Справа № 353/390/24
Провадження № 2-о/353/33/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 рокум.Тлумач

Суддя Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Луковкіна У.Ю., ознайомившись з матеріалами за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Служба у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про встановлення факту самостійного виховання, -

В С Т А Н О В И В:

22.04.2024 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: Служба у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, звернулась в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просила встановити факт того, що вона самостійно виховує та утримує доньок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без участі батька. В обґрунтування заяви заявниця зазначала, що діти були народжені після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 , а відомості про батька у свідоцтвах про народження дітей були заповнені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

22.04.2024 року ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Луковкіної У.Ю. заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Служба у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про встановлення факту самостійного виховання було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 318 ЦПК України. Зокрема у заяві не було вказано мету, для якої необхідне встановлення факту, що має юридичне значення, були відсутні посилання на докази, які б свідчили, що даний факт не може бути встановлений в іншому (крім судового) порядку, не було зазначено яким чином встановлення даного факту зумовить виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав заявниці. Крім того, заявницею було залучено до участі у справі, в якості заінтересованої особи Службу у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, проте не було обгрунтовано як саме по собі рішення суду про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей матір`ю без участі батька вплине на права та інтереси зазначеного органу.

30.04.2024 року ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що визначення понять «одинока мати» та «одинокий батько» законодавство не містить, заміняючи їх характеристиками, необхідними для надання тих чи інших прав або пільг. Зокрема одинокі матері з дітьми мають право на отримання декількох видів матеріальної допомоги (підтримки) за рахунок коштів з державного бюджету, а саме: державну соціальну допомогу на дітей одиноким матерям, вдовам та вдівцям з дітьми, якщо шлюб між батьком та матір`ю було розірвано до дня смерті і батько не отримує пенсію в разі втрати годувальника або соціальну пенсію. Отримання такої допомоги і є метою встановлення факту самостійного виховання її дітей. Стосовно залучення до участі у справі в якості заінтересованої особи Служби у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області зазначила, що дана служба відповідно до визначених повноважень виконує функції щодо забезпечення обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, забезпечення соціального захисту дітей, розлучених із сім`єю, дітей-біженців, дітей, які потребують додаткового захисту.

Ознайомившись з заявою та доданими до неї документами, вважаю необхідним відмовити у відкритті провадження у справі, з наступних підстав.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами другою, сьомою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) та від від 30 січня 2020 року в справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19).

Звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 вказала, що метою звернення до суду є підтвердження факту самостійного утримання та виховання дітей, що в подальшому дасть їй можливість отримати статус одинокої матері та відповідні соціальні пільги та гарантії (отримання матеріальної допомоги за рахунок коштів державного бюджету).

Поняття як «одинокої матері», так і «одинокого батька» чинним законодавством в одному нормативному акті чітко не визначено.

Права батька або матері, які самостійно виховують дитину залежать від отримання статусу дитиною як дитини, позбавленої батьківського піклування в порядку застосування Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та підзаконних актів, прийнятих на виконання цього Закону.

Проте, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", одинокою матір`ю вважають жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Також наприклад, згідно з ч. 2 Порядку надання відпустки при народженні дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2021 р. № 693, одинока мати - мати, у актовому записі про народження дитини якої відомості про чоловіка як батька дитини внесені в установленому порядку за її вказівкою; мати дитини, батько якої помер, відповідно до рішення суду позбавлений батьківських прав, визнаний безвісно відсутнім або оголошений померлим, якщо ця дитина не була усиновлена іншим чоловіком.

Судом встановлено, що відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян продержавну реєстрацію народження дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька дітей записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, а отже заявниця є одинокою матір`ю та цей факт не потребує додаткового доказування в судовому порядку.

Вважаю, що саме по собі встановлення судом факту виховання та утримання дітей матір`ю без участі батька не породжує для заявниці юридичних наслідків у правовідносинах з заінтересованою особою - Службою у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявниці у правовідносинах із заінтересованою особою.

Отже, вимога про встановлення факту того, що заявниця самостійно виховує та утримує дітей, є одинокою матір`ю, не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованої особи щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявниці. Вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні соціальної пільги або незабезпечення соціальними гарантіями, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Зважаючи на наведене, подана заява не може бути предметом судового розгляду у цивільній справі, так як законодавством визначено певний порядок вирішення цього питання та передбачено право на оскарження у судовому порядку саме відмови відповідного органу чи уповноваженої особи у встановленні такого факту.

Таким чином, вимоги заявниці про встановлення факту самостійного виховання і утримання неповнолітніх дітей без участі батька з метою отримання соціальних прав та пільг, в т.ч. отримання заявницею певного соціально-правового статусу та державної соціальної допомоги, не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства в розумінні положень ст.ст. 293, 315 ЦПК України.

Крім цього, звертаю увагу на те, що відповідно до довідки з Військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2024 року старший солдат ОСОБА_1 (заявниця) перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 .

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року (справа № 362/643/21) зазначено, що військова служба є різновидом публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що подана заява не підлягає розгляду в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства, факт самостійного виховання та утримання дітей не потребує додаткового встановлення в судовому порядку, а також заявницею не надано суду належних та допустимих доказів звернення до компетентних органів, які відмовили їй у наданні певних соціальних прав та пільг, вважаю, що слід відмовити у відкритті провадження у справі.

Водночас суд роз`яснює, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 4, 19, 260-261, 293, 294, 315, 353-355 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Служба у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про встановлення факту самостійного виховання.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом з заявою та доданими до неї документами надіслати заявниці. Копія заяви залишається в суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, що є датою її ухвалення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяУ. Ю. ЛУКОВКІНА