Провадження № 2/756/643/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Житлово-будівельного кооперативу «АКАДЕМІЧНИЙ-15» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання, експлуатацію будинку та прибудинкової території.

УСТАНОВИВ:

Представник позивача Житлово-будівельного кооперативу «АКАДЕМІЧНИЙ-15» - адвокат Студенцов О.О. звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання, експлуатацію будинку та прибудинкової території. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач забезпечує утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та утримує його прибудинкову територію на підставі відповідних договорів із безпосередніми виконавцями робіт та надавачами послуг. Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 та зобов`язана щомісячно сплачувати свою частку затверджених загальними зборами ЖБК «АКАДЕМІЧНИЙ-15» внесків на утримання будинку та прибудинкової території. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за період з 01.01.2019 по 01.07.2023 у розмірі 23553,02 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також інфляційні нарахування у розмірі 3 544,88 грн, 3% річних у розмірі 688,08 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2 880,00 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 28.08.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «АКАДЕМІЧНИЙ-15» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання, експлуатацію будинку та прибудинкової території.

02.11.2023 на електронну адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких, серед іншого з огляду на те, що після того як її мати подарувала їй квартиру АДРЕСА_2 , вона намагалася заключити договір про надання послуг з ЖБК «АКАДЕМІЧНИЙ-15», особисто приходила на прийом, просила надати перелік послуг та їх вартості з проханням зазначити це в договорі. Однак представники позивача повідомили, що їм потрібно на щось жити, і що гроші мешканців будуть ідуть на їхню зарплату, тому відповідач не погодилась, оскільки кошти мають йти на утримання будинку. Також ОСОБА_1 зазначила, що ремонт у будинку не проводився з 1986 року, будинок перебуває в аварійному стані, в тому числі ліфти. Нею було направлено офіційний запит позивачу щодо витрат на утримання будинку, договір з надання послуг, на який відповідь не отримала, а тому припинила платити за неіснуючі послуги по неіснуючому договору, вважає вимоги щодо оплати не обґрунтовані жодними договорами. Відповідач просила перенести судове засідання або дати можливість приєднатись в режимі онлайн, оскільки з 2009 року не проживає в Україні.

28.11.2023 на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення на письмові пояснення відповідача, у яких серед іншого зазначено, що багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 , утримує саме позивач, який у своїй діяльності керується, зокрема, Законами України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку», «Про кооперацію», Статутом ЖБК «АКАДЕМІЧНИЙ -15». Відповідачка незалежно від членства в кооперативі та наявності договору, як власник квартири у будинку має обов`язок утримувати спільне майно будинку, здійснювати витрати на управління багатоквартирного будинку, між іншим невикористання власником належної йому квартири або відмова від використання спільного майна, не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

05.12.2023 на електронну адресу суду від відповідача надійшли письмові заперечення на позовну заяву, у яких остання заперечила проти позову в повному обсязі, вважає позовні вимоги необґрунтованими з огляду на те, що не проживає в країні з 2009 року. Перед повномасштабним вторгненням навідувалась до України кілька разів на рік, але з жовтня 2022 року безперервно знаходиться поза межами країни. У зв`язку з цим вважає, що відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії). Зазначила, що позивач не надає послуги належної якості з моменту введення будинку в експлуатацію у 1986 році. Відповідач зауважила, що оскільки її квартира є приватизованою, позивач втратив мету і предмет свої діяльності разом з викупом квартир. Позивачем не надано переліку робіт, які він виконав із зазначенням підрядників, укладених з ними договорів, структури ціни та тарифу, норм споживання та порядку надання відповідної послуги та детальним розрахунок розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами багатоквартирного будинку. Також відповідач заперечує проти нарахування штрафів та застосування індексу інфляції, на підставі того, що в Україні введено воєнний стан, а тому нарахування та стягнення штрафів або пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної оплати за житлово-комунальні послуги населенням - заборонено. Відповідачкою заявлено про застосування строку позовної давності до вимог про нарахування пені та інфляційної складової. Враховуючи вищевказане, а також письмові докази, додані до звернення, відповідач просила відмовити у задоволенні позову.

28.12.2023 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на заперечення на позовну заяву, в яких представник позивача зазначив, що не проживання у квартирі не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком (витрат на утримання, експлуатацію будинку та прибудинкової території); позивач не надає комунальні послуги, не є виконавцем комунальних послуг в силу ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а лише сприяє в наданні комунальних послуг, заключаючи договори колективного споживання від усіх співвласників багатоквартирного будинку, обов`язок по сплаті внесків на утримання, експлуатацію будинку та прибудинкової території існує незалежно від членства в житлово-будівельному кооперативі. Позивач на законних підставах утримує будинок, прибудинкову територію та не має підстав припиняти нараховувати внески відповідачу. Закон України «Про внесення зміни до п.6 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яким передбачена «примусова» реорганізація житлово-будівельних кооперативів в об`єднання співвласників багатоквартирного будинку почне свою дію після припинення або скасування правового режиму воєнного стану, а тому до початку дії такої заборони, житлово-будівельні кооперативи є організаціями, які можуть забезпечувати утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку, а відтак не лише мають право, а зобов`язані встановлювати розмір внеску на утримання такого багатоквартирного будинку та його прибудинкової території. Такі внески є фінансуванням самозабезпечення кооперативу, а не наданням послуг співвласникам багатоквартирного будинку вартісного характеру. Таким чином, рішення про перелік робіт, їх вартість, розмір внеску на утримання будинку та їх прибудинкової території приймаються на Загальних зборах ЖБК. Так, рішенням Зборів уповноважених ЖБК «АКАДЕМІЧНИЙ-15», що оформлено протоколом від 22.09.2021 затверджено кошторис з переліком робіт та цінами. Рішення є чинним, не скасоване в судовому порядку та підлягає виконанню всіма співвласниками будинку кооперативу. Крім цього, ЖБК «АКАДЕМІЧНИЙ-15» контролює належне виконання договорів, укладених на виконання послуг з утримання будинку і надання житлово-комунальних послуг, контрагентами, як неприбуткова організація, за рахунок внесків співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо проводить розрахунки за цими договорами з виконавцями відповідних робіт чи надавачами послуг. Також, враховуючи, що ЖБК «АКАДЕМІЧНИЙ-15» сплачує плату за землю, він на законних підставах утримує прибудинкову територію багатоквартирного будинку, до того ж, житлово-будівельні кооперативи зобов`язані утримувати прибудинкову територію, а співвласники сплачувати відповідні внески в силу закону. Позивачем зазначено, що нарахування інфляції та 3% річних після введення на території України воєнного стану 24.02.2022 відповідачу не здійснювалось, а позовна давність призупинила свій перебіг з 12 березня 2020 року на підставі п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому 18.03.2024 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася, при цьому, 04.03.2024 на електронну адресу суду надійшло повідомлення відповідача, відповідно до якого, вона у зв`язку з війною в країні не проживає, може доєднатися онлайн, інакше просила перенести судове засідання на невизначений час.

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами (ст. 2 ЦПК України).

Судом за клопотаннями відповідача відкладалися слухання даної справи, з метою надання можливості стороні відповідача повною мірою реалізувати свої процесуальні права.

При цьому, відповідачем у відповідності до вимог ЦПК України не було подано клопотання щодо забезпечення її участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Крім того, відповідно до складеної секретарем судового засідання довідки про неможливість проведення судового засідання у режимі відеоконференції, « ОСОБА_1 » відсутня у переліку учасників, які зареєстровані у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Між тим, відповідач не був позбавлений права направити в судове засідання уповноваженого представника для захисту своїх інтересів в суді, проте, добросовісно своїм правом не скористався.

Суд зауважує, що про розгляд справи відповідач обізнаний, оскільки надіслав суду зазначене клопотання.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги те, що відповідачем були висловлені доводи в обгрунтування своїх заперечень проти позову, суд не вбачає підстав для перенесення слухання справи та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів з урахуванням позиції сторони відповідача.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г. 15.09.2018 та зареєстровано в реєстрі за №2990.

На підставі рішення загальних зборів відповідно до Протоколу від 23.05.2018 було затверджено Статут Житлово-будівельного кооперативу «АКАДЕМІЧНИЙ-15» (у новій редакції).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Житлово-будівельного кооперативу «АКАДЕМІЧНИЙ -15», Панасюк Т.Д. - керівник.

Згідно із п. 1.1 Статуту Житлово-будівельного кооперативу «АКАДЕМІЧНИЙ -15» (у новій редакції), кооператив організований з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей у відповідності до постанови виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 10.11.1985 №900, шляхом будівництва трьох 10-12-13-14-16 поверхових будинків на 484 квартири (по вулиці Йорданській 11-В, 11-Г, АДРЕСА_3 ) за власні кошти членів кооперативу, а також для наступної експлуатації та управління цими будинками, зареєстрований на підставі рішення Київської міської ради №7 від 10.01.1986.

Відповідно до п. 3.1 Статуту, метою діяльності кооперативу є зокрема: задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.

Кооператив діє для забезпечення захисту прав його членів та дотримання ними обов`язків щодо належного утримання та використання неподільного і загального майна кооперативу, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами (п.3.2. Статуту).

Відповідно до п. 3.3 Статуту, завданням та предметом діяльності кооперативу є, зокрема, забезпечення належного утримання будинку та прибудинкової території, забезпечення сприяння членам кооперативу в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю кооперативу.

Пунктом 6.2 Статуту, передбачено, що член кооперативу зобов`язаний додержуватися Статуту кооперативу, виконувати рішення Вищого органу управління, виконавчих органів та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконувати свої зобов`язання перед кооперативом; брати участь в загальних зборах членів кооперативу; своєчасно сплачувати усі внески та платежі.

Рішенням загальних зборів ЖБК «Академічний-15» оформленим протоколом від 08.12.2018, встановлено з 01.01.2019 тариф вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 5,81 грн. з одного метра квадратного.

Рішенням зборів уповноважених членів ЖБК «Академічний-15» оформленим протоколом від 22.09.2021, затверджено внесок на утримання будинку на прибудинковій території в розмірі 7,85 грн. за 1 кв.м для приміщень, розташованих на першому поверсі та 8,46 грн. за 1 кв. м для приміщень, розташованих на інших поверхах.

Згідно із виписки з протоколу №1 від 22.06.2011 зборів членів ЖБК «Академічний-15», встановлено з 01.06.2011 такі суми внесків до спеціального фонду внесків на експлуатацію житлового будинку, преміювання членів правління та уповноважених: для власників одно- чи двокімнатних - 20 грн., для власників трикімнатних - 25 грн., для власників чотирикімнатних - 30 грн.

Згідно із виписки з протоколу №2 від 22.06.2011 зборів членів ЖБК «Академічний-15», створено фонд внесків на проведення капітального та поточного ремонту житлового будинку в сумі 10 грн. з власника кожної квартири.

Докази про визнання вищевказаних рішень загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу «АКАДЕМІЧНИЙ-15» незаконними або його скасування у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до довідки від 01.08.2023, ЖБК «АКАДЕМІЧНИЙ-15» були укладені договори із безпосередніми виконавцями робіт у багатоквартирному будинку.

З наданого позивачем розрахунку, заборгованість зі сплати внесків на утримання, експлуатацію будинку та прибудинкової території по квартирі відповідача за АДРЕСА_2 , за період з 01.01.2019 по 30.06.2023 складає 23553,02 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦПК України власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладено обов`язок утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлові послуги - послуги з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що в даній справі зобов`язання відповідача оплатити послуги з утримання будинку та прибудинкової території виникло внаслідок фактичного отримання власником квартири наданих послуг з управління багатоквартирним будинком, тарифи на встановлені відповідно до протоколів загальних зборів позивача.

Відповідачем не надано доказів сплати коштів за фактично отримані житлово-комунальні послуги з утримання будинку у зазначений період на погашення заборгованості. Об`єктивних доказів ненадання та (або) надання житлово-комунальних послуг неналежної якості до суду не надано і судом не встановлено.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до цієї статті підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Отже, позивач і відповідач є сторонами у зобов`язанні, а згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього та, інших актів цивільного законодавства.

Відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує внески на утримання, експлуатацію будинку та прибудинкової території, допустив заборгованість з їх оплати, яка складає 23553,02 грн.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин суд дійшов до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість з внесків на утримання, експлуатацію будинку та прибудинкової території на загальну суму 23553,02 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 688,08 грн та інфляційні нарахування у розмірі 3544,88 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування втрат від інфляції та трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У зв`язку з простроченням оплати відповідачем внесків заявлені позивачем до стягнення 3 % річних у розмірі 688,08 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 3544,88 грн. є обґрунтованими та правомірними.

Разом з тим, відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог.

Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлений карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 1 серпня до 31 серпня 2020 р. продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 року продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 630 було внесено зміни, зокрема, до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 р. № 1236, продовживши карантин до 31 серпня 2022 року.

Дію карантину, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ, Постановою КМУ №1423 від 23.12.2022 строком до 30.04.2023.

Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 до 30 червня 2023 року.

Беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023.

Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. (Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022). (Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022). (Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022). (Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 573/2022 від 12.08.2022). (Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 757/2022 від 07.11.2022). (Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №58/2023 від 06.02.2023). (Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №254/2023 від 01.05.2023). (Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №451/2023 від 26.07.2023). (Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №734/2023 від 06.11.2023). (Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №49/2024 від 05.02.2024). На час розгляду справи в суді строк дії воєнного стану в країні триває.

Згідно з п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності звернення з даними позовними вимогами до суду, оскільки на час подання позовної заяви 21.08.2023 такий строк був продовжений, ураховуючи зазначене.

Відповідач, також заперечує щодо стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, посилаючись, зокрема, на встановлену постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 № 206 заборону нарахування та стягнення штрафів, пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної оплати за житлово-комунальні послуги, утворених за період з 24.02.2022.

Разом із тим, суд відхиляє зазначені доводи відповідача, з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення, зокрема, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Як зазначалося вище, з 24 лютого 2022 року та на час розгляду справи в суді строк дії воєнного стану в країні триває.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», оскільки позивач не здійснював відповідачу нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань з лютого 2022 року, відповідачем не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача щодо заявлених позивачем вимог, спростовуються вищевикладеним.

У частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання правової допомоги №А/20092022/К-8 від 20.09.2022, укладений між Житлово-будівельним кооперативом «АКАДЕМІЧНИЙ-15» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський центр права», в особі директора Хоружого В.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, довіреність, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 0308, підписаний Головою Правління Житлово-будівельного кооперативу «АКАДЕМІЧНИЙ-15» та директором ТОВ «Київський Центр Права» Хоружним В.В., якими сторони обумовили обсяг та вартість послуг правничої допомоги, платіжні інструкції № 732 від 05.05.2023, № 763 від 15.06.2023, розрахунок витрат на правову допомогу від 03.08.2023, наказ №29-к від 04.07.2022 про прийняття на роботу Студенцова О.О .

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, а також ураховуючи критерій складності справи, ціну позову, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2880,00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 гривень.

Керуючись статтями 10-13, 19, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Житлово-будівельного кооперативу «АКАДЕМІЧНИЙ-15» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання, експлуатацію будинку та прибудинкової території - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Житлово-будівельного кооперативу «АКАДЕМІЧНИЙ-15» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Йорданська, буд. 11-Д, ) заборгованість з внесків на утримання, експлуатацію будинку та прибудинкової території на загальну суму 23553 (двадцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят три) гривні 02 копійки; 3 % річних у розмірі 688 (шістсот вісімдесят вісім) гривень 08 копійок, інфляційні нарахування у розмірі 3544 (три тисячі п`ятсот сорок чотири) гривні 88 копійок; витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок; витрати на правову допомогу в розмірі 2880 (дві тисячі вісімсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 25.03.2024.

Відомості про сторін:

1. Позивач - Житлово-будівельний кооператив «АКАДЕМІЧНИЙ-15» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Йорданська, буд. 11-Д, );

2. Відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Суддя М.М. Ткач