КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/18929/23

25 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Чернецької Ганни Миколаївни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Катющенко В.П. у цивільній справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року представник Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

Зазначає, що 09.12.2020 року між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») та ОСОБА_1 укладено Договір № на постачання теплової енергії. Облік теплової енергії здійснюється у відповідності до розділу 5 цього Договору, а обсяги постачання - у Додатку № 1 до Договору.

Вказує на те, що будинок обладнаний будинковим приладом обліку, що підтверджується актами про готовність вузла комерційного обліку до роботи та щомісячними відомостями обліку споживання теплової енергії.

Зазначає, що у лютому 2021 року було зроблено перерахунок за спожиту теплову енергію за попередній період в сторону збільшення з жовтня 2018 року по листопад 2020 року включно.

З огляду на вище викладене просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 45 277,88 грн, а також інфляційну складову боргу - 16 646,56 грн, 3% річних - 3270,27 грн та судовий збір 2684 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року позов Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, площа Івана Франка, 5, м. Київ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 45 277, 88 грн, інфляційні втрати в сумі 5 118,71 грн, 3% річних в сумі 1 450,46 грн та судовий збір в сумі 2 134,58 грн, а всього 53 981,63 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 29 серпня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Чернецька Ганна Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційні скарги обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в своєму позові позивач ставить питання про стягнення боргу з відповідача ніби то за спожиту теплову енергію у гарячій воді за період з жовтня 2018 року до листопада 2020 року. При цьому сам договір було підписано сторонами лише у листопаді 2020 року.

Вказує на те, що в позовній заяві позивач посилається на те, що що у лютому 2021 року було проведено перерахунок в сторону збільшення, зокрема включено нарахування за період з жовтня 2018 року до листопада 2020 року, що перебуває поза межами трирічного строку позовної давності.

Зазначає, що позивач не надав докази фактичного споживання теплової енергії у період з жовтня 2018 року по листопад 2020 року.

Вказує на те, що останню сторінку договору №2690090-03 відповідачем підписано 09 грудня 2020 року. Сторінку із посиланням на ч. 2 статті 631 ЦК України відповідачем не підписано. Крім цього, слід зазначити, що сам Акт про обстеження систем опалення підписаний позивачем та відповідачем тільки 25 та 26 листопада 2020 року. Тому підстав для нарахування за жовтень 2018 року -листопад 2020 років немає. Крім того, відповідно до даного акту теплолічильник прийнято на абонентський облік 25.11.2020 року.

14 жовтня 2024 року представник Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» подав до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу в якому зазначав, що 09 грудня 2020 року між КП «Київтеплоенерго» та ОСОБА_1 укладено Договір №2690090-03 на постачання теплової енергії. Договір вступає в дію з моменту підписання та діє до 15.04.2021 року. Сторони дійшли згоди, що у відповідності до ч. 3 ст. 631 ЦК України, умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01.05.2018 року. Вказує на те, що що у жовтні 2021 року відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості за спожиту теплову енергію за спірний період загальною сумою 1934,40 грн. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 10.09.2019 року по справі №916/2403/18, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, свідчать про визнання боргу. Також представник позивача вважає безпідставними доводи апеляційної скарги в частині порушення позивачем строку позовної давності.

З огляду на вище викладене просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі- продажу нежилого приміщення.

09.12.2020 року між ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_1 укладено договір № 2690090-03 на постачання теплової енергії, відповідно до якого позивач зобов`язався постачати теплову енергію за адресою: АДРЕСА_3 в період опалювального сезону у кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору, а відповідач зобов`язалася отримати її та оплатити вартість наданих послуг відповідно до умов, викладених в договорі.

Пунктами 8.1. договору визначено, що цей договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 15 квітня 2021 року. Керуючись ст. 631 ЦК України, сторони домовилися, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01 травня 2018 року.

У додатку № 1 до вказаного договору сторони визначили обсяги постачання теплової енергії відповідачу, зокрема, орієнтовна вартість теплової енергії, відпущеної за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладення договору, становить 11 743,80 грн, ПДВ - 2 348,76 грн, а всього - 14 092,56 грн.

Згідно зі пунктами 3, 4 додатку № 1 зміна заявленого споживання теплової енергії за ініціативою абонента оформлюється як додаток до договору за 15 днів до початку розрахункового періоду. Дата зняття абонентом показників приладу обліку 22 число поточного місяця, надання звіту в Центр обслуговування клієнтів за адресою: АДРЕСА_4 , не пізніше 25 числа звітного місяця. При відсутності звіту у встановлений термін розрахунок виконується згідно договірних навантажень.

Додатком № 3 до договору № 2690090-03 від 09.12.2020 року передбачені тарифи на опалення у розмірі 1131,47 грн/Гкал без урахування ПДВ (а.с. 14).

Додатком № 4 встановлений порядок розрахунку за теплову енергію, а саме пунктом 3 передбачено, що абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в Центрі обслуговування клієнтів акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в ЦОК), акт приймання-передавання товарної продукції, рахунок-фактуру, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяцт з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду (а.с. 15).

КП «Київтеплоенерго» додало до позовної заяви облікові картки за період з грудня 2020 року по серпень 2021 року, у яких зазначено кількість використаних відповідачем за цей період Гкал та їх вартість (а.с. 20-26).

До позовної заяви позивач додав відомості споживача (добові) споживання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_3 , за спірний період (а.с. 57-77), а також корінці нарядів (а.с.48-51) для проведення для проведення включення абонента за особовим рахунком № НОМЕР_2 у зв`язку із початком опалювального сезону, а також відключення абонента за особовим рахунком № НОМЕР_2 у зв`язку із закінченням опалювального сезону.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині задоволенних позовних вимог, а тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилається на те, що між сторонами склалися договірні відносини, за якими у нежитлове приміщення відповідача надавалися комунальні послуги, які вона була зобов`язана оплачувати відповідно до умов договору та вимог закону, оскільки фактично користувалася ними від загальнобудинкової системи теплової мережі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10 грудня 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з постачання теплової енергії споживачам у будинку АДРЕСА_3 , власником нежитлового приміщення нежитлового приміщення АДРЕСА_1 є відповідач.

Відповідно до наданого КП «Київтеплоенерго» розрахунку за ОСОБА_1 обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 45 277, 88 грн, інфляційні втрати в сумі 5 118,71 грн, 3% річних в сумі 1 450,46 грн.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 посилалась на те, що позивач ставить питання про стягнення боргу з відповідача ніби то за спожиту теплову енергію у гарячій воді за період з жовтня 2018 року до листопада 2020 року. При цьому сам договір було підписано сторонами лише у листопаді 2020 року. Окрім того, останню сторінку договору №2690090-03 відповідачем підписано 09 грудня 2020 року. Сторінку із посиланням на ч. 2 статті 631 ЦК України відповідачем не підписано. Крім цього, слід зазначити, що сам Акт про обстеження систем опалення підписаний позивачем та відповідачем тільки 25 та 26 листопада 2020 року. Тому підстав для нарахування за жовтень 2018 року -листопад 2020 років немає. Крім того, відповідно до даного акту теплолічильник прийнято на абонентський облік 25.11.2020 року.

Разом з тим, умовами укладеного між сторонами договору на постачання теплової енергії№ №2690090-03 від 09 грудня 2020 року визначено, що його дія поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01 травня 2018 року. Відповідач не надав суду доказів того, що облікована КП «Київтеплоенерго» заборгованість фактично утворилася до 01 травня 2018 року та не відповідає обсягам споживання теплової енергії, зафіксованим приладами обліку.

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про стягнення із відповідача на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 45 277, 88 грн, інфляційні втрати в сумі 5 118,71 грн, 3% річних в сумі 1 450,46 грн та судовий збір в сумі 2 134,58 грн, а всього 53 981,63 грн.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Чернецької Ганни Миколаївни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Чернецької Ганни Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: