Номер провадження: 22-з/813/381/24
Справа № 495/5942/14-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

12.09.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про видачу дублікатів виконавчих документів, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання у виконавчому провадженні по цивільній справі № 495/5942/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулося до суду першої інстанції із заявою про видачу дублікатів виконавчих документів, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання у цивільній справі №495/5942/14-ц за позовною заявою ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ОД16/03/2008/840-К/23 від 13.03.2008 року та договорами поруки №ОД16/03/2008/840-П/23 та №ОД16/03/2008/840-П-1/23 від 13.03.2008 року.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2020 року заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про видачу дублікатів виконавчих документів, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання було задоволено. Поновлено ТОВ «Консалт Солюшенс» строк пред`явлення до виконання виконавчих листів, виданих 01.12.2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області у цивільній справі №495/5942/14-ц про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , щодо боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Видано ТОВ «Консалт Солюшенс» дублікати виконавчих листів, виданих 01.12.2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області у цивільній справі №495/5942/14-ц, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний Банк «Надра» заборгованість по кредитному договору №ОД16/03/2008/840-К/23 від 13.03.2008 року у розмірі 89083 доларів США 52 цента США, що за курсом НБУ становить еквівалент 1046980,52 грн. та судовий збір в розмірі 3654 грн., щодо боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Вказане судове рішення було оскаржене у апеляційному порядку ОСОБА_1 .

03.09.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського апеляційного суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 від 23.05.2024 року, відкритого на підставі дублікату виконавчого листа по справі №495/5942/14-ц від 21.10.2014 року, ухвала про видачу якого оскаржується боржником в судовому порядку, до набрання рішення законної сили.

Заява обґрунтована тим, що під час розгляду апеляційної скарги приватний виконавець відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1 від 23.05.2024 року за дублікатом виконавчого листа, ухвалу про видачу якого оскаржує ОСОБА_1 . Постановою про арешт коштів боржника від 23.05.2024 року за ВП № НОМЕР_1 та постановою про звернення стягнення на заробітну плату від 21.08.2024 року за ВП № НОМЕР_1 були арештовані банківські карткові рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_1 , та з останньої стягуються грошові кошти. На думку заявника, якщо вказані постанови будуть надалі виконуватись, то у разі скасування судом апеляційної інстанції ухвали про видачу дублікату виконавчого листа, ОСОБА_1 не зможе повернути стягнуті приватним виконавцем заробітну плату та інші грошові кошти.

Ознайомившись із заявленим клопотанням та матеріалами справи, колегія суддів доходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України, розгляд заяви про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно положень п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У постанові Верховного Суду від 06.12.2023 року у справі № 361/8953/21 (провадження № 61-8786св23) зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

У постанові Верховного Суду від 26.06.2023 року у справі № 925/731/18 вказано, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Крім того, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 908/309/21, від 04.11.2021 у справі № 907/416/21, від 24.06.2021 року у справі № 310/9167/20, від 12.01.2023 року у справі № 334/9179/21).

У постанові Верховного Суду від 22.12.2022 року у справі № 640/32706/21 (адміністративне провадження № К/990/25212/22, К/990/27365/22) вказано, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому таке судове рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду. Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012). На цій підставі слід дійти висновку, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили».

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

У даному випадку, апелянт ОСОБА_1 оскаржує ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2020 року, якою заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про видачу дублікатів виконавчих документів, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання було задоволено. Поновлено ТОВ «Консалт Солюшенс» строк пред`явлення до виконання виконавчих листів, виданих 01.12.2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області у цивільній справі №495/5942/14-ц про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , щодо боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Видано ТОВ «Консалт Солюшенс» дублікати виконавчих листів, виданих 01.12.2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області у цивільній справі №495/5942/14-ц, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний Банк «Надра» заборгованість по кредитному договору №ОД16/03/2008/840-К/23 від 13.03.2008 року у розмірі 89083 доларів США 52 цента США, що за курсом НБУ становить еквівалент 1046980,52 грн. та судовий збір в розмірі 3654 грн., щодо боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Також апелянт подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 від 23.05.2024 року, відкритим на підставі дублікату виконавчого листа по справі №495/5942/14-ц від 21.10.2014 року, ухвала про видачу якого оскаржується боржником в судовому порядку, до набрання рішення законної сили

Однак, колегія суддів приймає до уваги, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.10.2014 року у даній справі, яке набрало законної сили, було постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору №ОД16/03/2008/840-К/23 від 13.03.2008 року у розмірі 89083,52 доларів США, що за курсом НБУ становить еквівалент 1046980,52 грн, та судовий збір за розгляд позовної заяви у розмірі 3654 грн. На виконання вказаного рішення, 01.12.2014 року Банку були видані виконавчі листи №495/5942/14-ц. Виконавчий документ боржником в судовому порядку не оскаржувався.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що спосіб забезпечення позову, який обраний ОСОБА_1 шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 від 23.05.2024 року, не відповідає вимогам закону та фактично зупиняє виконання судового рішення у справі, яке набрало законної сили.

Тлумачення п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України свідчить, що забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, стосується випадків, коли стягнення здійснюється на підставі виконавчих документів, які видані уповноваженими органами. Тобто зупинення стягнення на підставі виконавчого документа не поширюється на випадки оскарження виконавчого документу, виданого судом на виконання рішення суду, яке набрало законної сили. У ч. 3 ст. 432 ЦПК України законодавець встановив спеціальні забезпечувальні заходи (зупинення виконання за виконавчим документом або заборона приймати виконавчий документ до виконання). Такі забезпечувальні заходи можуть застосовуватися судом, який розглядає заяву про виправлення помилки, допущеної при його оформленні або видачі виконавчого документу, чи про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Так, до розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання (частини третя статті 432 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 01.03.2021 року у справі № 752/26606/18 (провадження № 61-21640сво19) дійшов висновку, що суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів таких як забезпечення скарги на дії, рішення виконавця шляхом зупинення реалізації майна, оскільки згідно з положеннями норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції виконавця.

Таким чином, зупинення виконання за виконавчим документом застосовується лише у разі розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, та не може застосовуватися як захід забезпечення позову.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст .ст. 150, 263 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про видачу дублікатів виконавчих документів, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання у виконавчому провадженні по цивільній справі № 495/5942/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе