Справа №345/4988/24
Провадження № 2/345/1272/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.09.2024 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Юрчака Л.Б.

секретаря Пилипів Н.П.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6справу за позовом ОСОБА_1 до Калуської міської ради, про визнання права власності на спадкове майно за законом, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, oj ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 . ЇЇ мати ОСОБА_3 відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка в користь позивачки. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мами - ОСОБА_3 . Приватним нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 в зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація про реєстрацію права власності відсутня, у зв`язку з чим їй було рекомендовано з цього приводу звернутись в суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У підготовче судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не з`явилися, однак представник позивачки ОСОБА_4 подав суду заяву, згідно якої позовні вимоги він, як представник ОСОБА_1 , підтримує в повному обсязі та просить здійснювати судовий розгляд даної справи за його відсутності.

У підготовче судове засідання представник відповідача не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без уповноваженого представника Калуської міської ради, не заперечує щодо задоволення позовних вимог (без здійснення розподілу судових витрат.

Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Зважаючи на те, що представник відповідача по справі визнав вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 (далі за текстом спадкодавець), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29.08.2017 (а.с. 11).

Мати позивачки ОСОБА_3 відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка (спадкодавця) в користь ОСОБА_1 - доньки спадкодавця, що підтверджується заявою № 64 від 16.02.2018 року (а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мами - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 20.12.2023 (а.с. 12).

06 червня 2024 року возивачка, як єдиний спадкоємець за законом після смерті спадкодавця, звернулась до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Лесюка П.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 17).

Однак, приватним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 в зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація про реєстрацію права власності відсутня, що підтверджується копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №482/02-31 від 12.08.2024 (а.с. 19), й рекомендовано з цього приводу звернутись в суд.

Відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно не позбавляє спадкоємця права на спадкування.

Як вже зазначалось вище, приватним нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність), та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 4 ст. 3 вищезазначеного закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

У відповідності до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, за ч. 1 та ч. 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05.08.92 №449 (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 05.08.92, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію при оформленні права власності.

Таким чином, фактично єдиним документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1).

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про належність цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Мін`юсту від 21.02.2005 №19-32/319).

За таких обставин спадкове право на набуття права власності на нерухоме майно може бути реалізовано лише в судовому порядку.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц, який зазначив, що право власності на зведену до 03.08.2004 нерухомість набувається в порядку, який існував на час її будівництва, а не виникає у зв`язку з державною реєстрацією.

За пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, (втратив чинність) документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Тобто, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року, якщо їх відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил підтверджується технічним паспортом, складеним за результатами технічної інвентаризації.

Отже, враховуючи, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 був збудований до 05.08.1992 року, підтверджується технічним паспортом (а.с. 21-29), то після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на даний житловий будинок.

Більше того, з свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 21.11.1990 вбачається, що вищевказаний будинок в цілому належав спадкодавцю на праві особистої власності (а.с. 40).

За статтею 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ст. 328 ЦК України зазначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Одним із способів набуття права власності є спадкування.

Так статті 1216, 1217 ЦК України, визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем за законом першої черги. Спадкоємців, які б в силу ст. 1241 ЦК України мали право на обов`язкову частку у спадщині немає.

За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її.

У ч. 5 ст. 1268 ЦК України зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Стаття 386 ЦК України говорить про те, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

У ст. 392 ЦК України зазначено, що, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Через наявність відмови приватного нотаріуса, позивачка не може скористатися своїм правом на оформлення в установленому порядку спадщини та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яким є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову приватного нотаріуса у видачі позивачці, як спадкоємцю за законом, свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно звіту про оцінку майна, виданого ТОВ «ІМПЕРІЯ-2022», ринкова вартість вищезазначеного домоволодіння станом на 14.08.2024 становить 100 037,00 грн. (а.с. 30-39).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 1 ст. 3 21 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як вбачається із матеріалів справи позивачка не відмовився від прийняття спадщини.

Згідно дост. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 80 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 80 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позову.

На підставі ст.ст.355, 328, 372, 1216, 1223 ЦК Украни, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Калуської міської ради, про визнання права власності на спадкове майно за законом- задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), в цілому право власності на спадкове майно за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: