Справа № 469/1123/23 Головуюча у 1-й інстанції Гапоненко Н. О.
Провадження № 22ц/812/679/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

1 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Самчишиної Н. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі АТ КБ «ПриватБанк»)

на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2024 року, ухваленого під головуванням судді Гапоненко Н. О. у смт. Березанка Миколаївської області об 11 год 00 хв. зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 38 570 грн 48 коп. заборгованості за кредитним договором та процентами за користування кредитом.

В обґрунтування позову банк зазначив, що 26 лютого 2015 року позичальницею ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої відкрито рахунок та надана кредитна картка.

Між тим, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти, позичальницею у визначені строки не погашена сума основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом.

Відзиву на позовну заяву відповідачкою не надано.

Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2024 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за допомогою належних доказів не доведено узгодження з позичальницею усіх істотних умов при укладенні договору кредитування, а тому немає підстав для стягнення з відповідачки відсотків, та наданих коштів, як тіла кредиту, у зв`язку з фактичним погашенням боргу.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог банку у повному обсязі.

Зазначав, що позивачем доведено отримання відповідачкою банківських послуг, оскільки боржниця користувалась кредитом, зверталась за перевипуском платіжних карт, а отже ознайомилася з Умовами і правилами надання банківських послуг і погодилася з ними шляхом здійснення періодичних платежів. Сама активація платіжної карти та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Висновок суду щодо неузгодженості обов`язку зі сплати процентів за користування кредитом вважали помилковим, у зв`язку з підписанням позичальницею паспорту споживчого кредиту про зміну умов кредитування, зокрема в частині нарахування процентів. Тому відповідачка не звільнена від виконання обов`язку зі сплати процентів, які позикодавець має право одержати від наданої суми кредиту, та розмір яких встановлено договором. У той же час, якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки НБУ. Між тим суд, не погодившись з розрахунком банку, на виконання свого обов`язку, свого розрахунку не навів. Передчасно судом встановлено факт погашення позичальницею заборгованості.

Посилався на відповідну судову практику.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачкою не надано.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 1 та 16 квітня 2024 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2015 року ОСОБА_1 підписана заява про приєднання до надання АТ КБ «ПриватБанк» банківських без зазначення будь-яких видів банківських послуг, на підставі якої позичальниці видана платіжна картка. При тому Тарифи, Умови та правила кредитування позичальницею особисто не підписані та розміщені для ознайомлення на сайті банку (а.с.11, 12, 13, 19, 20-58).

На початку видачі першої платіжної картки кредитний ліміт складав 0,00грн, який станом на 19 березня 2018 року встановлено у сумі 2 500 грн, із подальшим його збільшенням: 30 жовтня 2020 року до 20 000 грн і 4 листопада 2020 року до 35 000 грн. Після чого 3 січня 2023 року кредитний ліміт знову зведено до 0,00 грн. Кінцевим строком дії виданих відповідачці трьох платіжних карток на період кредитування є лютий 2025 року (а.с.11, 22).

Враховуючи спосіб укладення сторонами договору, сам договір кредитування повинен був складатися із заяви позичальниці щодо приєднання до умов та правил надання банківських послуг, тарифів користування кредитною карткою, умов і правил надання банківських послуг.

Разом з тим, позичальницею ОСОБА_1 підписана тільки заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи користування кредитною карткою» нею не підписані (а.с.13, 19, 20-58).

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Отже, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Вважаючи, що такі умови між банком та позичальницею узгоджені, банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, та тарифи користування чотирма видами кредитних карток (а.с.19, 20-58), на яких відсутній підпис позичальниці про ознайомлення з ними, та їх узгодження.

Тобто, надавши саме такі Умови та правила, позивач не довів обставини, що розрахунок боргу проведено ним виключно за їх положеннями, та на час підписання позичальницею анкети-заяви ці Умови та правила не були змінені та нею узгоджені. Навпаки, наведений банком розрахунок заборгованості, що складається із двох окремих частин, свідчить про застосуванням ним, як кредитором, процентної ставки 3,5 % щомісяця ( 42% річних), яка була зменшена з 1 серпня 2020 року до 3,4% щомісяця (40,80% річних) , із застосуванням починаючи з 1 листопада 2022 року додатково процентної ставки 3,4% щомісяця (40,80% річних) при нарахуванні відсотків при порушенні умов кредитування (а.с.5-10). При тому, що у заяві позичальниці від 26 лютого 2015 року, яка нею особисто підписана, відсоткова ставка взагалі не зазначена, більш того, нею не зазначено про бажання отримати платіжну картку або конкретну банківську послугу.

