Провадження № 22-ц/811/3254/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м.Львів

Справа № 466/12653/21

Провадження № 22-ц/811/3254/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргуЛьвівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Шевченківського районного суду міста Львова, ухвалене у м. Львові 5 жовтня 2023 року у складі судді Кавацюка В.І., у справі за позовом ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

встановив:

30 грудня 2021 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення місць загального користування, інфляційних втрат та трьох процентів річних. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до Закону України «Про теплопостачання» ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Згідно із п.4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону №1198-18 від 10 квітня 2014 року) виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію), якою є ЛМКП «Львівтеплоенерго». Вказує, що з 1 липня 2014 року вважається укладеним договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води між ЛМКП «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг постачання гарячої води у м. Львові для населення згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (виконавець) та споживачам (власником / співвласником /балансоутримувачем будинку, квартири, житлових приміщень у багатоквартирних будинках, будинках, спорудах, які приєднані до теплових мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго» і в яких послуги з централізованого постачання гарячої води надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також користувачами вищевказаних приміщень, квартир, або особами, зареєстрованими (прописаними) у таких приміщеннях, квартирах, будинках). Зазначає, що відповідно до п.1.1 договору приєднання ЛМКП «Львівтеплоенерго», як виконавець, зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуг централізованого постачання гарячої води (якщо конкретний будинок/приміщення фактично приєднані до мереж центрального опалення та мереж гарячого водопостачання Виконавця), а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені цим договором. Відповідно до п. 2.1 цього договору розраховувалась плата за послуги з централізованого опалення боржнику(ам). Зазначає, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають відповідачі, які користуються послугами з централізованого опалення місць загального користування. З 1 липня 2014 року відповідачам для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго» відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися квитанції про нарахування вартості послуг для їх оплати. Стверджує, що за період з 1 листопада 2017 року по 31 травня 2021 року у відповідачів утворилась заборгованість з оплати послуг за централізоване опалення місць загального користування в розмірі 4 272, 80 грн., що підтверджується відомістю нарахування. Зазначає, що житловий будинок обладнано приладом обліку теплової енергії. Відповідно, кількість та вартість теплової енергії, спожитої для потреб опалення та гарячого водопостачання цього будинку, розраховується згідно показників приладів обліку та встановлених тарифів. Вказує, що квартира відповідачів від`єднана від системи цетралізованого опалення та нарахування по квартирі проводиться тільки за опалення місць загального користування відповідно до п.28 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. Вважає, що неправомірні дії відповідачів призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача, оскільки через небажання відповідачів здійснювати оплату за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може забезпечити своєчасну сплату податків, обов`язкових внесків, виплату заробітної плати працівникам, має заборгованість перед іншими підприємствами. Просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення місць загального користування за період з 1 листопада 2017 року до 31 травня 2021 року в розмірі 4 715,03 грн., з яких: борг за опалення - 4 272, 80 грн., інфляційні нарахування - 323,83 грн., 3% річних - 118,40 грн., а також 2 270,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 5 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржує ЛКП «Львівтеплоенерго». Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви. Вказує, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку (приміщень загального використання) та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання належать до інженерного (технічного обладнання) житлового будинку і є його невід`ємною частиною. Відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Стверджує, що позивачем надано докази правильності проведених нарахувань та підтвердження того, що відповідачі мали можливість провести звірку та контррозрахунок (такі докази відповідачами долучені до матеріалів справи не були).

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки ЛМКП «Львівтеплоенерго» №2 від 22 грудня 2021 року, отриманої з Єдиного реєстру територіальної громади м. Львова, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають відповідачі.

Ця квартира відключена від системи централізованого опалення. Нарахування по вказаній квартирі проводиться тільки за опалення місць загального користування, відповідно до п.28 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» №630 від 21 липня 2005 року.

Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування житловим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Пунктом 28 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, передбачено, що споживачі, які відмовилися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку, відповідно до методики, що затверджується органом виконавчої влади.

Відповідно до «Методики розрахунку кількості теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення», затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства №359 від 31 жовтня 2006 року (далі - Методика №359), яка була чинною до 22 листопада 2018 року і на яку посилається позивач, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання належать до інженерного житлового будинку і є його невід`ємною частиною. Відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Відповідно до п.2.1.2 Методики №359 якщо у будинку встановлено загальнобудинковий прилад комерційного обліку теплової енергії, спожитої на опалення всіх житлових приміщень та місць загального користування, кількість теплової енергії на опалення місць загального користування визначають як частку теплової енергії від загальної витрати на опалення будинку, пропорційно до показів приладів виміру витрат теплоносія.

Пунктом 2.2.2 Методики визначено, що розподіл величин витрат теплової енергії, спожитої на опалення МЗК між окремими помешканнями будинку, які не мають відокремленого входу, пропорційний до їх загальної опалюваної площі. Для кожного помешкання розраховується і коефіцієнт, який відображає частку загального платежу від опалення місць загального користування, що припадає на дане помешкання.

У п.1-3 розділу IV «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22 листопада 2018 року, передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається на підставі показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, вузлів розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді) або приладів-розподілювачів теплової енергії у разі оснащення ними 100 % МЗК та допоміжних приміщень.

У разі відсутності вузлів розподільного обліку у МЗК та допоміжних приміщеннях будівлі обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі (Qопбуд): одноповерхова будівля - 20 %; двоповерхова - 18 %; триповерхова - 16 %; чотириповерхова - 14 %; п`ятиповерхова - 12 %; шестиповерхова та вище - 10 %.

За рішенням співвласників будівлі зазначені частки споживання теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, можуть визначатися із застосуванням понижувального коефіцієнта від 0,2 до 0,9 залежно від теплотехнічних характеристик огороджувальних конструкцій, зокрема характеристик заповнення дверних віконних, балконних та дверних блоків, наявності тамбурів, якості теплоізоляції інженерних систем тощо, або за рішенням співвласників для визначення частки може застосовуватися підвищувальний коефіцієнт від 1,1 до 2 залежно від наявності та технічного стану опалювальних приладів в МЗК та допоміжних приміщеннях, стану теплотехнічних характеристик огороджувальних конструкцій. Рішення про їх застосування або зміну приймається в міжопалювальний період, про що співвласники будівлі письмово повідомляють виконавця комунальної послуги або виконавця розподілу.

У разі якщо приміщення всіх споживачів у будівлі оснащені вузлами розподільного обліку, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як різниця між обсягом теплової енергії, визначеної на підставі показань вузла комерційного обліку, та сумарним обсягом спожитої теплової енергії за показаннями вузлів розподільного обліку, а також з врахуванням обсягу витрат теплової енергії на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Оскаржуване рішення мотивовано тим, що інших доказів, які б стверджували про правильний розрахунок здійснених нарахувань позивачем не надано. Позивачем лише надані розрахунки заборгованості, які здійснено відповідно до нормативно правових актів, однак без належних доказів надання послуг, відповідно до цих же нормативно правових актів; позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, не доведено обставин, що відповідачі споживають послуги з централізованого опалення місць загального користування в тій вартості, що вказана в позові.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Статтею 2 цього Закону визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до п.28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку (приміщень загального використання) та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання належать до інженерного (технічного обладнання) житлового будинку і є його невід`ємною частиною. Відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Відповідно до постанови Верховного Суду у справі №311/3489/18 чинними нормативно-правовими актами, не передбачено звільнення споживачів від обов`язку оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та втрат трубопроводами системи опалення, у разі відсутності у них окремих опалювальних приладів.

Судом першої інстанції виходив з того, що нарахування мали здійснюватись згідно «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22 листопада 2018 року та відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року.

Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22 листопада 2018 року «Про затвердження Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» набрав чинності 25 січня 2019 року.

Зазначена методика розрахунку може застосовуватися після укладення із споживачами послуг нових договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до роз`яснення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 2 травня 2019 року №7/10.1/7260-19 щодо введення в дію з 1 травня 2019 року Закону України від 9 листопада 2017 року «Про житлово-комунальні послуги», згідно з вказаним Законом визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку, змінено підходи до формування тарифів на комунальні послуги та нарахування плати споживачам, запроваджено відповідальність за неналежне виконання договору як для виконавців комунальних послуг, так і для споживачів цих послуг.

Положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року застосовуються за умови укладення договорів про надання комунальних послуг за правилами та особливостями, визначеними Законом (тобто, нових договорів про надання комунальних послуг).

З 1 травня 2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» змінив принципи відносин у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, а також запровадив нову термінологію та класифікацію комунальних послуг, вніс зміни в організацію надання комунальних послуг, зокрема, з постачання теплової енергії.

Відповідно до цього Закону та Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», на виконання яких розроблена та затверджена Методика №315, комунальними послугами є, зокрема, послуги з постачання теплової енергії.

Відносини, що виникають у процесі надання цих комунальних послуг споживачам, у зв`язку з укладенням нових договорів, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», введеним в дію з 1 травня 2019 року.

На час звернення ЛМКП «Львівтеплоенерго» з цим позовом діяли норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, відповідно до якого мешканці багатоквартирних будинків - споживачі отримували комунальні послуги: з централізованого опалення, в т.ч. місць загального користування, з централізованого постачання гарячої води, з централізованого постачання холодної води, з централізованого водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

До укладення нових договорів (за виключенням випадку коли співвласники багатоквартирного будинку приймуть рішення про модель договірних відносин у своєму багатоквартирному будинку та укладуть відповідний договір із виконавцем за вимогами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року, а також коли виконавці комунальних послуг укладуть індивідуальні договори згідно із ч. 7 ст. 14 цього Закону залишаються чинними та продовжують діяти раніше укладені договори про надання комунальних послуг.

Такі договори відповідають положенням Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року. №630.

Чинні на спірний період чиннідоговори із споживачами, Правила та Типовий договір, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 не передбачають можливості застосування виконавцями послуг Методики № 315.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року визначено умови перехідного періоду.

Відповідно до п 3. Розділу VI Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Такі типові договори були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1023 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182», якою затверджені правила надання послуги з постачання гарячої води. Постанова опублікована в офіційному виданні «Урядовий кур`єр» 2021, №190 від 1 жовтня 2021 року. Текст такого договору розміщено на офіційному сайті ЛМКП«Львівтеплоенерго» 30 жовтня 2021 року.

Відповідно до п. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Зусіма фізичними або юридичними особами, які є власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та станом на 1 грудня 2021 року і не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, вважатимуть укладені публічні договори приєднання за формою, встановленою Правилами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, з урахуванням змін, внесених Кабінетом Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1022.

Застосування Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг від 22 листопада 2018 року № 315 прямо пов`язане з введенням в дію нових публічних договорів приєднання.

Роз`яснення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 11 лютого 2019 року «Щодо застосування Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг при нарахуванні плати споживачам» передбачає, що нова Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом від 22 листопада 2018 року №315, зареєстрованим в Мін`юсті 28 грудня 2018 року за № 1502/32954, встановлює порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання.

Згідно роз`яснення Мінрегіону від 8 лютого 2019 року, Методика № 315 може застосовуватись лише після укладення споживачами нових договорів з виконавцями комунальних послуг (за вимогами нового Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). До того часу нарахування населенню за комунальні послуги має здійснюватися за чинними договорами та правилами.

Методика встановлює порядок розподілу у будинку обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, а до укладення нових договорів споживачі отримують послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, визначені чинними на той момент нормативно-правовими актами та договорами.

24 червня 2021 року адміністративна колегія Північного міжобласного територіального Відділення Антимонопольного комітету України надала КП «Київтеплоенерго» обов`язкові для розгляду рекомендації утриматись від застосування Методики № 315 під час розрахунків зі споживачами, з якими не укладено договори відповідно до вимог нового Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та здійснити перерахунки споживачам, з якими були укладені до 1 травня 2019 року договори про надання комунальних послуг, розміру плати за послуги з централізованого опалення відповідно до Методики № 359. Адже воно (підприємство) без укладання нових договорів зі споживачами, здійснювало нарахування за новою Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315.

Антимонопольний комітет звернув увагу на те, що старі договори зі споживачами не передбачають можливість застосування виконавцями послуг Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315.

Відповідно до роз`яснень Міністерства розвитку громад та територій України, в тому числі які надавались листом від 2 травня 2019 року № 7/10.1/7260-19 до КМДА. Методика № 315 може застосовуватись виключно до нових договорів, які укладено згідно з вимогами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року.

До часу укладення нових договорів, підприємства тепло-, водопостачання та водовідведення не можуть застосовувати Методику № 315 та здійснювати будь-які нарахування, посилаючись на неї, оскільки вона була розроблена Мінрегіоном на виконання Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який вступив в дію з 1 травня 2019 року.

Антимонопольний комітет зазначив, що Методика № 315 може застосовуватись лише після укладення споживачами нових договорів з виконавцями комунальних послуг (за вимогами Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). До того часу, нарахування населенню за комунальні послуги має здійснюватися за чинними договорами та правилами. Тобто, тепло- та водопостачальні підприємства не можуть розподіляти воду і тепло відповідно до Методики № 315. Це є прямим порушенням умов чинних договорів зі споживачами.

Розподіл теплопостачальною організацією між споживачами обсягу спожитих у будинку комунальних послуг відповідно до Методики № 315, за умови відсутності нових договорів, може призвести до ущемлення інтересів споживачів таких послуг, шляхом понесення ними додаткових неправомірних витрат.

Антимонопольний комітет України рекомендував КП «Київтеплоенерго» 24 червня 2021 року № 60/17-рк/к: утриматись від застосування Методики № 315 розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року під час розрахунків із споживачами, з якими не укладено договори відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017; здійснити перерахунки споживачам, з якими були укладені до 1 травня 2019 року договори про надання комунальних послуг, розміру плати за послуги з централізованого опалення відповідно до Методики розрахунку кількості теплової, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плат за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359.

Позивачем надано розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачами.

Докази, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» здійснено нарахування за послуги не згідно законодавства, роз`яснень Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України та Методики розрахунку кількості тепла, спожитого на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення від 31 жовтня 2006 року №359, відсутні.

Відповідно до пункту 24 Постанови Кабінету міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», якщо у проекті на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком.

Кожен споживач-власник або орендар приміщення, повинен приймати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії, в тому числі, на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення та гарячого водопостачання, а втрати тепла трубопроводами системи опалення в житловому будинку є їх складовою.

Позивач звернувся до суду з позовом 30 грудня 2021 року та заявив вимогу про стягнення боргу за період заборгованості з листопада 2017 року по листопад 2021 року (згідно з наданим розрахунком).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц та № 522/2110/15-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Враховуючи, що з позовом до суду ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося в грудні 2021 року, до стягнення підлягає заборгованість за період з січня 2019 року по листопад 2021 року в сумі 3 322, 29 грн. в межах позовної давності.

Керуючись: ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 5 жовтня 2023 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ) в користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79040, м.Львів, вул. Д.Апостола, 1, ) 3 322, 29 грн. (три тисячі триста двадцять дві грн. 29 коп.) заборгованості з централізованого опалення місць загального користування.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2024 року.

Головуючий -______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк