Справа номер 483/1496/21 Головуючий суду першої інстанції Рак Л. М.
Провадження номер 22-ц/812/1617/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є. В.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2022 року, ухвалене за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Очаківського районного нотаріального округу Корчемаха Світлана Станіславівна, про визнання договору іпотеки припиненим та скасування заборони на відчуження нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 подала до суду зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

Позивач зазначала, що вона є власником нежитлової будівлі магазину «Злагода», розташованого по АДРЕСА_1 .

27 грудня 2006 року ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» уклали кредитний договір, за умовами якого Банк надав позивачці кредит на суму 8000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 27 грудня 2006 року ОСОБА_1 передала в іпотеку банку зазначений вище магазин «Злагода», про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зроблено запис №914 із зазначенням наявності іпотечного обтяження.

Позивач зазначала, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 березня 2011 року з неї на користь ПАТ «Кредитпромбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором.

ОСОБА_1 наполягала на тому, що свої зобов`язання за кредитним договором виконала. Про відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення з неї заборгованості кредитних коштів свідчить й довідка Очаківського ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 25 лютого 2019 року.

За такого позивач вважала, що іпотеку було припинено.

Намагаючись зняти заборону з належного їй майна, ОСОБА_1 зверталася до Національного Банку України, ПАТ «Дельта Банк», приватного нотаріуса Корчемахи С. С. Однак її звернення не призвели до позитивного результату.

Посилаючись на те, що нею виконані зобов`язання за кредитним договором, ОСОБА_1 просила визнати припиненим договір іпотеки від 27 грудня 2006 року, укладений між нею та ВАТ «Кредитпромбанк», зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №914; виключити з Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про обтяження; скасувати заборону на відчуження нежитлової будівлі магазину «Злагода», розташованого по АДРЕСА_1 ; припинити обтяження, зареєстроване в реєстрі заборон під №60 і припинити іпотеку у Державному реєстрі речових прав на цю будівлю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненим договір іпотеки від 27 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк», зареєстрований у Державному реєстрі за №914. Виключено відомості з Державного реєстру Іпотек і Державного реєстру на відчуження майна.

Скасовано заборону на відчуження майна нежитлової будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого по АДРЕСА_1 .

Припинено обтяження, зареєстроване у реєстрі заборон під №60 щодо зазначеної вище нежитлової будівлі.

Припинено іпотеку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нежитлової будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого по АДРЕСА_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 у повному обсязі погашено заборгованість за кредитним договором, а тому відпали підстави для обтяження іпотекою належного позивачці майна.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Укрдебт Плюс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свою скаргу, ТОВ «Укрдебт Плюс» зазначало, що 13 травня 2020 року до нього перейшло право вимоги за кредитним договором №03/1/503/06-Z від 27 грудня 2006 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк».

ТОВ «Укрдебт Плюс» вказувало на те, що з переходом права вимоги воно набуло й статусу іпотекодержателя із внесенням відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також апелянт зауважував на тому, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором досі не виконала, а відсутність у Державній виконавчій службі відкритого виконавчого провадження не може бути належним підтвердженням відсутності боргу.

Посилаючись на зазначене, ТОВ «Укрдебт Плюс» вказувало на відсутність будь-яких обставин, які б вказували на можливість припинення обтяження майна ОСОБА_1 у вигляді іпотеки.

Доводи інших учасників справи

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

ОСОБА_1 зазначала, що заборгованість за кредитним договором нею була погашена до укладання між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» договору відступлення права вимоги, а тому права апелянта з її боку не порушувалися.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

27 грудня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №03/1/503/06-Z, відповідно до якого остання отримала 8000 доларів США зі сплатою 15% річних, які збільшуються на 0,25 відсотків річних у кожному випадку невиконання ОСОБА_1 умов договору. Вказаний договір вона мала виконати до 26 грудня 2011 року.

27 грудня 2006 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №03/1/503/06-Z остання передала в іпотеку ВАТ «Кредитпромбанк» нежитлову будівлю магазину «Злагода», розташованого по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим 27 грудня 2006 року приватний нотаріус Очаківського районного нотаріального округу Сазонова М. В. наклала заборону на відчуження цієї нежитлової будівлі до припинення договору іпотеки.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 березня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №03/1/503/06-Z стягнуто 29 524,86 грн, а також судовий збір у сумі 413,25 грн.

У судовому рішенні встановлено, що станом на 19 січня 2011 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 3716,39 доларів США, що еквівалентно 29 524,86 грн, яка складається з простроченої заборгованості по погашенню кредиту у сумі 11 652,52 грн, поточної заборгованості по погашенню кредиту у сумі 11 649,34 грн, простроченої заборгованості за відсотками у сумі 3607,04 грн, поточної заборгованості за відсотками у сумі 221,41 грн та пені у сумі 2394,55 грн.

Згідно з квитанціями ОСОБА_1 сплатила ПАТ «Дельтабанк» на виконання зобов`язань за кредитним договором: 11.02.2019 20 000 грн; 10.04.2019 2000 грн; 10.06.2019 3000 грн; 10.07.2019 3000 грн; 07.10.2019 3000 грн; 04.11.2019 3000 грн; 09.12.2019 3000 грн; 15.01.2020 3000 грн; 05.02.2020 3000 грн.

З довідок Очаківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївській області від 25 лютого 2019 року та 01 грудня 2021 року випливає, що станом на дату видачі довідок у відділі відсутні на виконанні виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 боргів.

Згідно з інформацією Очаківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області від 05.09.2022 на виконанні у відділі двічі перебували виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Кредитпромбанк» у сумі 29 938,11 грн (дати відкриття виконавчих проваджень 25.01.2013 та 14.10.2014). У обох випадках виконавчі документи були повернуті стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

За інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 25 квітня 2019 року іпотекодержателем нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 був ПАТ «Дельта Банк».

За інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 24 листопада 2021 року іпотекодержателем нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 було ТОВ «Укрдебт Плюс» (а.с.84-87).

Такі ж дані про іпотекодержателя наявні у цих реєстрах станом на 23.06.2023.

З договору про відступлення прав вимоги № 2245/К від 13.05.2020 випливає, що ПАТ «Дельта Банк» відступив новому кредитору ТОВ «Укрдебт Плюс» права вимоги по кредитному договору та іпотечному договору від 27.12.2006 щодо позичальника ОСОБА_1

03 березня 2021 року приватний нотаріус Очаківського районного нотаріального округу Корчемаха С. С. роз`яснила ОСОБА_1 про неможливість зняття заборони відчуження нерухомого майна за адресою нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитним договором.

29 січня 2021 року Національний Банк України у відповідь на лист ОСОБА_1 повідомив, що 01 жовтня 2020 року ПАТ «Кредитпромбанк» ліквідовано. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб передав НБУ на зберігання документи неплатоспроможного банку. Проте документи ПАТ «Кредитпромбанк» за 2006 рік передані не були.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності; пред`явлення позову до неналежного відповідача (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі №761/42030/21 (провадження №61-12101св23), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі №607/20787/19 (провадження №61-11625сво22)).

Правовідносини одна з основоположних категорій права, структуру якої складають: учасники або суб?єкти правовідносин (особи, які беруть участь у правовідносинах); об?єкти правовідносин (немайнове або майнове благо, стосовно якого виникає певний зв?язок між суб?єктами правовідносин); зміст правовідносин (суб?єктивні цивільні права та суб?єктивні цивільні обов?язки їх учасників). Існування правовідносин неможливе за відсутності одного (або декількох) зі складових елементів їх структури.

Договір є однією з підстав виникнення правовідносин. Договір установлює суб`єктний склад конкретних правовідносин, а також їх зміст. При цьому визначення предмета договору (об`єкта, з приводу якого такий договір укладається) у його змісті виступає обов`язковою умовою для породження обумовлених договором правових наслідків.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом зазначених норм права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21).

Саме в цьому сенсі слід говорити про відсутність розпорядчого ефекту такого договору: оскільки відповідного права вимоги не було, то передати його покупець не зміг.

Отже, сама лише недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору між первісним кредитором та новим кредитором. Недійсність вимоги зумовлює відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У таких випадках передання недійсної вимоги за правовою природою є невиконанням чи неналежним виконанням договору, за яким було відчужено недійсну вимогу.

Наприклад, якщо вимога відступлена за договором купівлі-продажу, то передання вимоги, яка вже не існує внаслідок виконання зобов`язання боржником, може свідчити про порушення продавцем обов`язку передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша статті 662 ЦК України).

У таких випадках покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, або вимагати розірвання договору (стаття 651 ЦК України).

Крім того, оскільки невиконання покупцем обов`язку з передання товару є істотним порушенням договору, покупець вправі вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору (частина п`ята статті 653 ЦК України).

Отже, недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору, за яким була передана така вимога, а має наслідком відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором, врегульовану положеннями ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі №910/19199/21 (провадження №12-45гс22).

Відповідно до частин першої-третьої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої, пункту 5 частини третьої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, тоді як правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Згідно зі статтею 175 ЦПК України, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням "відповідач" це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Згідно з частиною першою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведених норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має враховувати склад осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі №309/2340/15 (провадження №61-16776св20) зазначено, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача. […] Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Отже, належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/17792/17 (провадження №12-280гс18).

Предметом позову в цій справі є, зокрема, матеріально-правова вимога позивача ОСОБА_1 до відповідача АТ «Дельта Банк» про визнання договору іпотеки припиненим та скасування заборони на відчуження нерухомого майна.

Водночас за обставинами цієї справи 13 травня 2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» укладено договір про відступлення права вимоги №2245/К, за умовами якого ТОВ «Укрдебт Плюс» набуло права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними ОСОБА_1 .

Як зазначалося вище, належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом.

З урахуванням викладеного належним відповідачем за даним спором має бути ТОВ «Укрдебт Плюс».

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, хоча станом на дату ухвалення рішення мав у розпорядженні дані про зміну іпотекодержателя, про що свідчать матеріали справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заявлені ОСОБА_1 до АТ «Дельта Банк» позовні вимоги про визнання договору іпотеки припиненим та скасування заборони на відчуження нерухомого майна є такими, що не підлягають задоволенню.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року у справі №686/9633/22.

Також апеляційний суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі №753/2677/21 зазначено, що: «вимоги про визнання припиненими кредитного та іпотечного договорів не підлягають задоволенню у зв`язку з обранням позивачами неналежного способу захисту».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Укрдебт Плюс» підлягає задоволенню, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ТОВ «Укрдебт Плюс», скасував рішення суду першої інстанції, відмовивши у задоволенні позову позивача, то наявні підстави для відшкодування ОСОБА_1 ТОВ «Укрдебт Плюс» судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанцій на суму 1362 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» задовольнити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору іпотеки припиненим та скасування заборони на відчуження нерухомого майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 1362 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 20 листопада 2024 року.