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в ухваленій нею постанові від 3 липня 2019 року при розгляді справи №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи, яка знаходиться на перегляді у суді апеляційної інстанції.

Крім того, на обґрунтування проведеного розрахунку кредитної заборгованості банком до матеріалів позовної заяви надана копія Паспорту споживчого кредиту, яка підписана від імені ОСОБА_1 22 вересня 2021 року, та у якому перелічені фінансові умови надання платіжних карток за сімома видами кредитних карток, з отриманням для використання семи різних розмірів кредитного ліміту коштів, різної кількості та розміру платежів та періодичності їх внесення, а також різної орієнтовної вартості кредиту для споживача, та трьома процентними ставками 42%, 40,08%, 36% річних. Одночасно зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту та те, що ця інформація, яка надана пізніше, ніж підписана анкета-заява, а саме 22 вересня 2021 року, зберігає чинність та є актуальною до 7 жовтня 2021 року ( а.с.14-18).

За змістом статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживчий кредит» на кредитодавця покладається відповідальність щодо інформації споживача про умови кредитування до укладення між сторонами самого договору. Така інформація надається споживачу у письмовому вигляді та надає йому можливість визначитися з кредитним продуктом, який у подальшому він може обрати та укласти споживчий кредит на визначених сторонами умовах.

Відповідно до висновку Великої Плати Верховного Суду зробленого у постанові від 23 травня 2022 року під час розгляду справи № 393/126/20 під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Тому таку форму правочину потрібно розмежовувати від способу підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За наведеного, наданий банком паспорт споживчого кредитування не може вважатися погодженням позичальницею ОСОБА_1 умов договору кредитування, так як лише засвідчує виконання позивачем свого обов`язку у розумінні статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживчий кредит».

Тому підтвердження прийняття позичальницею цих умов та тарифів зі сплати процентів за наданими банком витягом з Умов та витягом з Тарифів, а також паспорту споживчого кредитування, як складової частини кредитного договору приєднання, є неприпустимим за неналежністю наданих доказів.

За такого позивачем хибно розрахована заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитом, зокрема за рахунок нарахування процентів за користування кредитом та платежів з комісії, які відображені лише у виписці з рахунку.

Отже, враховуючи вищенаведені обставини справи, які встановлені на підставі належних доказів, що надані сторонами, судом першої інстанції зроблені обґрунтовані висновки, що правові підстави для нарахування та сплати процентів за користування коштами, що надані банком відповідачці в якості кредиту, відсутні.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками є законним та обґрунтованим, та таким, що не підлягає скасуванню чи зміні.

Одночасно судом першої інстанції зроблено безпідставний висновок про відсутність заборгованості відповідачки за тілом кредиту через його погашення з переплатою шляхом отримання від банку починаючи з 27 листопада 2020 року 161 182 грн 61 коп. та сплатою коштів в розмірі 141 796 грн 68 коп. з нарахуванням відсотків та комісій на суму 21 602 грн 97 коп., що на переконання суду є більше, ніж нарахована заборгованість за тілом кредиту.

В той же час, з наданої позивачем до позовної заяви виписки з карткового рахунку, належного відповідачці вбачається, що нею отримано в користування від банку 503 945 грн 30 коп., але повернуто банку лише 496 125 грн 60 коп.

За такого не повернутою частиною кредитної заборгованості на час звернення банка до суду залишається 7 819 грн 70 коп., яка підлягає стягненню на його користь з відповідачки.

На зазначене місцевий суд уваги не звернув, та помилково вважав заборгованість за тілом кредиту відсутньою за фактом його повного погашення.

За наведеного рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту є таким, що не відповідає положенням пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, внаслідок чого підлягає скасуванню з ухваленням нового в цієї частині, яким позов банка слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки на його користь 7 819 грн 70 коп. боргу.

Враховуючи часткове скасування рішення суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення тіла кредиту , виходячи з підстав, передбачених статтею 141 ЦПК України, з відповідачки на користь банку слід стягнути 544 грн 15 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції та 816 грн 22 коп. сплаченого ним судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2024 року в частині відмови у стягненні боргу за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 7 819 грн 70 коп. заборгованості за тілом кредиту та 544 грн 15 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 816 грн 22 коп. за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

Н. В. Самчишина