Справа №949/2321/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Оборонової І.В.,

за участю секретаря Волкодав А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Висоцької сільської ради Сарненського району Рівненської області про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Висоцької сільської ради Сарненського району Рівненської області та просить визнати за ним право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0152, площею 0,1260 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, належної ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 687344, виданого 18 грудня 2009 року на підставі рішення Людинської сільської ради № 08 від 13 червня 1995 року та рішення Людинської сільської ради № 265 від 06 грудня 2009 року.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 18 грудня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який посвідчений приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу Рівненської області Мелех О.П. та зареєстрований за № 6367. Відповідно до вказаного договору, позивач придбав у власність житловий будинок з господарськими приміщеннями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 26 січня 2009 року Комунальним підприємством Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності на житловий будинок за № 21663164 від 26 січня 2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 продавець будинку ОСОБА_2 померла. Після її смерті, позивачу стало відомо, що земельна ділянка, площею 0,1260 га з кадастровим номером :01:001:0152, на якій безпосередньо розміщений придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, належить ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 687344, виданого 18 грудня 2009 року. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказує, що вказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку під житловий будинок, було виготовлено через один рік після відчуження будинку, а про його виготовлення, померла йому не повідомляла. Також зазначає, що договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений 18 грудня 2008 року, не містить істотної умови щодо одночасного переходу із правом власності на житловий будинок права власності на земельну ділянку, призначену для будівництва цього будинку, оскільки право власності на земельну ділянку було, зареєстровано 18 грудня 2009 року, тобто зі спливом одного року від дня посвідчення договору купівлі-продажу. Позивач вважає себе добросовісним набувачем нерухомого майна, яке набув на законних підставах, яким майже 15 років безперервно володіє та користується, а тому до нього, як до власника житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , повинно перейти право власності і на земельну ділянку під вищезазначеним будинком площею 0,1260 га (цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер::01:001:0152). При цьому, при переході права власності на житловий будинок, питання щодо набуття позивачем права власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку не вирішувалось. На даний час належним чином зареєструвати за собою право власності на зазначену вище земельну ділянку, позивач не може. З цих підстав, вважає, що оскільки право власності на житловий будинок з господарськими приміщеннями, що розташований по АДРЕСА_1 перейшло до нього, то і право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0152, на якій він розміщений та яка набувалася ОСОБА_2 у встановленому законом порядку також перейшло до нього, а право власності ОСОБА_2 припинилося. Через неможливість вирішення даного питання у позасудовому порядку, у позивача виникла необхідність звернутись з давним позовом до суду.

До початку судового засіданні від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує у повному обсязі та просить задоволити.

Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 грудня 2008 року між ОСОБА_2 надалі продавець) та ОСОБА_1 (надалі покупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу Рівненської області Мелех О.П. та зареєстровано в реєстрі за №6367. Відповідно до умов вказаного договору продавець передала, а покупець через свого представника, прийняв у власність житловий будинок з господарськими приміщеннями, що знаходиться по АДРЕСА_1 . (а.с.4). Вказане підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів №6847546 від 18 грудня 2008 року (а.с.5)

Право власності на даний житловий будинок з надвірними будівлями було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 січня 2009 року та посвідчено витягом з Реєстру, виданим 26 січня 2009 року КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» за №21663164 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І НОМЕР_1 від 27 грудня 2017 року (а.с.7).

Згідно копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 687344, виданого 18 грудня 2009 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,1260 га з кадастровим номером :01:001:0152, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказаний Державний акт видано на підставі рішення Людинської сільської ради № 08 від 13 червня 1995 року та рішення Людинської сільської ради № 265 від 06 грудня 2009 року (а.с.9).

Постановою приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Тарасюка Олександра Геннадійовича від 03 липня 2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,1260 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку; господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для відмови слугувало те, що позивач не входить до жодної черги спадкоємців за законом, і в нього відсутні законні підстави для закликання до спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , 1936 року народження, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Як вбачається із довідки №344 від 20 лютого 2024 року, виданої Відділом «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Висоцької сільської ради Сарненського району Рівненської області, ОСОБА_2 , яка проживала по АДРЕСА_1 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала одна (а.с.29).

Як встановлено судом із витребуваної судом копії спадкової справи №158/2023, яка заведена після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказана спадкова справа заведена за заявою позивача. Відомості про звернення спадкоємців померлої за оформленням спадкових прав, відсутні (а.с.37-48).

У позовній заяві позивач вказує, що він є добросовісним набувачем нерухомого майна, яке набув на законних підставах. Однак, не може зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку, на якій безпосередньо розміщений придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Проте, посилаючись на ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 328 Цивільного кодексу України, вважає, що право власності на земельну ділянку, яка розміщена на території придбаного ним житлового будинку також перейшло до нього.

В оцінці доводів позовної заяви, суд застосовує системний аналіз норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна право відношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно дост.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (частина перша статті 120 ЗК України).

Так, частина перша статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (17 грудня 2008 року), передбачала, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №910/18560/16 (провадження № 12-143гс18) зроблено правовий висновок про те, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Так, підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі N 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі N 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі N 6-253цс16, Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від них.

Обставин, які б свідчили, що позивач неправомірно набув право власності на будинок, судом не встановлено. За принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруд, позивач також стає власником земельної ділянки, на якій знаходиться його будинок.

Згідно ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому в даному випадку, суд вважає що існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання його власником земельної ділянки, на якій розташований набутий ним у власність житловий будинок.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Таким чином, оскільки право власності на житловий будинок з господарськими приміщеннями, що розташований по АДРЕСА_1 перейшло до позивача, то і право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0152, на якій він розміщений, також перейшло до нього. При цьому, оскільки позивач, позбавлений можливості оформити своє право власності в позасудовому порядку, визнання права власності не порушує права інших осіб, єдиним правовим способом захисту його законних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є звернення до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, а тому суд дійшов висновку про необхідність захисту права позивача, шляхом задоволення позову та визнання права власності на земельну ділянку.

Керуючись ст.ст. ч.4 ст. 25, ст 346, 328, 392, 1223, 1268, 1296, 1297 ЦК України, 81, 125, 152 ЗК України ст.ст. 12, 13, 81, 89, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Висоцької сільської ради Сарненського району Рівненської області про визнання права власності на земельну ділянку - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0152, площею 0,1260 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, належної ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 687344, виданого 18 грудня 2009 року на підставі рішення Людинської сільської ради № 08 від 13 червня 1995 року; рішення Людинської сільської ради № 265 від 06 грудня 2009 року.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 29 листопада 1996 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області.

Відповідач: Висоцька сільська рада Сарненського району Рівненської області, вул. Богдана Хмельницького, буд.20, с. Висоцьк Сарненський район Рівненська область, .

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області Оборонова І.В.