ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 760/10908/13-ц

провадження № 61-2486св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (помер - питання про залучення правонаступника не вирішене),

відповідачі: ОСОБА_4 (померла - питання про залучення правонаступника не вирішене), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краковецька Алла Миколаївна, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» (перейменоване на Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації»), ОСОБА_5 , Державна податкова інспекція Солом`янського району м. Києва Міністерства доходів і зборів України,

третя особа - Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Солом`янського районного управління Головного управління МВС України у м. Києві (правонаступник - Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація),

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Краковецької Алли Миколаївни, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», ОСОБА_5 , Державної податкової інспекції Солом`янського району м. Києва Міністерства доходів і зборів України, третя особа - Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Солом`янського районного управління Головного управління МВС України у м. Києві (правонаступник - Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація), про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації та відновлення прав власника

за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року у складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Солом`янський районний суд міста Києва ухвалою від 23 січня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 як правонаступника ОСОБА_1 про забезпечення позовувідмовив.

Апеляційний суд міста Києва ухвалою від 07 червня 2017 року справу за апеляційною скаргою правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2017 року призначив до розгляду.

27 грудня 2023 року представник ОСОБА_2 , який є правонаступником ОСОБА_1 , - ОСОБА_6 подала до апеляційного суду заяву про виправлення описок в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2017 року.

Київський апеляційний суд ухвалою від 28 грудня 2023 року відмовив представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_6 у виправленні описок в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2017 року.

04 січня 2024 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подала до апеляційного суду заяву про виправлення описки в ухвалі Київського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року.

Київський апеляційний суд ухвалою від 05 січня 2024 року відмовив ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , у виправленні описки в ухвалі Київського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року.

11 січня 2024 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 повторно подала до апеляційного суду заяву про виправлення описки в ухвалі Київського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Київський апеляційний суд ухвалою від 16 січня 2024 року визнав подану представником ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заяву від 11 січня 2024 року про виправлення описки в ухвалі Київського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року зловживанням процесуальними правами. Заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 про виправлення описки в ухвалі Київського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року залишив без розгляду. Застосував до ОСОБА_6 заходи процесуального примусу у виді штрафу в сумі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Стягнув з ОСОБА_6 в дохід державного бюджету штраф у сумі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 908,40 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що повторне подання ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , заяви про виправлення описки в ухвалі Київського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року за наявності ухвали про відмову у виправленні такої описки суперечить основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, що свідчить про зловживання ОСОБА_6 її процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, та полягає у недопущенні направлення матеріалів справи № 760/10908/13-ц до суду першої інстанції.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У лютому 2024 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просила, зокрема зупинити провадження у справі до вступу правонаступників померлих сторін справи; скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про виправлення описки в ухвалі від 28 грудня 2023 року; скасувати заходи процесуального примусу у виді штрафу в сумі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які встановлені ухвалою від 16 січня 2024 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно не зупинив провадження у справі та залучив до участі у справі правонаступників померлих сторін; суд не виправив описок в ухвалах щодо найменувань відповідачів.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

21 березня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства (частини перша, друга статті 44 ЦПК України).

Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, а й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства.

З метою виконання завдання судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя.

Отже, якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей, така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 44, частині дев`ятій статті 141, частині першій статті 143, пункті 5 частини першої статті 144, статті 148 ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 9901/235/20.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (частина перша статті 143 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

За обставинами цієї справи 27 грудня 2023 року ОСОБА_6 , яка діє як представник ОСОБА_2 , подала до Київського апеляційного суду заяву про виправлення описок в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2017 року, вказуючи на наявність в ухвалі апеляційного суду описок, які спотворюють текст ухвали, суперечать матеріалам справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_6 відмовлено у виправленні описок в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2017 року.

04 січня 2024 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подала до Київського апеляційного суду заяву про виправлення описки в ухвалі Київського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року, вказуючи на наявність в ухвалі апеляційного суду описки, яка суперечать матеріалам справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 січня 2024 року ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , відмовлено у виправленні описки в ухвалі Київського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року.

11 січня 2024 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 повторно подала до Київського апеляційного суду заяву про виправлення описки в ухвалі Київського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року, вказуючи на наявність в ухвалі апеляційного суду описки, яка суперечать матеріалам справи.

Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши, що такі дії ОСОБА_6 не спрямовані на ефективний захист прав, свобод та інтересів заявника, суперечать завданню цивільного судочинства, та встановивши факт зловживання процесуальними правами, дійшов правильного висновку про залишення заяви про виправлення описки без розгляду та застосував до ОСОБА_6 заходи процесуального примусу у вигляді накладення штрафу.

З урахуванням наведеного правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає сумнівів, а отже, касаційна скарга є необґрунтованою.

При цьому колегія суддів не вирішує клопотання, наведене в прохальній частині касаційної скарги, про зупинення провадження у справі та залучення правонаступників померлих сторін, оскільки це питання перебуває на розгляді в місцевому суді.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, і підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко
М. Ю. Тітов