КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 вересня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Колдіної О.О. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути на свою користь з ПрАТ «УПСК» невиплачену частину страхового відшкодування в розмірі 48438,33 грн., з ОСОБА_1 - матеріальну шкоду в розмірі 181838,14 грн., моральну шкоду 10000 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 03 вересня 2021 року о 13:30 в м. Києві ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Audi A3 д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Opel д.н.з. НОМЕР_2 , після чого автомобіль Audi A3 д.н.з. НОМЕР_1 продовжив свій некерований рух та допустив зіткнення з автомобілем Lexus LS460L д.н.з. НОМЕР_3 , та автомобілем Toyota д.н.з. НОМЕР_4 , які були припарковані. В результаті даної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками, відтак власникові транспортного засобу Lexus LS460L д.н.з. НОМЕР_3 було заподіяно майнової шкоди. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. ОСОБА_3 , відповідно до змісту довіреності від 28 вересня 2021 року, уповноважений власником автомобілем ОСОБА_4 , на отримання на свою користь відшкодування (зокрема страхового) шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження даного транспортного засобу. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент настання ДТП була застрахована відповідно до умов Полісу ОСЦПВВНТЗ № АР/9635677, виданого ПрАТ «УПСК», з лімітом відповідальності 130000 грн. за шкоду, заподіяну майну третіх осіб. Натомість станом на день пред`явлення даного позову страховою компанією не було здійснено повну виплату страхового відшкодування на користь позивача, а відповідачем не було відшкодовано заподіяну позивачеві шкоду, і виплачено лише 81561,67 грн., хоча згідно зі звітом № 485/09-21 від 23 вересня 2021 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику Lexus LS460L д.н.з. НОМЕР_3 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ, в зв`язку з його пошкодженням в ДТП, складає 140130,74 грн. Отже, зважаючи на перевищення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу ліміту відповідальності страховика, з ПрАТ «УПСК» на користь позивача підлягає стягненню несплачена частина страхового відшкодування 130000 грн. - 81561,67 грн. = 48438,33 грн.

Крім того, згідно звіту № 485/09-21 від 23 вересня 2021 року, повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу в результаті його пошкодження при ДТП складає 311838,14 грн., таким чином, з ОСОБА_1 як винної особи підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі різниці між фактичним розміром заподіяної шкоди 311838,14 грн. і належним страховим відшкодуванням 130000 грн.

Крім того, позивач поніс витрати та складання оцінки заподіяного збитку в розмірі 2500 грн.

Вказував, що діями ОСОБА_1 йому було завдано моральну шкоду, оскільки пошкоджений автомобіль був основним засобом пересування ОСОБА_3 . Пошкодження автомобіля завдало власникові сильних душевних страждань та негативно вплинуло на моральний стан. Заподіяну моральну шкоду ним оцінено в 10000 грн.

В січні 2023 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про відмову від позову в частині вимог до ПрАТ «УПСК», посилаючись на виконання даним відповідачем у позасудовому порядку своїх зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування в належному розмірі після отримання позовної заяви (а. с. 51).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2023 року провадження в справі в частині позовних вимог до ПрАТ «УПСК» закрито в зв`язку з відмовою позивача від позову (а. с. 59).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року позов частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 різницю між розміром матеріального збитку і страховою виплатою у розмірі 181838,14 грн., витрати на складання оцінки заподіяного збитку у розмірі 2500 грн., витрати на професійну правничу допомогу 10000 грн., судовий збір 1818,38 грн., в решті позову відмовлено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що в матеріалах справи наявна відмітка про нібито отримання конверта з повісткою, але на ньому міститься підпис не ОСОБА_1 , а іншої особи. Якби ОСОБА_1 був повідомлений про судове засідання, то ним обов`язково було би надано докази, клопотання, страховий поліс з ПрАТ «УПСК» на суму 130000 грн. Таким чином, суд першої інстанції не повідомив ОСОБА_1 про розгляд справи, чим позбавив можливості скористатись страховим полісом. В порушення вимог ст. 128, 130, 132 ЦПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд першої інстанції ухвалив рішення, чим позбавив його конституційного права бути присутнім при розгляді справи, на справедливий і відкритий судовий розгляд незалежним та безстороннім судом, позбавив можливості здійснити захист своїх прав, зокрема давати пояснення, представляти докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тобто порушено принцип справедливого судового розгляду.

Вказував, що з матеріалів справи стало відомо. що 23 вересня 2021 року оцінювачем було проведено огляд транспортного засобу Lexus LS460L д.н.з. НОМЕР_3 без виклику відповідача ОСОБА_1 Посилався на п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вказував, що при здійсненні калькуляції ОСОБА_1 як заінтересована особа обов`язково повинен був викликаний на технічний огляд, чого замовником дослідження зроблено не було.

