ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/4946/21 Номер провадження 22-ц/814/1528/24Головуючий у 1-й інстанції Шолудько А.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Пікуля В.П., Одринської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» за довіреністю Григоряки Ю.С. на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2023 року

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

05.10.2021 позивач ПрАТ «Харківенергозбут» в особі уповноваженого представника Попову О.О., яка діє на підставі довіреності № 01-15/309 від 18.12.2020 (а.с. 17), звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Харківенергозбут» заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 9 288,50 грн, що утворилась за адресою споживача: АДРЕСА_1 станом на 31.08.2021, а також судовий збір за подачу позову - 2 270 грн.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2023 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4 500,00 грн.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаним рішенням не погодився позивач, ПрАТ «Харківенергозбут», та оскаржив його в апеляційному порядку через уповноваженого представника.

В апеляційній скарзі прохали рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вказували, що рішення місцевого суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та є необґрунтованим.

Зазначили, що домогосподарство в АДРЕСА_1 споживає електроенергію, та що особовий рахунок відкрито на відповідача ОСОБА_1 , як власника, тому вона повинна сплачувати за отримання наданих позивачем послуг.

Вказували на невірне вирішення місцевим судом питання про стягнення на користь відповідача витрат на правничу допомогу та неврахування судом принципу реальності, пропорційності та співмірності наданих правових послуг.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

16.02.2024, в межах встановленого судом процесуального строку, від представника відповідача, адвоката Острицького А.О. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого адвокат прохав апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказували, що апеляційна скарга не містить жодних доводів того, що саме ОСОБА_1 з реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 укладала договір з АТ «Харківобленерго» та з Приватним акціонерним товариством «Харківенергозбут», жодних доказів на підтвердження цього позивачем не надано.

Також, позивачем не доведено, що відповідачка є фактичним споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_1 , адже вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Натомість в матеріалах судової справи № 619/4946/21 містяться конверти, які направлялися судом на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з відміткою «адресат умер», а також інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що ОСОБА_1 , яка не має РНОКПП та не є громадянином України, є власником частини будинку АДРЕСА_3 .

Вказували, що розмір витрат на професійну правничу допомогу визначено в рішенні Котелевського районного суду Полтавської області від 29.11.2023 з урахуванням вимог чинного законодавства України.

Щодо встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що на підтвердження факту, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем електричної енергії, позивачем надані: 1) довідка абонента ОСОБА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_2 ) за період з 31.12.2018 по 31.08.2021, де вказана інформація щодо оплати готівкою за електричну енергію 28.01.2020 на суму 421,00 грн; 2) розрахунок заборгованості станом 31.08.2021 ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 . (а.с. 4, 5); 3) копія договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та копію додатку №3 до зазначеного договору - комерційна пропозиція №16, без дати їх складання та підписів сторін (а.с. 6-15).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд встановив, що при зверненні до суду ПрАТ «Харківенергозбут» зазначає, що відповідач ОСОБА_1 є побутовим споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 , зареєстрована з 05.12.1984 за іншою адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 20). Доказів належності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності ОСОБА_1 або найму (оренди) житла, проживання та/або реєстрації у житлі, матеріали справи не містять, як і доказів оплати відповідачкою рахунка постачальника універсальної послуги постачання електричної енергії.

Відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволені позову у повному обсязі, місцевий суд стягнув з позивача на користь відповідачки понесені нею витрати на правничу допомогу у справі у розмірі 4 500,00 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Статтею 56, 72 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до пункту 84 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Згідно з частиною третьою статті 49 Закону України «Про ринок електричної енергії» основний споживач зобов`язаний укласти з оператором системи розподілу, на території здійснення ліцензованої діяльності з розподілу якого розташовані його мережі, договір про спільне використання електричних мереж за типовою формою, затвердженою регулятором.

Відповідно до частини третьої статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний, серед іншого, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, позивачем у справі не доведено факт, що відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) є побутовим споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 345643974 від 07.09.2023 (інформаційни пощук здійснено за адресою нерухомості) власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 з 22.11.2018 значиться ОСОБА_1 (причина відсутності РНОКПП: особа не є громадянином України),та 1/2 частини ОСОБА_2 (а.с. 96)

Будь яких доказів на підтвердження факту користування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) житловим будинком у АДРЕСА_1 , позивачем у справі не надано.

Долучена до апеляційної скарги довідка Комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвенрос» у відповідь за адвокатський запит адвоката Корж А.О. також не підтверджує право власності чи право користування відповідачкою житловим будинком у АДРЕСА_1 . (а.с. 157)

Також, долучені до апеляційної скарги акти заміни, перевірки та пломбування розрахункових засобів обліку у побутовому секторі від 23.12.2021 та від 23.01.20224 складені представниками АТ «Харківобленерго», також не містять відомостей про належність даного будинку, куди позивачем надаються послуги, на праві власності чи праві користування відповідачці у справі. На цих актах відсутній споживача та відомості про його присутність під час складення.

За таких обставин, за недоведеністю позивачем фактів того, що відповідачка ОСОБА_1 у спірний період була власником чи користувачем житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за якою позивачем рахується заборгованість з оплати послуг за спожиту електричну енергію, місцевий суд вірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду в цій частині не спростували.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині розподілу судом першої інстанції витрат відповідача на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевим судом вірно здійснено розподіл правничих витрат відповідача, понесених у зв`язку із подачею позову, та підставі для зменшення розміру стягнутих місцевим судом витрат на правничу допомогу.

У відповідності з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження обґрунтованості витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, представник відповідачки надав договір про надання правової допомоги від 21.01.2022; акт виконаних робіт від 05.05.2023 на загальну суму 4 500,00 грн; квитанцію № 0.0..1 від 05.05.2023 про оплату послуг адвоката на суму 4 500,00 грн; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АН №1016832 від 21.01.2022 (а.с. 37, 40, 41, 63-65).

Під час розгляду справи в місцевому суді представник позивача жодних заяв про необґрунтованість чи неспівмірність заявлених відповідачкою до стягнення витрат на правничу допомогу не робив.

Зазначення в апеляційній скарзі про неспівмірність обсягу наданої правничої допомоги з їх вартістю не є спростуванням висновків місцевого суду та не є доказом неспівмірності витрат на правничу допомогу. У відповідності з актом виконаних робіт від 05 травня 2023 року обсяг наданої правової допомоги за часом становив 3,75 години та включав: підготовку та подачу до суду заяви про перегляд заочного рішення; збирання доказів у справі; підготовку адвокатських запитів; ознайомлення з матеріалами справи. Витрати відповідача у справі на правничу допомогу є реальними, обґрунтованими та відповідають критерію розумності, що не спростовано позивачем.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим.

висновок за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.

Щодо розподілу витрат відповідача на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

28.02.2024 до апеляційного суду за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява про розподіл витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції у сумі 2 500 грн. На підтвердження понесених витрат додано: ордер № 1016832 від 21.01.2022 про представництво інтересів ОСОБА_1 адвокатом Острицьким А.О. в Полтавському апеляційному суді; договір про надання правової допомоги від 21.01.2022 та додаткова угода до нього № 1 від 20.01.2023; акт виконаних робіт від 23.02.2024 на суму 1 200 грн; платіжна інструкція від 23.02.2024 на суму 2 500 грн за договором.

05.03.2024 від представника позивача до апеляційного суду надійшла заява із запереченнями щодо стягнення правничих витрат відповідача у справі у сумі 2 500 грн. Зазначено, що підготовка відзиву на апеляційну скаргу не вимагала значної витрати часу адвоката, враховуючи складність справи. Вважають витрати у сумі 2 500 грн неспівмірними та прохали відмовити у їх стягненні.

З умов договору про надання правової допомоги від 21.01.2022 чітко вбачається про уповноваження адвоката Острицького А.О. на представництво інтересів ОСОБА_1 у даній справі № 619/4946/21 у судах всіх інстанцій. Сторони обумовили, що вартість послуг визначається додатковою угодою, та остаточно в акті виконаних робіт. Оплата розраховується з вартості години адвоката у сумі 1 200 грн.

З акту виконаних робіт вбачається виконання адвокатом наступних робіт (надання послуг та витрачений на них час: правовий аналіз апеляційної скарги 0,5 години; підготовка та направлення відзиву на апеляційну скаргу 1 година; підготовка та направлення до суду клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції 0,2 години; підготовка та направлення адвокатських запитів адвокату Комарову М.С. та ПрАТ «Харківенергозбут» щодо отримання та обробки персональних даних клієнта 0,38 години, що загалом становить: 2,08 годин та складає 2 500 грн (із розрахунку 1 200 грн за годину).

Дослідивши акт виконаних робіт, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що правовий аналіз апеляційної скарги фактично (0,5 години згідно з актом) становить єдиний процес із написанням апеляційної скарги, а тому зазначення цієї послуги, як окремої від написання відзиву, є безпідставним.

Клопотання представника відповідача про розгляд справи апеляційним судом у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції дійсно надходило до апеляційного суду 16.02.2024 за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», однак у його задоволенні апеляційним судом було відмовлено (а.с. 187, 190), тому послуги в цій частині не є обґрунтованими.

Необґрунтованими також є зазначені в акті виконаних робіт витрати на написання адвокатських запитів адвокату Комарову М.С. та ПрАТ «Харківенергозбут» щодо отримання та обробки персональних даних клієнта (0,38 години), оскільки реальність та необхідність таких послуг не доведена та необґрунтована.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що обґрунтованими, необхідними і розумними є витрати сторони відповідача в апеляційному суді з підготовки та написання відзиву на апеляційну скаргу у сумі 1 200 грн, що відповідає вартості обумовленої сторонами у договорі години праці адвоката. Така сума витрат, з урахуванням складності справи та часу, необхідного для надання таких адвокатських послуг, відповідає критерію розумності.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» за довіреністю Григоряки Ю.С. - залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції у сумі 1 200 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді В.П. Пікуль

Т.В. Одринська