Справа № 131/1102/24
Провадження № 2/131/275/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2024 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Коваля А.М.,

за участю секретаря судового засідання Чех Л.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без фіксації судового засідання технічними засобами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Дія-Актив» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригідa Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О., зареєстрованого в реєстрі за № 26679, виданого 15 вересня 2021 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» заборгованості в розмірі 20810 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що 27 червня 2024 року вона дізналася про відкриття приватним виконавцем Турським О.В. виконавчого провадження щодо стягнення з неї коштів на користь ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» на підставі цього виконавчого напису.

ОСОБА_1 вважає, що процедура посвідчення виконавчого напису була порушена, оскільки кредитний договір, на основі якого він був виданий, не був нотаріально посвідчений, а також відсутні докази направлення їй вимоги про виконання зобов`язань за цим договором. Позивачка вказує, що заборгованість є спірною, і тому виконавчий напис не може бути підставою для стягнення коштів у примусовому порядку, у зв`язку із чим виникає необхідність визнати його таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку. Позивачка просить також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 12500 грн.

Ухвалою Іллінецького районного суду від 30 липня 2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» подала до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, оскільки вважає, що дана справа за своїм змістом не є складною, сума заявленої правової допомоги не співмірна суті проблеми, з наданих позивачем документів неможливо встановити факт оплати вказаних послуг, тому просить відмовити позивачу у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 12500 грн.

Треті особи заяв та клопотань суду не подали.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, приходить до наступних висновків.

Так, між ОСОБА_1 та ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» було укладено кредитний договір № UP1948105 від 18.12.2019 року, (номер кредиту в інформаційно- телекомунікаційній системі компанії L1041620) у відповідності до умов якого позивачу був наданий кредит.

15.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 26679 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» заборгованості в розмірі 20810 грн., з яких 20160 грн. борг за кредитним договором № UP1948105 від 18.12.2019 року, 650 грн. плата за вчинення виконавчого напису (а.с. 34).

18.10.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. винесено постанову серії ВП № 67152342 про відкриття провадження щодо примусового виконання виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 коштів в розмірі 20810 грн. на користь ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О., зареєстрованого в реєстрі за № 26679, виданого 15 вересня 2021 року (а.с.36-37).

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність та допустимість кожного письмового доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною 1 статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»).

Згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Переліку №1172 від 29.06.1999 р. (в редакції, що діяла до 22.02.2017 р.) було зазначено, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, приватному нотаріусу надаються наступні документи: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

У відповідності до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.08.2019 р. у справі № 569/8884/17 зазначив, що з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 р. при розгляді цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).

З даного приводу, суд звертає увагу, що у даному випадку відсутні належні правові підстави стверджувати про наявність безспірної заборгованості позивача перед відповідачем у сумі 20810 грн. станом на 15.09.2021 року, тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

В свою чергу документом, який підтверджує безспірність заборгованості позивача, не може бути кредитний договір № UP1948105 від 18.12.2019 року.

Більш того, вказаний документ не містить відомостей про рух грошових коштів, розрахунку нарахованих штрафних санкцій, з якого нотаріус мав би встановити, який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником. Натомість, на підтвердження факту безспірності заборгованості приватному нотаріусу мали б бути надані первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення ОСОБА_1 вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором, а також отримання останньою такої вимоги.

Також, з моменту прийняття постанови КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» і до 10 грудня 2014 р. була чинною редакція Переліку, згідно з якою стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно.

10 грудня 2014 року набула чинності постанова КМУ від 26.11.2014 р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. в справі № 826/20084/14 про визнання нечинним і скасування пунктів 1 та 2 постанови КМУ від 26.11.2014 р. № 662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі.

При цьому, виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 26679 про стягнення заборгованості за кредитним договором № UP1948105 від 18.12.2019 року, вчинений приватним нотаріусом 15.09.2021 року, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. в справі № 826/20084/14.

Відомості про те, що укладений між ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» та позивачем кредитний договір № UP1948105 від 18.12.2019 року, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, в матеріалах справи відсутні, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 21 вересня 2021 р. у справі № 910/10374/17, згідно змісту якого вчинення виконавчого напису на підставі нотаріально не посвідченого кредитного договору є порушенням статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, а отже самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису, таким що не підлягає виконанню.

У відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, при цьому вони, не зважаючи на заперечення відповідача, в жодній мірі не спростовані належними та допустимими доказами останнього, а отже є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

За приписами ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення вимоги про стягнення судових витрат на правову допомогу.

Так, судом встановлено, що 27.06.2024 між позивачем та адвокатом Загороднім Є.О. було укладено договір про надання професійної правничої допомоги №27/06 (а.с. 38-40).

Позивачем понесені витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги в сумі 12500 грн. за збір доказів, підготовку позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» про визнання виконавчого напису № 26679, виданого 15.09.2021 приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О., таким, що не підлягає виконанню, та подання позову до суду відповідно до акту №1 про прийняття-передачу наданих послуг від 19.07.2024 (а.с. 41).

Представник відповідача зазначає, що з наданих позивачем документів неможливо встановити факт оплати вказаних послуг, тому просить відмовити позивачу у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 12500 грн., проте відмова у розподілі витрат на правову допомогу з підстав надання неналежного доказу фактичної оплати, є необґрунтованою (постанова Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №757/29103/20-ц).

При цьому, суд вважає завищеною оплату наданих послуг представником позивача.

Так, на переконання суду, дії щодо збору доказів, підготовки позовної заяви, подання позову до суду, які вказані у акті №1 про прийняття-передачу наданих послуг від 19.07.2024, не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи. Крім того, слід зазначити, що справа розглядалася за відсутності сторін в судовому засіданні.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 18, 625, 1050 ЦК України, ст.ст. 34, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 3, 10, 11, 81, 141, 209, 259, 263, 265, 274-279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Дія-Актив» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригідa Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 26679 від 15 вересня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Дія-Актив» заборгованості в розмірі 20810 (двадцять тисяч вісімсот десять) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Дія-Актив» на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Дія-Актив» на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Дія-Актив», , адреса: 03035, м. Київ, вул. Дениса Монастирського, буд. 3.

Третя особа 1: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригідa Володимир Олександрович, адреса: 02068, м. Київ, пр-т Григоренка, 15, прим. 3.

Третя особа 2: приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович, адреса: 21001, м. Вінниця, вул. Героїв Крут, 4-В, прим. №47.

Суддя: