Провадження №2/752/2017/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кордюкової Ж.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Зараз» про визнання третейської угоди недійсною,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Шипілов Олександр Вікторович в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до Кредитної спілки «Зараз» про визнання третейської угоди недійсною.

Свої вимоги мотивує тим, що 12.01.2018 року між ОСОБА_1 та відповідачем був укладений кредитний договір №КВ-00004/01-18/2105.

04.10.2022 між позивачем та відповідачем було укладено третейську угоду.

Вважає, що третейська угода не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивачу не було надано на ознайомлення Регламент Постійно діючого третейського суду при асоціації виробничих підприємств «Бона Деа». Всупереч ч. 5 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», угода не містить відомості про предмет спору, для вирішення якого сторони можуть звернутися до третейського суду. Крім того, в спірній угоді не зазначено право позивача, як сторони угоди, вільно призначати чи обирати третейських суддів, що у свою чергу суперечить ст. 14 Закону України «Про третейські суди».

Просив визнати третейську угоду від 04.10.2022 недійсною.

16.10.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

29.01.2024 відповідач подав до суду відзив, у якому заперечував проти доводів позивача, вважав їх необґрунтованими та зазначив, що третейська угода складена у відповідності до вимог чинного законодавства України, зокрема до вимог Закону України «Про третейські суди».

03.02.2024 представник позивача адвокат Шипілов О.В. звернувся до суду з клопотанням про розгляд вказаного позову за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, оскільки вважає за необхідне надати усні пояснення по суті спору, яке суд залишає без задоволення, оскільки відсутні підстави для розгляду вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, доводи представника позивача, викладені у клопотанні, не доводять необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, оскільки характер справи не вимагає проведення судового засідання, а її розгляд можливий за наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями сторін.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

12.01.2018 року між ОСОБА_1 та відповідачем був укладений кредитний договір №КВ-00004/01-18/2105, відповідно до умов якого Кредитодавець (Кредитна спілка «Зараз») надає Позичальнику ( ОСОБА_1 ) фінансовий кредит, у формі кредитної лінії з лімітом у сумі 165 000 грн., з цільовим призначенням на створення (початок), розвиток, удосконалення приватної підприємницької діяльності Позичальником, в тому числі для ведення селянських (фермерських), особистих селянських (фермерських) господарств, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом ті інші нараховані суми (за наявності підстав для їх нарахування) на умовах та в строки, встановлених Договором.

12.01.2018 року між ОСОБА_1 та відповідачем був укладений Договір Іпотеки, відповідно до умов якого Іпотекодавець ( ОСОБА_1 ) передає в іпотеку Іпотекодержателю (Кредитна спілка «Зараз»), у якості забезпечення виконання всіх своїх зобов`язань за кредитним договором про надання фінансового кредиту № КВ-00004/01-18/2105 від 12 січня 2018 року, з будь-якими наступними змінами до нього щодо своєчасного повернення фінансового кредиту у формі кредитної лінії з лімітом в сумі 165 000 грн., щомісячної сплати процентів за користування кредитом, відповідно до передбаченої кредитним договором відсоткової ставки та взаємопогодженого сторонами механізму зміни відсоткової ставки (у разі наявності підстав його застосування), сплати комісій, пені та штрафу у випадках та розмірах, передбачених кредитним договором, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, наступне нерухоме майно, яким є квартира АДРЕСА_1 , має наступний опис: кількість кімнат- дві, загальна площа 62,7 м?, житлова площа 32,4 м?.

04.10.2022 між ОСОБА_1 та відповідачем укладено Третейську угоду.

Відповідно до п. 1 Третейської угоди, спори, щодо правовідносин сторін, що виникають між ними на підставі укладених правочинів, окрім тих, які не під відомчий розгляду в третейських судах згідно законодавства, вирішуються Постійно діючим третейським судом при асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» (надалі - Третейський суд), відповідно до Закону України «Про третейські суди», Регламенту третейського суду та законодавства України.

Відповідно до п. 3 Третейської угоди при вирішення спору сторони користуються рівними процесуальними правами та несуть обов`язки, передбачені законодавством та регламентом Третейського суду.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про третейські суди» третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом;

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи, а також адміністратор за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов`язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов`язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб`єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди.

За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження.

Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про третейські суди» сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. За домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів.

Для призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна їхня згода.

Згідно ст.627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд враховує те, що третейська угода є різновидом цивільно-правового правочину, вона має відповідати також встановленим цивільним законодавством вимогам, а саме ст. 203 ЦК України, і наслідки недодержання яких передбачені ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України, головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягає установленню судом у цій справі, є дійсна спрямованість волі сторони при укладенні договору кредиту.

За змістом частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що третейська угода укладена з порушенням вимог чч. 2, 5 ст. 12, а також чч. 1 та 2 ст. 14 Закону України «Про третейські суди».

Суд зазначає, що укладаючи третейську угоду, ОСОБА_1 своїм підписом добровільно погодила її умови, зокрема і своє волевиявлення на передачу на розгляд Постійно діючого третейського суду при асоціації виробничих підприємств "Бона Деа" усіх спорів, що виникають між сторонами на підставі укладених правочинів, окрім тих, які не підвідомчі розгляду в третейських судах згідно законодавства.

Зазначена угода підписана обома сторонами.

Спір між сторонами виник на підставі укладеного між ними кредитного договору від 12.01.2018 №КВ-00004/01-18/2105, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу фінансовий кредит, у формі кредитної лінії з лімітом у сумі 165 000 грн., з цільовим призначенням на створення (початок), розвиток, удосконалення приватної підприємницької діяльності, натомість суд зауважує, що цільове призначення вищезазначеного договору не пов`язане з придбанням товарів або послуг для особистих потреб, отже на дані правовідносини не поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів".

Також суд враховує положення частини другої статті 21 ЦПК України, відповідно до якого будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог через їх недоведеність та необґрунтованість.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Кредитна спілка «Зараз», місцезнаходження: м. Київ, вул. Віктора Забіли, 5, оф. 122, .

Рішення складене 12.09.2024.

Суддя Ж. І. Кордюкова