Номер провадження: 22-ц/813/2384/24
Справа № 947/3373/22
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Дришлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення недоотриманого доходу (збитків) та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення.

09 серпня 2023 року до суду надійшла заява подана представником ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, згідно з якої просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на надання правової допомоги у розмірі 21 000 грн.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Вимоги заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнено з ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на надання правової допомогу у розмірі 6 000 гривень. В решті вимог відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що:

1)у договорі не визначена вартість послуг, порядок обчислення вартості таких послуг, тарифи узгоджені сторонами, що не дає встановити зазначені обставини для визначення обґрунтованості заявлених витрат;

2)у матеріалах справи відсутні підтвердження оплати витрат на правову допомогу.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 31 березня 2023 року між адвокатом Гусельщиковою Мариною Анатоліївною та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги №б/н, згідно п.3.2 якого, надання юридичних послуг за цим договором, підтверджується Актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), у якому встановлюється розмір гонорару адвоката, що підлягає сплаті «на протязі» 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

04 серпня 2023 року між адвокатом Гусельщиковою Мариною Анатоліївною та ОСОБА_1 було підписано акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), згідно якого вартість виконаних послуг склала 21 000 грн, з яких 5 000 грн юридичний аналіз та юридична консультація по справі №947/3373/22, 5 000 грн підготовка заяви про перегляд заочного рішення, 2 000 грн підготовлено розрахунок заборгованості та заяву до суду, 1 000 грн підготовлено пояснення по справі, 2 000 грн підготовлено до подано до суду пояснення з урахуванням застосування строків позовної давності, 6000 грн взяття участі у судових засіданнях в Приморському районному суді м. Одеси по справі №947/3373/22.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Детального опису робіт (наданих послуг) представлено не було.

Як правильно зазначає представник позивача, відсутні відомості про витрачений час адвоката та складення всіх процесуальних документів та участь в судових засіданнях.

ОСОБА_2 подавала до суду заяву про перегляд заочно рішення (а.с.116-122), пояснення (а.с.182-183), заяву про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с.200-202), заяву з розрахунком (а.с.205-206).

Представник відповідача брала участь у наступних судових засіданнях: 02.05.2023 (тривало 9 хвилин), 01.06.2023 (тривало 2 год. 4 хв.), 05.07.2023 (тривало 42 хв), 03.08.223 (тривало 1 год. 24 хв.).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268).

Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» були задоволені на 11,73% (заявлено до стягнення 117 564,98 грн, стягнуто 13 789,33 грн).

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 при розгляді справи №922/1964/21 зазначає, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Тому, доводи представника позивача про відсутність часу витраченого адвокатом на складення процесуальних документів та участь у судових засідання не приймаються судом до уваги.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.

Тому, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги доводи представника позивача, що відсутність квитанції про фактичну сплату вартості послуг адвоката є самостійною підставою для відмови у розподілі судових витрат.

Однак, з урахуванням принципу розумності, суд обґрунтовано вважав, що була відсутня необхідність у складенні окремо пояснень щодо строків позовної давності, які могли бути включені в заяву про перегляд заочного рішення, крім того, вартість розроблення розрахунку заборгованості встановлена у розмірі 2 000 грн викликає сумніви, адже таких розрахунок формується за менше хвилини на будь-якому сайті у вільному доступі з калькулятором 3% річних та інфляційних нарахувань.

На переконання суду, співмірним складеності справі та обсягу правової допомоги, з врахуванням того, що позовні вимоги частково задоволенні, стягнення з позивача на користь відповідача дійсно підлягають судові витрати у розмірі 6 000 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у договорі не визначена вартість послуг, порядок обчислення вартості таких послуг, тарифи узгоджені сторонами, що не дає можливості встановити зазначені обставини для визначення обґрунтованості заявлених витрат, то колегія суддів звертає увагу на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2023 року між адвокатом Гусельщиковою Мариною Анатоліївною та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги №б/н, згідно з п.3.2 якого, надання юридичних послуг за цим договором, підтверджується Актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), у якому встановлюється розмір гонорару адвоката, що підлягає сплаті «на протязі» 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Суду першої інстанції надано Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 04.08.2023, в якому зазначено вид послуг, які надані адвокатом відповідачу, а саме:

1) проведено юридичний аналіз та надано юридичну консультацію по справі №947/3373/22 5000 гривень;

2) підготовлено та розроблено заяву про перегляд заочного рішення по справі №947/3373/22 5000 гривень;

3) підготовлено та розроблено розрахунок заборгованості та заяву до суду 2000 гривень;

4) підготовлено пояснення по справі 1000 гривень;

5) підготовлено та подано суду пояснення з урахуванням застосування строків позовної давності 2000 гривень;

6) прийняття участі у судових засіданнях у Приморському районному суді м. Одеси 6000 гривень.

Таким чином, стороною відповідача виконано умови договору про надання правової допомоги, складено Акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг) на підтвердження фактичного надання правової допомоги, а тому такі доводи скаржника є неспроможними.

Додатково апеляційний суд вважає за необхідно зазначити, що постановою Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2023 року скасовано в частині стягнення інфляційних витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Таким чином, позовні вимоги задоволені частково (4202,88 гривень), що становить 3,57% заявлених позовних вимог.

Водночас апеляційний суд враховує принцип заборони повороту до гіршого відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 18 листопада 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк