"17" вересня 2024 р.
Справа 642/6771/23
Провадження 2/642/1124/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді- Пашнєва В.Г.,

за участю секретаря- Крамарової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що 29.05.2020 між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 874/20-Тз/Х/01, згідно якого ПАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Mazda CX-5» д.н.з. НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 15.09.2020 на перехресті вул. Мироносицькій та вул. Ярослава Мудрого в м. Харкові, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mazda CX-5» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та велосипеда Fuqi під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2020 № 953/17469/20 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні даної ДТП у зв`язку із порушенням ним правил дорожнього руху. Постановою Харківського апеляційного суду постанова Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2020 № 953/17469/20 скасована та провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, що не є реабілітуючою обставиною. У зв`язку із настанням страхової події позивачем відшкодовано ОСОБА_2 на рахунок СТО вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю в розмірі 19 878,04грн. на підставі страхового акту №006.02411320-1 від 22.09.2020, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб, що підтверджується платіжними дорученнями від 23.09.2020 № 50496733 та № 50496765. Враховуючи вимоги ст.ст.993,1187,1188 ЦК України з винної особи підлягає стягненню шкода, яка заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27.11.2023 позовна заява залишена без руху.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 29 травня 2024 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15.02.2024 скасовано.

Представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд її задовольнити та розглядати справу за його відсутності, а також зазначив, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.. 38 КупАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у вчинення ДТП, що підтверджується висновками, викладеними в численних постанов Верховного Суду.

Представник відповідача подав письмові заперечення, в яких зазначив, що не встановлення вини відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та діями особи, а саме складу цивільного правопорушення, є підставою для відмови в у покладенні на особу обов`язку відшкодування шкоди. Позивачем належними та допустимими доказами не доведена вина відповідача, не заявлено клопотання про призначення експертизи для встановлення ступеня винуватості учасників ДТП. Таким чином, відповідач, посилаючись на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

15.09.2020 в м. Харкові на перехресті вул. Ярослава Мудрого та вул. Мироносицькій сталася ДТП за участю автомобіля «Mazda CX 5» д/н. НОМЕР_2 та та велосипеда «Fusi».

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2020 у справі № 953/17469/20 ОСОБА_1 визнано винним за ст. 124 КУпАП. Зі змісту вказаної вище постанови вбачається, що 15.09.2020 о 10:30 год. в м. Харкові на перехресті вул. Ярослава Мудрого та вул. Мироносицькій, водій ОСОБА_1 , керуючи велосипедом Fusi ST 0030 J, не обрав безпечної швидкості для руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Mazda CX 5 д/н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , через що автомобіль та велосипед отримали механічні пошкодження, чим було завдано матеріальні збитки.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20.10.2021 постанова Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2020 № 953/17469/20 скасована та провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постанова набрала законної сили 20.10.2021.

Заперечуючи проти позову відповідач вказував, що суд апеляційної інстанції встановив неповноту та однобічність при дослідженні доказів судом першої інстанції. А також те, що висновок суду про його винуватість належним чином не вмотивований та передчасний. Разом з цим, на момент перегляду справи Харківським апеляційним судом спливли строки розгляду справи, а тому провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.2 ст.38 КУпАП встановлено, що, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цьогоКодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.

При цьому, п. 7 ст.247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі №465/674/19 зазначено про те, що тлумачення ст.1188 ЦК України свідчить, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18.

Упостанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі №641/2795/16-ц зазначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

Натомість, у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст.247КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 335/8507/16-ц (провадження № 61-23811св18).

Суд констатує факт того, що постановою Харківського апеляційного суду 20 жовтня 2021 року було скасовано постанову Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, а провадження у справі закрито саме на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП за спливом строків, передбачених ст. 38 КпАП України.

Тобто, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі статті 38 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не звільняє від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ні водія, який спричинив ДТП, ні страхову компанію, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність такого водія.

При цьому, доводи відповідача про те, що суд апеляційної інстанції скасовуючи постанову першої інстанції дійшов висновків про неповноту та однобічність при дослідженн ідоказів судом першої інстанції, а також те, що висновок суду про його винуватість належним чином не вмотивований та передчасний, що вказує на недоведеність його вини суд вважає необґрунтованими, та такими, що зводяться лише до суб`єктивної оцінки ним судового рішення. Так, при оцінці оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції виходив з того, що судом першої інстанції допущена суттєва неповнота та однобічність, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 належним чином не мотивований та передчасний, зміст пояснень учасників ДТП та інших доказів, які суд прийняв до уваги, належним чином не проаналізований, належна оціннка їм не дана. При цьому, зі змісту постанови суду апеляційної інстанції не вбачається прямих висновків про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами представника позивача про те, що скасування постанови Київського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, не вказує на відсутність вини відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 ДТП є чинним та дії працівників ДАІ щодо його складання відповідачем не оскаржувались. Не притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП не свідчить про відсутність його вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому суд зауважує, що цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Так, з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій ст. 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Між тим, жодних належних і допустимих доказів відсутності вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відповідачем не було надано.

Враховуючи вищезазначене вказане, суд вважає доводи відповідача щодо не встановлення його вини у вчиненні ДТП та відсутності підстав для стягнення з нього витрат у порядку регресу необґрунтованими.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

17.09.2020 ОСОБА_3 (водій, який керував транспортним засобом під час події) звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу та повідомив про настання страхового випадку за участі забезпеченого транспортного засобу (власником якого є ОСОБА_2 ) та попросив виплатити страхове відшкодування.

Як вбачається з копії рахунку № НОМЕР_4 від 18.09.2020, виставленого ФОП ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту становить 15 709,24 грн.

Також, відповідно до копії рахунку № ЗП00000975 від 18.09.2020, виставленого ТОВ «Альфа-М плюс» вартість відновлювального ремонту становить 4168,80 грн.

За змістом страхового акту № 006.02411320-1 за Договором страхування №874/20-Тз/Х/01 та розрахунку страхового відшкодування, дорожньо-транспортну пригоду від 15.09.2020 кваліфіковано як страховий випадок на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №874/20-Тз/Х/01 від 29.05.2020. Сума страхового відшкодування становить 19 878,04грн., виплату здійснити на рахунок ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Альфа-М плюс».

23.09.2020 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» перераховано на користь ФОП ОСОБА_4 вартість вказаного в рахунку ремонту в розмірі 15 709,24грн. та на користь ТОВ «Альфа-М плюс» вартість вказаного в рахунку ремонту в розмірі 4168,80грн., що підтверджується копіями платіжних доручень № 50496733 та № 50496765 від 23.09.2020.

Положеннями ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, зокрема, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобілю склала 19 878,04грн., що було відшкодовано позивачем в повному обсязі.

За змістом ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно із ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкодизобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою(страховим відшкодуванням).

Згідно з ч. 1 ст. 993 ЦК Українидо страховика, який виплатив страхове відшкодуванняза договором майнового страхування,у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 9.1, 9.4 ст. 9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальностіобмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Станом на день розгляду справи, доказів відшкодування відповідачем шкоди у порядку регресу позивачу, або доказів на спростування розрахунку матеріальної шкоди чи обов`язку щодо її відшкодування відповідачем до суду не надано.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню виплачене страхове відшкодування в розмірі 19878,04грн. Крім цього з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подачу даного позову у розмірі 2684,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст..ст. 993, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» суму майнової шкоди в розмірі 19 878 ( дев`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн. 04 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» сплачений судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.09.2024.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» ( , юридична адреса: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, б. 154, ІВАN 1339688 в АТ «ОТП Банк» МФО 300528).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: В.Г. Пашнєв