ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

04 вересня 2024 року

м. Харків

справа № 953/2183/20

провадження № 22-ц/818/2585/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Тичкової О.Ю., Люшні А.І.

за участю секретаря Львової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Куксін Станіслав Юрійович, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2024 року, ухвалене суддею Колесник С.А.,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив усунути перешкоди у праві користування та розпорядження належної йому на праві власності квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_2 , шляхом внесення зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (розділ №83963101) та повернення у первісний стан загальної площі квартири АДРЕСА_2 , яка має складати 82,5 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивач, посилаючись на ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 317, 319, 321, 391 ЦК України, зазначив, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 16.04.1999 Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою, р. №7-905.

24.07.2017 двокімнатній квартирі загальною площею 39,3 кв.м., житловою 25,9 кв.м., яка знаходиться у власності ОСОБА_1 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_3 - а.

Пунктом 3.15 ДБН В.2.2-15-2005 (Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення) передбачено, що квартира комплекс взаємопов`язаних приміщень, що використовуються для проживання однієї сім`ї різного чисельного складу, який включає: основні приміщення житлову (житлові) кімнату та допоміжні приміщення кухню, ванну кімнату (душову), туалет (або суміщений санвузол), а також передпокій, комору чи вбудовану шафу.

Згідно технічного паспорту від 29.01.2020, виданого ТОВ «БУДГРУПП» квартира АДРЕСА_4 розташована на цокольному поверсі та складається з 2-х кімнат житловою площею 25,9 кв.м.: одна кімната - 5,5 кв.м., друга кімната - 20,4 кв.м., коридор - 3,6 кв.м., кухня - 4,4 кв.м., санвузол - 5,4 кв.м., загальна площа квартири 39,3 кв.м.

Таким чином, санвузол площею 5,4 кв.м. є невід`ємною частиною квартири АДРЕСА_5 та належить на праві власності ОСОБА_1 , оскільки санвузол є обов`язковим допоміжним приміщенням квартири згідно ДБН.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомо майна №198520624 від 31.01.2020 право власності на кв. АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого 16.08.2017 приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.І., р. №1580. Загальна площа квартири складає 87,9 кв.м., житлова - 44,1 кв.м.

Відповідно до деталізованої інформаційної довідки №156100576 від 13.02.2019 право власності на 30/100 частин кв. АДРЕСА_2 перейшло до ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого 20.05.2011 приватним нотаріусом ХМНО Бідонько Л.Л., р. № 245. Право власності за ОСОБА_4 було зареєстровано 23.06.2011 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Витяг про державну реєстрацію права №30393288 від 23.06.2011.

Відповідно до вищезазначеної інформаційної довідки право власності на 28/100 частин кв. АДРЕСА_2 перейшло до ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.01.2013 приватним нотаріусом ХМНО Бондаренко Г.Ю., р. №42. Право власності за ОСОБА_5 було зареєстровано 15.01.2013, про що видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 40929.

Відповідно до вищезазначеної інформаційної довідки право власності на 42/100 частин кв. АДРЕСА_2 перейшло до ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.09.2013 приватним нотаріусом ХМНО Харитоновою Я.М., р.№2434. Право власності за ОСОБА_5 було зареєстровано 26.09.2013, про що видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №10015706.

Отже, з 26.09.2013 квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 - 70/100 частин, ОСОБА_4 - 30/100 частин, загальна площа квартири складає 82,5 кв.м., житлова 44,1 кв.м.

Таким чином, встановити законні підстави збільшення загальної площі вищезазначеної квартири не можливо.

Згідно Ухвали Київського районного суду м. Харкова від 06.06.2019, справа №640/13967/18, н/п 2/640/531/19 було витребувано для огляду в судовому засіданні з КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» належним чином завірені копії інвентаризаційних справ на кв. АДРЕСА_2 та в цілому інвентаризаційну справу на житловий будинок по АДРЕСА_6 .

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи, наданих КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» для ознайомлення на кв. АДРЕСА_2 було встановлено наступне:

До матеріалів інвентаризаційної справи долучено рішення Київського районного суду м. Харкова від 26.11.2012, справа №2018/10246/2012, н/п 2/2018/2764/2012, яким позовну заяву ОСОБА_4 до Харківської міської ради про визнання права власності на технічне приміщення, задоволено в повному обсязі. Визнано за ОСОБА_4 право власності на технічне приміщення, площею 5,4 кв.м. у квартирі АДРЕСА_2 . Дане рішення підлягає обов`язковій реєстрації у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до п.1.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Міністерством юстиції України 07.02.2002 №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за № 157/6445 (положення, яке діяло на час набрання винесення рішення судом) обов`язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Відповідно до підпункту 5 п. 1.5. Державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно: 5) приміщення - частини внутрішнього об`єму житлових будинків, будівель, квартир, обмежені будівельними елементами.

Відповідно до п.10 додатку 2 до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно), рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності.

Крім того, з 01.01.2013 змінився порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: п.1 ст.2 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; п.5 ст. 12 відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно ст. 182 ЦК України - право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформаціїо про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Ознайомившись з матеріалами інвентаризаційної справи, які були надані до суду, та на підставі Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомо майна №156100576 від 13.02.2019 час видачі 12:22:11 вбачається, що Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26.11.2012, справа №2018/10246/2012, н/п 2/2018/2764/2012, у якому визнано право власності на технічне приміщення площею 5,4 кв.м, по АДРЕСА_6 не було зареєстровано згідно чинного законодавства та право власності не було оформлено за ОСОБА_4 .

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи, а саме поверхового плану (стр. 64) на житловий будинок по АДРЕСА_6 (колишня Артема) наданих КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» для ознайомлення встановлено що квартира АДРЕСА_7 розташована на першому поверсі житлового будинку літ. «А-1» та ніякого відношення до цокольного поверху не має.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Таким чином, жодних правових підстав для приєднання приміщення площею 5,4 кв.м. до квартири АДРЕСА_2 у ОСОБА_4 не було.

Виходячи з вищезазначених фактів, ОСОБА_1 є законним власником квартири АДРЕСА_5 загальною площею 39,3 кв.м., житловою - 25,9 кв.м., право власності на яку оформлено згідно норм чинного законодавства.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Куксін Станіслав Юрійович про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном - відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_4 не мала жодних правових підстав розпоряджатись та користуватись технічним приміщенням, тим більше включати технічне приміщення площею 5,4 кв.м до складу своєї квартири та відчужувати його, та вказане приміщення належало до об`єктів щодо яких мала проводитися державна реєстрація речових прав, як окремого об`єкта речового права. Наголошує, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи встановлено, що квартира АДРЕСА_7 (квартира відповідача) розташована на першому поверсі житлового будинку літ. «А-1» та ніякого відношення до цокольного поверху не має. Згідно технічного паспорту, виданого 01.08.2017 року ТОВ «Міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» підсобне приміщення площею 5,4 кв.м. є невід`ємною частиною кв. АДРЕСА_1 . Зазначає, що у зв`язку із наявністю різних відомостей щодо спірного приміщення площею 5,4 кв.м, стороною позивача було заявлене клопотання про огляд спірного приміщення за його місцезнаходженням, між тим судом першої інстанції у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що він є власником спірного приміщення площею 5,4 кв.м.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 16.04.1999 року державним нотаріусом восьмої Харківської державної нотаріальної контори Шаповаленко Л.Л. (зареєстровано в реєстрі за № 7-905), ОСОБА_1 набув у власність після смерті ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена квартира на момент отримання у спадок складалась із двох кімнат загальною площею 30,3 кв.м., житловою 25,9 кв. м. Право власності на квартиру загальною площею 30,3 кв.м. зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 05.09.2002 року, реєстровий № П-2-8465 (а.с.69 т.1).

Згідно даних технічного паспорта, виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 , станом на 2016 рік загальна площа квартири АДРЕСА_1 становила 33,9 кв.м., житлова - 25,9 кв.м. Водночас у технічному паспорті наявна відмітка, датована 14.04.2016, про наявність самочинно приєднаного до кв. АДРЕСА_8 приміщення загальною площею 3,6 кв.м. (а.с.36-37 т.2).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яка складається із двох кімнат загальною площею 39,3 кв.м., житловою - 25,9 кв. м. Підставами виникнення права власності зазначено: довідка № 5297/-01, видана 24.07.2017 року ТОВ «Міжрегіональне бюро з технічної інвентаризації»; свідоцтво про право на спадщину № 7-905, видане 8-ма ХДНК (а.с.4 т.1).

Згідно даної довідки № 5297/-01, виданої 24.07.2017 року ТОВ «Міжрегіональне бюро з технічної інвентаризації» зазначено, що в будинку АДРЕСА_6 знаходяться 2 квартири під номером АДРЕСА_8 : двокімнатна квартира загальною площею 39,3 кв.м., житловою 25,9 кв.м., та трикімнатна квартира загальною площею 54,2 кв.м., житловою 46,2 к в.м. В довідці зазначено про присвоєння двокімнатній квартирі загальною площею 39,3 кв.м., яка знаходиться у власності ОСОБА_1 поштової адреси: АДРЕСА_3 (а.с.3 т1).

Згідно технічного паспорту від 29.01.2020, виданого ТОВ «БУДГРУПП», квартира АДРЕСА_8 а розташована на цокольному поверсі та складається з 2-х кімнат житловою площею 25,9 кв.м: одна кімната - 5,5 кв.м, друга кімната - 20,4 кв.м, коридор - 3,6 кв.м, кухня - 4,4 кв.м, санвузол - 5,4 кв.м, загальна площа квартири 39,3 кв.м. (а.с.5-6 т.1).

Згідно даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомо майна №198520624 від 31.01.2020 право власності на квартиру АДРЕСА_9 ) зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого 16.08.2017 приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.І. за реєстровим № 1580. Загальна площа квартири складає 87,9 кв.м, житлова 44,1 кв.м. (а.с.12 т.1).

Відповідач ОСОБА_2 отримав квартиру АДРЕСА_10 від ОСОБА_5 (а.с.67 т.1), яка набула право право власності на зазначену квартиру загальною площею 87,9 кв.м, житловою 44,1 кв.м на підставі наступних правочинів: - 28/100 частин квартири придбала у ОСОБА_7 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 15.01.2013 приватним нотаріусом ХМНО Бондаренко Г.Ю. за реєстровим №42 (а.с.59-60 т.1); - 42/100 частки квартири придбала у ОСОБА_7 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 26.09.2013 приватним нотаріусом ХМНО Харитоновою Я.М. за реєстровим №2434 (а.с.61т.1); - 30/100 частин квартири отримала у дар від ОСОБА_4 згідно договору дарування, посвідченого 10.03.2017 приватним нотаріусом ХМНО Куксіним С.Ю. за реєстровим №323 (а.с.65 т.1).

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 26.11.2012 у справі №2018/10246/2012 за позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради, про визнання права власності на технічні приміщення, визнано за ОСОБА_4 право власності на технічне приміщення площею 5,4 кв.м у квартирі АДРЕСА_2 . Дане рішення підлягає обов"язхковій реєстрації у КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" (а.с.64 т.1).

Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, позивач посилався на ті підстави, що вказане рішення суду підлягає обов`язковій реєстрації у КП «Харківське МіськБТІ», однак не було зареєстровано, у зв`язку з чим право власності на технічне приміщення площею 5,4 кв.м не було оформлено за ОСОБА_4 , а відтак неможливо встановити законні підстави збільшення загальної площі квартири АДРЕСА_7 до 87,9 кв.м. Також позивач вважає, що квартира АДРЕСА_7 , яка розташована на першому поверсі житлового будинку літ. «А-1», не має ніякого відношення до цокольного поверху, у зв`язку з чим у ОСОБА_4 не було жодних правових підстав для приєднання технічного приміщення площею 5,4 кв.м, яке знаходиться на цокольному поверсі, до належній ій квартири АДРЕСА_7 .

Нормою ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

В силу ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Системний аналіз статей 186, 190, 316 Цивільного кодексу України свідчить, що право власності особи виникає на окрему, самостійну річ, тоді як приналежність не може бути окремим об`єктом права власності, а лише слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав в постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/8903/16.

Так, приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, а тому, є залежною від головної речі і має допоміжний статус. За загальним правилом, приналежність наслідує долю головної речі. Визначення речі приналежністю визначається її природними властивостями, а також характером відносин, що виникають з приводу господарського призначення речі.

І приналежність, і головна річ є фізично самостійними речами, але головна річ має самостійне значення, а приналежність - допоміжне і служить найбільш повному і найкращому використанню головної речі. Головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, а тому вони розглядаються як одна річ.

