ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/305/23 Доповідач Орловська Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м.Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Орловської Н.В.,

суддів Воронцової Л.П.,

Кутурланової О.В.,

секретар Олійник К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2021 року ОСОБА_2 , від імені якої діяв адвокат Демидов Юрій Семенович, звернулась до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому зазначила, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01.07.2019 року у справі №766/16230/18 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.08.2018р. і до досягнення дитиною повноліття.

З наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не сплачував стягнуті з нього судовим рішенням аліменти у період з серпня 2018 року по серпень 2019 року, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості станом на 01.09.2020 року становить 34 306,98 грн.

Оскільки відповідно до ст.196 СК України розмір неустойки (пені) за несплату аліментів не може перевищувати ста відсотків розміру заборгованості, тому позивач просить стягнути з ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 21.08.2018р. по 01.09.2019р. у сумі 34 306,98 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) зі сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, за період з 21.08.2019 року по 01.09.2019 року в сумі 34306,98 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що за змістом ст.196 СК України саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті аліментів. Посилання відповідача на те, що він звертався до органів виконавчої служби з запитами про приведення у відповідність розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, оскільки виявив невідповідність у нарахуваннях, а також повне погашення заборгованості 25.07.2022 року не свідчить про відсутність його вини у неналежній сплаті аліментів та не звільняє відповідача від обов`язку сплатити пеню за прострочення їх сплати за період з серпня 2018 року по серпень 2019 року.

Суд першої інстанції не взяв до уваги наданий управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) розрахунок від 23.07.2022 року №59876713/10, згідно якого заборгованість з несплати аліментів ОСОБА_1 за період з 21.08.2018 року по 01.08.2019 року складає 32051,39 грн., оскільки виконавцем за основу взято дані середньої заробітної плати в Херсонській області, а не у м. Херсоні.

Встановивши, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 21.08.2018 року по 01.08.2019 року згідно наданого позивачем розрахунку становила 34 306,98 грн, і відповідачем не надано доказів на спростування своєї вини у несплаті аліментів за вказаний період, суд першої інстанції керуючись ст. 196 СК України дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів за вказаний період.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд першої інстанції відхилив доводи відповідача щодо наявності у нього пільг по сплаті судового збору, як у учасника бойових дій, у зв`язку з чим дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що період з 21.08.2018 по 01.09.2019р., за який позивачка просить стягнути неустойку по несплаті аліментів, фактично є періодом розгляду цивільної справи про стягнення аліментів, у якій судове рішення ухвалено тільки 01.07.2019 року, а набрало законної сили 01.08.2019 року. При цьому постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення по стягненню аліментів винесена 10.09.2019 року.

Апелянт зазначає, що починаючи з вересня 2019 року і по теперішній час сумлінно виконує визначений рішенням суду обов`язок по сплаті аліментів, а тому відсутні підстави вважати його таким, що ухилявся від виконання такого обов`язку та, відповідно, відсутні підстави застосування до нього відповідальності у вигляді пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Також відповідач звертає увагу на помилковість висновків суду щодо стягнення з нього судового збору, оскільки відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» він має пільгу по його сплаті як учасник бойових дій.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 доводи апелянта не визнає, просить рішення суду першої інстанції без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01.07.2019 року по справі №766/16230/18 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 задоволено, шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.08.2018 року і до повноліття дітей. (а.с. 11-12).

Вказане судове рішення звернуто ОСОБА_6 до примусового виконання.

Відповідно до розрахунку, наданого головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) Клочко О.П. від 10.11.2021 р., за період з серпня 2018 року по вересень 2019 року сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , становить 34 306,98 грн. (а.с. 13-14)

Вважаючи, що заборгованість зі сплати аліментів за період з 21 серпня 2018 року по 01.09.2019 року виникла з вини відповідача, позивачка вважає наявними підстави для стягнення з останнього неустойки, передбаченої ст. 196 СК України, що стало передумовою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України).

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів або невиконанні досягнутої сторонами домовленості щодо сплати аліментів. Таке ухилення може виражатист як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення наведених правових норм у їх взаємозв`язку свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності у особи обов`язку сплачувати аліменти та вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин або за відсутності визначеного рішенням суду чи домовленістю сторін обов`язку по сплаті аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

У справі, яка переглядається апеляційним судом та судом першої інстанції встановлено, а також не заперечується сторонами, що зобов`язання по сплаті аліментів на користь позивачки на утриманні дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виникло на підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 липня 2019 року у справі №766/16230/18, яке набрало законної сили 01 серпня 2019 року.

З розрахунку заборгованості від 10.11.2021 року, складеного головним державним виконавцем Дніпровського районного ВДВС у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Клочко О.П. убачається, що заборгованість по сплаті аліментів у сумі 34306,98 грн, яка є предметом стягнення у даній справі, нарахована за період з 21.08.2018 року (дата пред`явлення позову про стягнення аліментів) по 01.09.2019 року (місяць, в якому відповідачем розпочато сплату аліментів).

За позицією позивача, з якою погодився суд першої інстанції, з огляду на формування зазначеної заборгованості наявні підстави для відповідальності ОСОБА_1 , як боржника, за несвоєчасну сплату ним аліментів у вигляді сплати неустойки (пені), передбаченої ст. 196 СК України.

Апеляційний суд не погоджується з таким твердженням суду першої інстанції, вважаючи його помилковим та таким, що ґрунтується на неправильному тлумаченні норм матеріального права.

Так, частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Тлумачення статті 191 СК України дає підстави для висновку, що юридичне значення для визначення часу, з якого присуджуються аліменти на дитину, має час звернення до суду іншого з батьків з позовом або заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Виключення із цього правила стосуються стягнення аліментів за минулий час (до пред`явлення позову).

Разом з тим, передбачений законом обов`язок зі сплати аліментів з визначенням їх розміру виникає у особи з наступного дня після набрання законної сили відповідним судовим рішенням або досягнення сторонами належним чином оформленої домовленості.

Таким чином, для застосування передбаченої ст.196 СК України санкції (стягнення неустойки) до платника аліментів необхідні такі умови, як: встановлення рішенням суду або домовленістю сторін обов`язку зі сплати аліментів; невиконання вказаного обов`язку боржником та утворення заборгованості; винна поведінка особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвела до виникнення заборгованості.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази досягнення сторонами домовленості щодо обов`язку ОСОБА_1 по сплаті аліментів на користь позивача, а рішення суду у справі №766/16230/18, яким було встановлено такий обов`язок, набрало законної сили лише 01.08.2019 року, тому відсутні підстави для застосування до відповідача визначеної статтею 196 України відповідальності у вигляді пені за несплату аліментів за період з 21.08.2018р. по 01.08.2019 року включно.

Надане позивачем 16.09.2024 року клопотання про витребування у Державної прикордонної служби України доказів виїзду ОСОБА_1 за межі України у період з 2018 по 2022 роки колегія суддів вважає необґрунтованим та залишає без задоволення, оскільки зазначені позивачем обставини не входять до предмету доказування у даній справі.

Разом з тим, виходячи з викладених вище норм законодавства та меж позовних вимог слід вважати, що з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили, тобто з 02.08.2019 року у відповідача виник обов`язок по сплаті заборгованості по аліментам, стягнутих на підставі судового рішення та, відповідно, наявні підстави для застосування відповідальності у вигляді пені за їх несвоєчасну сплату по 01.09.2019р.

Визначаючи розмір неустойки (пені), що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивачки, апеляційний суд керується наступним.

Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року по справі №711/679/21 зазначив:

«розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %;

при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.»

Виходячи з наведених правил розрахунку та визначеної державним виконавцем суми заборгованості відповідача по сплаті аліментів станом на 02.08.2019 року (34 306,98 грн) слід дійти висновку, що розмір пені за несплату вказаної суми відповідачем за період з 02.08.2019 по 01.09.2019 (30 днів) становить 10 292,07 грн (34306,98 грн * 1% * 30 днів).

Суд першої інстанції наведеного не врахував, неправильно застосував положення ст.196 СК України, зробив висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 шляхом стягнення з ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів за період з 02.08.2019р. по 01.09.2019р. в сумі 10 292,07 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав їх необґрунтованості.

Оскільки обидві сторони звільнені від сплати судового збору, тому розподіл судових витрат не здійснюється судом.

На підстав ст. 196 СК України, керуючись ст.ст.367,374,376 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 02 серпня по 01 вересня 2019 року в сумі 10 292,07 грн (десять тисяч двісті дев`яносто дві грн 07 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ Л.П.Воронцова

________________ О.В. Кутурланова