ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року

м. Харків

справа № 638/8476/24

провадження № 22ц/818/2985/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 травня 2024 року в складі судді Щепіхіної В.В.

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство «Універсал Банк» про витребування безпідставно отриманих коштів, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно придбані гроші в сумі 405 950,00 грн.

У травні Омельненко С.А. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що слідчим управлінням ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000742 від 29 липня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364-1, ч.4 ст.190, ч.4 ст.185, ч.4 ст.191, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.1 ст.366, ч.2 ст.366,ч.1 ст.200, ч.4 ст.191, ч.2 ст.222, ч.3 ст.206-2, ч.1 ст.384, ч.1 ст.192 КК України. Предметом зазначених злочинів є матеріальні цінності потерпілого ОСОБА_1 (зокрема, грошові кошти, обладнання). За період з 14 травня 2020 року по 14 травня 2022 року відповідач отримав від позивача грошові кошти на загальну суму 405 950,00 грн.

Зазначив, що 22 травня 2023 року він звернувся до відповідача з вимогою надати документи (договори), що підтверджують підстави отримання коштів та вчинення правочину. Станом на день звернення з даним позовом ОСОБА_2 не повернув грошові кошти у сумі 405 950,00 грн, як і не спростував витребуваними документами наявність підстав отримання вказаних коштів з, імовірно, виниклих правовідносин між сторонами.

Вважав, що відповідач отримав 405 950,00 грн без достатньої правової підстави внаслідок злочинних дій і тому повинен їх повернути. Заявник зазнав збитки через неправомірні дії відповідача, тому наявні всі підстави вважати, що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вказані кошти на рахунку відповідача є співмірним засобом, який відповідає такій меті.

Просив накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 та перебувають на його банківських рахунках у розмірі безпідставно придбаних грошових коштів 405 950,00 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, вжито заходи забезпечення позову у справі № 638/8476/24 шляхом накладення арешту на грошові кошти у межах суми 405 950,00 грн, що знаходяться на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ).

Не погоджуючись з ухвалою ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала не містить посилань на докази, з яких судом було встановлено обставини вчинення відповідачем неправомірних дій. Вважав, що ухвала не містить посилань на обставини (та докази, що їх підтверджують), які свідчать про наявність достатніх підстав для законного втручання у майнові права відповідача шляхом накладення арешту на належні йому кошти, не вбачається, що суд, на підставі належних, допустимих, достатніх доказів, дійшов висновку, що виконання можливого рішення суду у майбутньому може бути утруднене внаслідок «неправомірних дій відповідача». Зміст ухвали свідчить про те, що суд не встановив жодної обставини (окрім подання позовної заяви відповідного змісту), яка свідчить про наявність ризиків невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, тому суд свавільно здійснив втручання у майнові права відповідача. З урахуванням здійснюваної рф військової агресії проти України, його майновий стан та його сім`ї є таким, що зазнає суттєвої шкоди внаслідок накладення арешту на належні йому кошти. Виконання ухвали призведе до того, що він та його сім`я (зокрема діти, які перебувають на його утриманні) - будуть позбавлені засобів до існування. Суд, усвідомлюючи в повній мірі наявні в Україні обставини, очевидно сприяючи позивачу в досягненні його інтересів на шкоду відповідачу, - не встановив зустрічного забезпечення в ухвалі.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали оскарження ухвали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що в провадженні суду першої інстанції перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство «Універсал Банк» про витребування безпідставно отриманих коштів, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно придбані гроші в сумі 405 950,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що слідчим управлінням ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000742 від 29 липня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364-1, ч.4 ст.190, ч.4 ст.185, ч.4 ст.191, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.1 ст.366, ч.2 ст.366,ч.1 ст.200, ч.4 ст.191, ч.2 ст.222, ч.3 ст.206-2, ч.1 ст.384, ч.1 ст.192 КК України. Предметом зазначених злочинів є матеріальні цінності потерпілого ОСОБА_1 (зокрема, грошові кошти, обладнання). За період з 14 травня 2020 року по 14 травня 2022 року відповідач отримав від позивача грошові кошти на загальну суму 405 950,00 грн.

22 травня 2023 року він звернувся до відповідача з вимогою надати документи (договори), що підтверджують підстави отримання коштів та вчинення правочину. Станом на день звернення з даним позовом ОСОБА_2 не повернув грошові кошти у сумі 405 950,00 грн, як і не спростував витребуваними документами наявність підстав отримання вказаних коштів з, імовірно, виниклих правовідносин між сторонами.

Вважав, що відповідач отримав 405 950,00 грн без достатньої правової підстави внаслідок злочинних дій і тому повинен їх повернути. Заявник зазнав збитки через неправомірні дії відповідача, тому наявні всі підстави вважати, що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вказані кошти на рахунку відповідача є співмірним засобом, який відповідає такій меті.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 травня 2024 року відкрито провадження у справі.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, та забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22, від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18 (провадження № 61-15167св21).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

У постанові від 24 квітня 2024 року в справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив наявність спору між сторонами; ризик незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в цій справі; співмірність обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти у межах суми 405 950,00 грн, що знаходяться на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , відповідають предмету позову та є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України. Водночас вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Схожий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 серпня 2024 року у справі № 175/9587/23 (провадження № 61-7044св24).

Доводи ОСОБА_2 про те, що його майновий стан та його сім`ї є таким, що зазнає суттєвої шкоди внаслідок накладення арешту на належні йому кошти, а виконання ухвали призведе до того, що він та його сім`я (зокрема діти, які перебувають на його утриманні) - будуть позбавлені засобів до існування, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначений спосіб забезпечення позову лише обмежує частково розпорядження грошовою сумою в розмірі 405 950,00 грн.

Підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Крім того, слід приймати до уваги, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача.

Відповідач не надав доказів того, що виконання рішення суду у разі задоволення позову може відбутися за рахунок іншого майна відповідача. При цьому ОСОБА_2 не позбавлений можливості звертатися до суду із заявою про зміну способу забезпечення позову за рахунок іншого майна.

Доводи апелянта на правильність висновків суду не впливає, оскільки метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, тому, врахувавши, що зазначений спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції у відповідності до принципів розумності, співмірності, норм процесуального права та правильно застосувавши норми матеріального права, обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову, у зв`язку з чим на підставі статті 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала - без змін.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 20 листопада 2024 року.