Згідно ч.1 ст.5 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

Відповідно до ч.4 зазначеної статті не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження, зокрема, окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірне приміщення площею 5,4 кв.м вважається приналежністю головної речі і не є самостійною нерухомою річчю, тому не належить до об`єктів щодо яких проводиться державна реєстрація речових прав, як окремого об`єкта речового права.

Судом апеляційної інстанції в ухвалі від 30.01.2019 року у справі №2018/10246/2012 встановлено, що з матеріалів інвентаризаційної справи на будівлю по АДРЕСА_6 вбачається, що квартири були перебудовані з кімнат комунальної квартири, розташованої в одноповерховому будинку, збудованого до 1917 року, а відповідно до технічного паспорта на квартиру від 07.03.2018 квартира АДРЕСА_7 розташована на першому і цокольному поверсі, загальною площею 87,9 кв.м, включаючи у себе технічне приміщення у квартирі

АДРЕСА_11 від 12.12.2019 у справі №640/13967/18, зміненим Постановою Харківського апеляційного суду від 13.07.2020 (а.с.102-103, 104-110 т.1), усунуто перешкоди ОСОБА_2 у праві користування та розпорядження належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_7 з боку ОСОБА_1 шляхом скасування запису про право власності №21549435 від 10.05.2017 на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_8 а за ОСОБА_1 , внесеного на підставі рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 36299997 від 25.07.2017.

Окрім цього, судовими рішеннями у справі №640/13967/18 встановлено, що технічні зміни у квартирі АДРЕСА_7 , які виникли на підставі судового рішення від 26.11.2012, були закріплені у довідці ТОВ «Інвентарбюро» №176/1 від 07.03.2017р., технічному паспорті від 07.03.2017, у яких було зазначено, що загальна площа квартири АДРЕСА_7 змінилась з 82,5 кв.м на 87,9 кв.м, за рахунок включення у неї приміщення площею 5,4 кв.м під інвентаризаційним номером 12 (комора), у зв`язку з чим на підставі рішення приватного нотаріуса ХМНО Куксіна С.Ю. 10.03.2017, індексний номер 34208737, проведено державну реєстрацію змін об`єкту нерухомості квартири АДРЕСА_7 та зареєстровано збільшення її загальної площі на 5,4 кв.м, з 82,5 кв.м до 87,9 кв.м.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, зазначені обставини не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що згідно технічного паспорту, виданого 01.08.2017 року ТОВ «Міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» підсобне приміщення площею 5,4 кв.м. є невід`ємною частиною кв. АДРЕСА_1 , судом апеляційної інстанції до уваги не приймається, оскільки технічний паспорт не є правовстановлюючим документом на нерухоме майно та не є тим документом, на підставі якого можливо встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, а є документом який містить довідкову інформацію про фактичний стан нерухомості.

Позивач звертає увагу на те, що право власності на технічне приміщення площею 5,4 кв.м у квартирі АДРЕСА_2 визнане за ОСОБА_4 рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.11.2012 року, не було зареєстровано згідно чинного законодавства, отже відповідач не набув право власності на спірне приміщення, оскільки право власності на нерухоме майно в силу ст. 182, ч. 2 ст. 331, ч.4 ст. 334 ЦК України виникає з моменту держаної реєстрації.

Колегія суддів вважає, що таких висновків позивач дійшов через невірне тлумачення ним наведених норм.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених у актах цивільного законодавства.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.11.2012 року лише констатовано наявність у відповідача права на спірне нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки судові рішення у справах №2018/10246/2012 та №640/13967/18, що набрали законної сили, а також матеріали інвентаризаційної справи свідчать про правомірність набуття відповідачем ОСОБА_2 права власності на спірне приміщення площею 5,4 кв.м та збільшення загальної площі квартири АДРЕСА_7 на 5,4 кв.м з 82,5 кв.м до 87,9 кв.м, а також про законність дій приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_8 щодо проведення державної реєстрації відповідних змін щодо об`єкту нерухомості квартири АДРЕСА_7 , тому позивачем не доведено, що він є власником спірного приміщення площею 5,4 кв.м.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 268 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді А.І. Люшня

О.Ю. Тичкова