16.09.2024 Єдиний унікальний номер 205/8835/24
Провадження № 2-з/205/592/24
У Х В А Л А

про забезпечення позову

16 вересня 2024 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Мадьонової Я.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Дніпрі клопотання представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні надала суду клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , та на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках, що належать ОСОБА_4 у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 2 000 доларів США, що еквівалентно 81 500 грн. В обґрунтування заяви зазначила, що у відзиві на позовну заяву відповідач не визнає, що вона укладала з позивачем договір позики грошових коштів та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, що свідчить про небажання відповідача повертати кошти позивачу і може ускладнити виконання рішення у разі його задоволення шляхом приховання свого майна або грошових коштів. Враховуючи те, що відповідач порушила зобов`язання перед позивачем та не повернула грошові кошти, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав позивача.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заперечував у задоволені вказаного клопотання як передчасно поданого, у задоволенні якого просив відмовити.

Заслухавши думку представників сторін, вивчивши матеріали справи та клопотання представника позивача, суд дійшов таких висновків.

Частинами 1 і 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Згідно із ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також суд звертає увагу на те, що законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачу.

Як зазначено представником позивача і вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення грошових коштів за договором позики з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, враховуючи вищезазначений предмет спору і співмірність заявленого виду забезпечення позову з позовними вимогами, суд вважає, що вимоги заяви про вжиття заходів забезпечення позову щодо накладення арешту на квартиру відповідача не є співмірними із заявленими позовними вимогами, направлені на суттєве обмеження прав відповідача, оскільки арешт є крайнім заходом забезпечення позову, який полягає у проведенні опису майна, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника, та позивач у заяві про забезпечення позову не обґрунтував підстави застосування саме такого заходу забезпечення позову у вказаній цивільній справі, не зазначив обставини, які свідчать про те, що неприйняття саме зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, представником позивача не доведено перед судом та не надано суду жодного переконливого доказу, що на ім`я ОСОБА_4 дійсно відкриті банківські рахунки та наявні грошові кошти, наведені твердження представника позивача ґрунтуються виключно на її особистих припущеннях.

Слід враховувати також те, що на час розгляду клопотання про забезпечення позову, відсутність доказів щодо наявності грошових коштів на рахунках відповідача позбавляє суд можливості беззаперечно прийти до висновку про співмірність виду забезпечення позову позовним вимогам, а тому підстав для накладення арешту на грошових коштів, які містяться на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_4 , суд не вбачає.

Однак, з урахуванням предмету позову, а також того, що відчуження нерухомого у разі задоволення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, вважає за необхідне застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, з врахуванням співмірності та адекватності заходу забезпечення позову, балансу інтересів сторін.

Таким чином, оскільки забезпечення позову у виді накладення арешту є занадто суворим і у разі його вжиття буде порушувати права власника нерухомого майна, заборони відчуження вказаного у заяві про забезпечення позову нерухомого майна буде цілком достатньо для запобігання можливого відчуження вказаного майна, і такий вид забезпечення позову є співмірним заходом забезпечення з огляду на зміст заявлених вимог, у зв`язку із чим вказана заява представника позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 247, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 .

В іншій частині вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Застосувати вказаний захід забезпечення позову до набрання законної сили рішення суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було поставлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Т.П. Терещенко

.