Крім того, у ПрАТ «УПСК» не було витребувано звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику Lexus LS460L д.н.з. НОМЕР_3 , відповідно до якого страховою компанією було здійснено виплати, а судом як беззаперечний доказ було взято звіт про оцінку вартості від 23 вересня 2021 року № 485/09-21, проведений на замовлення позивача. Тобто в даному випадку судом не встановлено розміру матеріальної шкоди, а рахунок, виставлений позивачем, взято за основу при ухваленні рішення.

Вважав, що позивач висуває вимоги про відшкодування шкоди в обсягах, які значно перевищують розумні межі, та зловживає своїм правом з наміром завдати шкоди ОСОБА_1 .

Посилався на п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 8 згідно якого, якщо питання про необхідність призначення експертизи виникне під час судового розгляду справи, необхідно з`ясувати можливість проведення її в судовому засіданні. В даному випадку не проведено дослідження та не досліджено автомобіль, не описано механічні пошкодження та не надано вичерпних відповідей на порушені питання.

Вважав, що позивач упереджено не провів оцінку визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого автомобіля Lexus LS460L д.н.з. НОМЕР_3 , а звіт має невизначений, неконкретний по відношенню до ОСОБА_1 характер.

Від позивача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначав, що позивач реалізував своє право на встановлення дійсної суми збитків, завданих йому, і звернувся до суб`єкта оціночної діяльності, який здійснив таку оцінку. Звіт був виконаний уповноваженою на це законом особою (суб`єктом оціночної діяльності) та містить інформацію щодо предмету доказування. Водночас відповідач жодним іншим чином не спростував наданий звіт - не надав рецензію на нього чи альтернативний розрахунок, не отримував і не долучав до матеріалів справи іншого жодного доказу, який мав змогу отримати самостійно. Відповідач не надав жодних інших доказів, в тому числі тих, які б мали істотне значення для вирішення справи, при цьому вказує, що суд їх не витребовував і не досліджував, хоча суд самостійно не може це робити без клопотання будь-якої зі сторін з обґрунтуванням, чому учасник справи не може отримати й надати такі докази самостійно. Усі заперечення відповідача проти звіту, наданого позивачем, ґрунтуються виключно на підставі припущень та незгодою із обов`язком відшкодувати завдану позивачеві шкоду в порядку ст. 1194 ЦК України.

Вказував, що посилання відповідача на п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ теж не мають враховуватися судом, оскільки вони є неповними та викривленими, а норма, що міститься у вказаному пункті, є вирваною відповідачем із контексту. Як вбачається із реального змісту цитованого пункту Методики, повідомлення заінтересованих осіб про дату, місце та час проведення огляду КТЗ не є обов`язковим, а проводиться лише за потреби повідомлення таких осіб про огляд. Нерелевантність указаних заперечень відповідача підтверджується також практикою Верховного Суду.

Наводив позицію Верховного Суду про те, що страховик виплачує потерпілій особі страхове відшкодування у межах оціненої вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей, при цьому розмір виплати обмежений належним розміром страхового відшкодування, а решту в порядку ст. 1194 ЦК України має відшкодувати безпосередньо завдавач (заподіювач) шкоди, при цьому належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом повної вартості відновлювального ремонту як фактичного розміру шкоди в такому випадку буде звіт автотоварознавчого дослідження про оцінку КТЗ.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції станом на час надходження апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Так, повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст. 128 - 130 ЦПК України.

Частинами 1 - 4 ст. 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Згідно із ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідно до ч. 6 - 9 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Разом із тим, із матеріалів справи не вбачається, що судом першої інстанції належним чином виконано наведені вимоги закону щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, оскільки матеріали справи не містять відповідного запиту суду та відповідь реєстраційного органу на нього.

За таких обставин не можна вважати доказами належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого судову повістку на 19 червня 2023 року, адресовану ОСОБА_1 , вручено 01 травня 2023 року невстановленій особі за підписом «Ульяна» за адресою АДРЕСА_1 , щодо якого відсутнє підтвердження, що саме вказана адреса є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 .

Розглядаючи справу, суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 , щодо якого відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, чим позбавив відповідача можливості скористатись наданими йому ст. 43, 49 ЦПК України процесуальними правами при розгляді справи.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, апеляційним судом встановлено обставини, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції в зв`язку із порушенням норм процесуального права, рішення суду не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є власником автомобіля Lexus LS460L д.н.з. НОМЕР_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а. с. 12).

28 вересня 2021 року ОСОБА_6 видала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Олинець О.В., якою уповноважила ОСОБА_3 або ОСОБА_7 бути її представником в органах МВС та всіх інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, пов`язаних із вчиненням правочинів щодо продажу, обміну, зняття з обліку, перереєстрації, позички, оренди, користування, експлуатації належного їй транспортного засобу Lexus LS460L д.н.з. НОМЕР_3 , в тому числі у випадку спричинення транспортному засобу пошкодження іншими особами в результаті ДТП отримати страхове відшкодування, укладати від її імені угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати за такими угодами грошові суми, здійснювати представництво по даній довіреності її інтересів в судових органах з питань відшкодування шкоди і отримання відповідних компенсацій (а. с. 13).

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року в справі № 752/25774/21 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Встановлено, що 03 вересня 2021 року о 13 год. 30 хв., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Конєва 9, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем, «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_2 , після чого автомобіль «Ауді» продовжив свій некерований рух та допустив зіткнення з автомобілем «Лексус», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та автомобілем «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_4 , які були припарковані, що призвело до пошкодження транспортних засобів, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП (а. с. 10).

Станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована за полісом № АР9635677 ПрАТ «УПСК» (а. с. 14 - 15).

09 вересня 2021 року ТОВ «Клевер Експерт» на замовлення ОСОБА_4 склало висновки щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ № 485/09-21, згідно яких вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus LS460L д.н.з. НОМЕР_3 становить 311838,14 грн., коефіцієнт фізичного зносу 0,70, вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ 140130,74 грн., без урахування ПДВ - 127865,93 грн. (а. с. 21 - 26).

До висновку додано копію акта огляду КТЗ, проведеного в присутності ОСОБА_3 , копію техпаспорту, калькуляцію відновлювального ремонту, фототаблицю пошкоджень КТЗ, вартість запчастин, інформацію про КТЗ, документи оцінювача (а. с. 27 - 35).

Вартість складання оцінки матеріального збитку, сплачена ОСОБА_3 , становить 2500 грн. (а. с. 36).

03 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «УПСК» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив належне йому відшкодування в розмірі 127865,93 грн. згідно звіту ТОВ «Клевер Експерт» № 485/09-21 від 23 вересня 2021 року «Про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу», за вирахуванням розміру ПДВ на складові, що підлягають заміні, та франшизи по полісу АР/9635677 (0,00 грн.), здійснити шляхом перерахування коштів на вказаний картковий рахунок (а. с. 16 - 17).

Листом від 18 травня 2022 року ПрАТ «УПСК» повідомило ОСОБА_3 про прийняття рішення стосовно виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/9635677 від 01 квітня 2021 року в сумі 81561,67 грн. (а. с. 18).

18 травня 2022 року ПрАТ «УПСК» перерахувало страхове відшкодування в розмірі 81561,67 грн. на рахунок ОСОБА_3 (а. с. 20).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження N 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі N 755/5374/18 (провадження N 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 (провадження N 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року в справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), 02 лютого 2022 року в справі № 757/54513/16 (провадження № 61-16265св20), від 16 січня 2023 року в справі № 664/1499/17 (провадження № 61-6115св20), від 12 липня 2023 року в справі № 591/1861/22 (провадження № 61-2507св23).

З урахуванням зазначених вище норм закону, відповідач у справі, як особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єктами оціночної діяльності є суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

За положеннями частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

На підтвердження розміру заподіяної йому шкоди позивачем ОСОБА_3 надано звіт № 485/09-21 щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ, складений ТОВ «Клевер Експерт» на замовлення ОСОБА_4 , який також надавався ним до ПрАТ «УПСК» разом із заявою про виплату страхового відшкодування, і згідно даного висновку вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 311838,14 грн., а вартість матеріального збитку без урахування ПДВ - 127865,93 грн., з урахуванням ПДВ 140130,74 грн. (а. с. 21).

Вирішуючи позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд виходить з того, що оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, що є різницею між розміром заподіяної матеріальної шкоди та виплаченою страховою сумою на її відшкодування.

В даному випадку з відповідача на користь позивача підлягає стягненню саме різниця між фактичним розміром завданих позивачу збитків, тобто фактичних втрат, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, які вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, і сумою страхового відшкодування, яка є фактичним розміром завданої шкоди.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що у ПрАТ «УПСК» не було витребувано звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику Lexus LS460L д.н.з. НОМЕР_3 , відповідно до якого страховою компанією було здійснено виплати, а натомість як беззаперечний доказ було взято звіт про оцінку вартості від 23 вересня 2021 року № 485/09-21, проведений на замовлення позивача, з огляду на відсутність доказів існування будь-якого іншого звіту, на підставі якою ПрАТ «УПСК» було визначено розмір страхового відшкодування 81561,67 грн.

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, що він як заінтересована особа обов`язково мав був викликаний на технічний огляд, чого замовником дослідження зроблено не було, з огляду на положення п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, згідно якого виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження у разі потреби, тобто обов`язкового виклику заінтересованих осіб вимогами Методики № 142/5/2092 не передбачено.

Доводи апеляційної скарги, що позивач висуває вимоги про відшкодування шкоди в обсягах, які значно перевищують розумні межі, та зловживає своїм правом з наміром завдати шкоди ОСОБА_1 , є необґрунтованими та оціночними, зводяться до незгоди з розміром майнової шкоди, визначеної суб`єктом оціночної діяльності, однак жодним чином його не спростовують.

При цьому відповідачем на спростування належного звіту позивача від 23 вересня 2021 року № 485/09-21 не заявлено клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Наданий позивачем звіт складено у відповідності до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 оцінки майна «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року, Методики № 142/5/2092 зі змінами та доповненнями, і апеляційна скарга не містить переконливих аргументів щодо невідповідності звіту від 23 вересня 2021 року № 485/09-21 вимогам вказаних нормативних актів.

Доводи апеляційної скарги, що не було проведено дослідження та не досліджено автомобіль, не описано механічні пошкодження та не надано вичерпних відповідей на порушені питання, спростовуються наявним в матеріалах справи звітом від 23 вересня 2021 року № 485/09-21 та відхиляються апеляційним судом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає доведеним, що розмір відшкодування, завданого внаслідок ДТП, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, становить 181 838,14 грн. (311 838,14 грн. (фактичний розмір заподіяної шкоди, що становить повну вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) - 130 000,00 грн. (належний розмір страхового відшкодування, що становить ліміт відповідальності страховика).

Апеляційний суд не погоджується з безпідставними доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не мав можливості під час розгляду справи судом першої інстанції скористатись страховим полісом №АР/9635677 з ПрАТ «УПСК» на суму 130000 грн., з огляду на те, що розмір майнової шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, визначено судом першої інстанції вже з урахуванням ліміту відповідальності страховика 130000 грн., оскільки розмір заподіяної шкоди такий ліміт перевищує.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з пошкодженням майна.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Позовна заява не містить обґрунтування щодо того, у чому саме полягали завдані моральні страждання позивачу. Посилання позивача на те, що належний власникові автомобіль «Lexus LS460L», д.р.н. НОМЕР_3 , був його основним засобом пересування, а пошкодження автомобіля в ДТП завдало його власникові сильних душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан, не може слугувати підставою для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

З огляду на вказане апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди у зв`язку із їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Щодо розподілу судових витрат апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наслідками апеляційного перегляду позов задовольняється на 76 % (задоволено 181838,14 грн. із заявлених до стягнення 240276,47 грн.).

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем та адвокатом Конюшком Д.Б. укладено договір від 06 жовтня 2021 року про надання правової допомоги № 07/10/21-ЮП/IL.

Відповідно до акта виконаних робіт №1 розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу становить 10000 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 07/10/21 від 06 жовтня 2021року позивач сплатив адвокату витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Таким чином, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що до стягнення підлягають сплачені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, оскільки суд не наділений повноваженням, а відповідно - не вправі, зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, виключно за клопотанням іншої сторони (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2019 року у справі №922/619/18).

Однак, з урахуванням пропорційності покладення на сторони судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7600 грн. витрат на правничу допомогу.

Крім того, згідно квитанції №307 від 23 вересня 2021 року позивачем сплачено 2500,00 грн. за складання звіту про оцінку матеріального збитку ТОВ «Клевер Експерт», а тому такі витрати в розмірі 1900 грн. пропорційно до задоволення позовних вимог підлягають відшкодуванню відповідачем.

Судовий збір, відповідно до пропорційності задоволених позовних вимог, підлягає стягненню на користь позивача із відповідача в розмірі 1826,11 грн.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду розмір майнових вимог, задоволених судом, залишається незмінним (181838,14 грн.), понесені відповідачем витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на нього і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) 181838,14 грн. різниці між розміром матеріального збитку і страховою виплатою, 7600 грн. витрат на правничу допомогу, 1900 грн. за складання звіту про оцінку матеріального збитку, а також судовий збір 1826,11 грн.

В решті позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.