідтверджується актами виконаних робіт від 14 липня 2021 року, від 19 жовтня 2021 року, від 25 жовтня 2021 року, від 22 листопада 2021 року, від 23 листопада 2021 року, від 17 січня 2022 року, від 26 травня 2022 року, від 06 липня 2022 року, від 13 липня 2022 року, від 14 грудня 2022 року, від 15 грудня 2022 року, від 18 січня 2023 року, від 08 лютого 2023 року (т. 2 а. с. 78-90).

Оцінивши надані стороною позивача докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами розмір витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої та апеляційної інстанцій, розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, а тому такі витрати підлягають відшкодуванню відповідачами пропорційно розміру задоволених вимог.

У цій справі позивачем були заявлені позовні вимоги майнового характеру, а саме:

- стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на його користь різницю між дійсним розміром матеріального збитку та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 11 904,87 грн.;

- стягнути з ОСОБА_3 на його користь різницю між дійсним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у сумі 97 250,22 грн, а також 3 проценти річних у розмірі 5 218,36 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 300,89 грн.

Отже, позивачем заявлено вимоги на загальну суму 115 674,34 грн, зокрема до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» 11 904,87 грн (10,3 % від загальної суми вимог) та до ОСОБА_3 103 769,47 грн (89,7 % від загальної суми вимог).

За результатами апеляційного перегляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, заявлених до ТДВ «СК «Альфа-Гарант», а саме: стягнути різницю між дійсним розміром матеріального збитку та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 546,01 грн (4,5 %), та до ОСОБА_3 , а саме: стягнути різницю між дійсним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у сумі 81 470,43 грн. (78,5 %).

Таким чином, із ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 111,24 грн. (24 000 грн. ? 10,3% ? 4,5 %), а із ОСОБА_3 - 16 899,5 грн. (24 000 грн. ? 89,7 % ? 78,5 %).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду(ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 сплатив за проведення експертизи у справі 8155,30 грн, що підтверджується копією квитанції від 28.09.2022 року № 0.7.1 (т. 2 а. с. 40).

Суд врахував висновок експерта від 21 листопада 2022 року № СЕ-19/111-22/31822-АВяк доказ під час розгляду справи та ухвалення судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія судів вважає, що витрати, здійснені позивачем за проведення експертизи у справі, є обґрунтованими, безпосередньо пов`язані із розглядом справи та підлягають відшкодуванню відповідачами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: ТДВ «СК «Альфа-Гарант» у сумі 37,08 грн (8155,3 грн ? 10,3% ? 4,5%); ОСОБА_3 у сумі 5 633,16 грн (8155,3 грн ? 89,7 % ? 78,5 %).

За подання позовної заяви до суду першої інстанції ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1156,80 грн, що підтверджується квитанцією від 14.07.2021 року № ПН136209С1 (т. 1 а. с. 5), за подання апеляційної скарги - 1737 грн., що підтверджується квитанцією від 02.03.2023 року № ПН19461С1.

Таким чином, відповідачі повинні компенсувати позивачу витрати по сплаті судового збору за подання до суду першої інстанції позовної заяви та до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги пропорційно сумі задоволених позовних вимог, а саме: ТДВ «СК «Альфа-Гарант» - у розмірі 13,41 грн. (2893,8 грн ? 10,3% ? 4,5%), ОСОБА_3 - 2037,65 грн. (2893,8 грн ? 89,7 % ? 78,5 %).

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 різницю між дійсним розміром матеріального збитку та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 546 грн. 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю між дійсним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у сумі 81 470 ( вісімдесят одна тисяча чотириста сімдесят) грн. 43 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судові витрати: по сплаті судового збору - 13 (тринадцять) грн 41 коп., по оплаті за проведення експертизи - 37 (тридцять сім) грн 08 коп., по сплаті витрат на професійну правничу допомогу - 111 (сто одинадцять) грн 24 коп., а всього - 161 (сто шістдесят одну) грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати: по сплаті судового збору - 2037 (дві тисячі тридцять сім) грн. 65 коп., по оплаті за проведення експертизи - 5633 (п`ять тисяч шістсот тридцять три) грн. 16 коп., по сплаті витрат на професійну правничу допомогу -16 899 (шістнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн. 50 коп., а всього - 24 570 (двадцять чотири тисячі п`ятсот сімдесят) грн. 31 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня прийняття постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Рейнарт І.М.