КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/1487/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 вересня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Семенюти О.С. в м. Бориспіль у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року позивач ТОВ «Бізнес Позика» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 424329-КС-001 про надання кредиту від 30 листопада 2021 року, що становить 72464,99 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 30000 грн., суми прострочених платежів по процентах 37964,99 грн., суми прострочених платежів за комісією 4500 грн., покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору 2422,40 грн.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 30 листопада 2021 року ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 уклали договір № 424329-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 30 листопада 2021 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 424329-КС-001 про надання кредиту, 30 листопада 2021 року ОСОБА_1 прийняла (акцептувала) пропозицію (оферту) щодо укладення договору на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-2605 на номер телефону, зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, який боржником було введено/відправлено. Таким чином, 30 листопада 2021 року ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 уклали договір № 424329-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 24000 грн. на засадах строковості, поворотності. платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правилами про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,86587576 процентів за кожен день користування кредитом. Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. ТОВ «Бізнес Позика» виконало свої зобов`язання за договором та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 24000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника, яку нею вказано при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).

Також 01 грудня 2021 року ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду № 1 до договору № 424329-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, 424329-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов додаткової угоди ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику додатково кредит в сумі 6000 грн. Комісія, пов`язана з наданням додаткового кредиту, становить 900 грн.

До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти. Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач на виконання умов договору здійснила часткову оплату на загальну суму 5882,50 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору та правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Станом на 09 січня 2024 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 72464,99 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 30000 грн., суми прострочених платежів по процентах 37964,99 грн., суми прострочених платежів за комісією 4500 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року позов частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» борг за договором № 424329-КС-001 про надання кредиту від 30 листопада 2021 року в розмірі 67964,99 грн. та витрати на оплату судового збору 2271,97 грн., в задоволенні позову в частині стягнення боргу в більшому розмірі відмовлено.

Позивач ТОВ «Бізнес Позика», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість по комісії за надання кредиту в розмірі 4500 грн., в решті рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначав наступне.

Посилання суду першої інстанції на те, що комісія є по своїй природі платою за користування кредитом, є помилковим та необґрунтованим, судом не наведено посилання на жодну правову норму, яка визначає комісію за видачу кредиту як плату за користування кредитом. Навпаки, чинним законодавством, зокрема ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначаються поняття процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту як різні і самостійні платежі, включення яких до складу умов кредитного договору не забороняється.

Крім того, НБУ своєю постановою від 11 лютого 2021 року № 16 затвердив «Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит», які передбачають правомірність встановлення кредитодавцем супровідних послуг за кредитом, в тому числі і комісії за надання кредиту.

Також комісія за надання кредиту передбачена як умовами кредитного договору, так і п. 1.4, 2.7. 5.2 Правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», п. 4 Паспорту споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, які були підписані відповідачем, що свідчить про обізнаність останньої щодо включення комісії за надання кредиту до загальних витрат за споживчим кредитом та порядком сплати такої комісії. Судом першої інстанції не було належним чином досліджено умови кредитного договору, пунктом 3 якого передбачено графік погашення кредиту, яким визначено порядок, розмір та строки платежів на погашення кредиту, в тому числі по комісії з надання кредиту.

Наводив зміст ст. 11, 626 ЦК України, правові висновки Верховного Суду від 11 липня 2018 року в справі № 753/7883/15 про те, що доводи сторони про необґрунтованість розрахунку заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Звертав увагу, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні неодноразово вживається термін «банк», однак, кредитором в даних правовідносинах є ТОВ «Бізнес Позика», яка не є банківською установою, що свідчить про недостатнє з`ясування судом всіх обставин справи.

Підсумовував, що суд першої інстанції, відмовивши у стягненні комісії за надання кредиту, базувався лише на своєму суб`єктивному тлумаченні змісту кредитного договору та розрахунку, ігноруючи докази та пояснення, надані позивачем по справі під час її розгляду та надаючи доказам невірну оцінку, яка не базується на повному та об`єктивному дослідженні всіх наявних у справі доказів, всупереч нормам ЦК України та ЦПК України, не дотримуючись принципу змагальності сторін, закріпленого в ст. 2, 11 ЦПК України, керуючись лише власними припущеннями, що суперечить ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в частині, що оскаржується, не відповідає.

Судом встановлено, що ТОВ «Бізнес Позика» є фінансовою установою згідно свідоцтва Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, виданого 06 квітня 2017 року (а. с. 21) та на підставі розпорядження від 11 травня 2017 року № 1593 одержало ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а. с. 18 - 19).

На а. с. 85 - 104 знаходиться копія Правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», затверджених наказом директора ТОВ «Бізнес Позика» від 03 листопада 2021 року № 25-ОД, за умовами п. 1.4.11 яких комісією є комісія, пов`язана з наданням кредиту, яка передбачена договором, розмір, строк та порядок сплати комісії визначається договором. Згідно п. 1.4.12 комісія за зміну умов договору - комісія за зміну умов договору, розмір, строк та порядок сплати якої визначається в додатковій угоді.

Згідно п. 2.7 Правил, до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.

Згідно п. 5.2 Правил, нарахування комісії здійснюється в моменту укладання договору. Порядок та розмір оплат комісії визначено графіком платежів. Згідно п. 5.3 Правил, нарахування комісії за зміну умов договору здійснюється в момент укладення додаткової угоди. Порядок та розмір оплат комісії за зміну умов договору визначено графіком платежів, що зазначений у додатковій угоді.

Згідно витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи https://my.bizpozyka.com ОСОБА_1 заповнила анкету клієнта, в якій вказала власні особисті дані, суму бажаного кредиту 24000 грн. та номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів. Зазначено дату отримання кредиту 30 листопада 2021 року (а. с. 20).

На а. с. 25 - 28, 57 - 60 знаходяться копії паспортів споживчого кредиту, в яких зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, порядок повернення кредиту, а саме графік платежів, в якому розписано повернення кредитних коштів, в тому числі комісії за надання кредиту (а. с. 26, 59), наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про надання кредиту, інші обставини, які повідомляються позичальнику.

На а. с. 29 - 34 знаходиться копія паспорту ОСОБА_1

30 листопада 2021 року ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Позика» уклали договір № 424329-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), за умовами якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 24000 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» та договором про надання кредиту. Погоджено такі умови надання кредиту: строк кредиту 24 тижнів, процентна ставка в день 0,86587576, фіксована, комісія за надання кредиту 3600 грн., загальний розмір наданого кредиту 24000 грн., термін дії договору до 17 травня 2022 року. Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Графіком платежів передбачено, зокрема, сплати комісії за надання кредиту: 14 грудня 2021 року в розмірі 1282,85 грн.. 28 грудня 2021 року - 1490,66 грн., 11 січня 2022 року - 826,49 грн. (а. с. 51).

Пунктами 7, 10 договору передбачено, що позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та відповідно, укладає договір. Позичальник підтверджує ознайомлення з інформацією, передбаченою законодавством України, зокрема статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспортом споживчого кредиту, частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Договір № 424329-КС-001 від 30 листопада 2021 року підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-2605 (а. с. 53).

Умови договору від 30 листопада 2021 року № 424329-КС-001 про надання кредиту аналогічні умовам, зазначеним у пропозиції укласти договір (оферта) № 424329-КС-001 про надання кредиту (а. с. 54 - 56), яку акцептовано ОСОБА_1 (а. с. 67 - 69).

На а. с. 17 знаходиться копія квитанції від 30 листопада 2021 року, згідно якої ТОВ «Бізнес Позика» здійснено переказ грошових коштів 24000 грн. з призначенням «Перерах. коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 зг. до кредитного дог. № 424329-КС-001 від 30.11.2021 без ПДВ».

01 грудня 2021 року ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Позика» уклали додаткову угоду № 1 до договору № 424329-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), за умовами якої кредитодавець та позичальник підтверджують, що станом на 01 грудня 2021 року сума неповернутого позичальником кредиту, наданого відповідно до договору № 424329-КС-001 про надання кредиту від 30 листопада 2021 року, становить 24000 грн., сума нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом становить 415,62 грн., сума нарахованої та несплаченої комісії становить 3600 грн. Кредитодавець та позичальник домовились, що з дати укладення додаткової угоди кредит збільшується на 6000 грн., та кредитодавець, на умовах, викладених в договорі, збільшує суму кредиту, а позичальник отримує збільшення суми кредиту та зобов`язується повернути кредит, збільшений на 6000 грн. у строки та на умовах, викладених в договорі. Після збільшення суми кредиту загальна сума отриманого та неповернутого позичальником кредиту складатиме 30000 грн. На дату укладення додаткової угоди несплачені проценти, а також несплачена комісія вносяться до графіку платежів та підлягають сплаті відповідно до графіку платежів. Комісія за зміну умов договору встановлена в розмірі 900 грн. (а. с. 61).

Додаткова угода № 1 до договору № 424329-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) підписана ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-3411 (а. с. 63).

Умови додаткової угоди № 1 до договору № 424329-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) аналогічні умовам, зазначеним у пропозиції укласти додаткову угоду № 1 до договору № 424329-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (а. с. 64 - 66, яку акцептовано ОСОБА_1 (а. с. 70 - 72).

На а. с. 84 знаходиться копія платіжного доручення № 33097 від 01 грудня 2021 року, згідно якого ТОВ «Бізнес Позика» здійснено поповнення рахунку з призначенням платежу перерахунок коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 згідно додаткової угоди від 01 грудня 2021 року до кредитного договору № 424329-КС-001 від 30 листопада 2021 року.

Позивачем також надано візуальну форму послідовності дії клієнта ОСОБА_1 щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 424329-КС-001 від 30 листопада 2021 року в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства на сайті https://my.bizpozyka.com (а. с. 73 - 78).

На а. с. 40 - 50 знаходиться розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого станом на 09 січня 2024 року заборгованість складає 72464,99 грн. та складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту 30000 грн., суми прострочених платежів по процентах 37964,99 грн., суми прострочених платежів за комісією 4500 грн. Відображено сплату ОСОБА_1 відсотків за користування в розмірі 1382,50 грн. 28 грудня 2021 року та 4500 грн. 06 січня 2022 року, всього 5 882,50 грн. (а. с. 40).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Предметом даного позову є стягнення заборгованості за договором про надання кредиту, укладеним в електронній формі, та додатковою угодою до нього.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за тілу кредиту в розмірі 30000 грн. та прострочених платежів по процентах в розмірі 37964,99 грн., суд першої інстанції виходив із того, що 30 листопада 2021 року між сторонами було укладено договір про надання кредиту № 424329-КС-001 та додаткову угоду від 01 грудня 2021 року, за умовами яких позивачем ТОВ «Бізнес Позика» було дано позичальнику відповідачу ОСОБА_1 кредит в загальному розмірі 30000 грн., що було визнано відповідачем в судовому засіданні.

В зв`язку з порушенням відповідачем графіку повернення кредитних коштів у неї утворилася заборгованість по сплаті кредитних коштів та процентів за користування ними в загальному розмірі 67964,99 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

В даній частині судове рішення ніким не оскаржується та не є предметом апеляційного перегляду.

В апеляційній скарзі позивач, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, посилається на правомірність нарахування комісії.

Відмовляючи в позові ТОВ «Бізнес Позика» в частині стягнення комісії в розмірі 4500 грн., суд першої інстанції виходив із того, що за своєю правовою природою вказана комісія є платою за користування кредитом, однак з ОСОБА_1 вже стягується борг по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 37964,99 грн., подвійне стягнення і комісії, і процентів за користування кредитом не передбачено чинним законодавством та не кореспондується з передбаченими п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України принципами справедливості, добросовісності та розумності.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками, з огляду на їх помилковість та необґрунтованість, при цьому судом першої інстанції не наведено посилання на жодну норму матеріального права, яка визначає комісію за видачу кредиту як плату за користування кредитом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності станом на час укладення договору від 30 листопада 2021 року між сторонами, і який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11 лютого 2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до пункту 5 Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил.

Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил).

Аналізуючи умови кредитного договору № 424329-КС-001 від 30 листопада 2021 року та Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», апеляційний суд приходить до висновку про правомірність дій позивача щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, який в подальшому підтримувався Верховним Судом, зокрема, в постанові від 24 травня 2024 року в справі № 461/2735/23 (провадження № 61-16948св23).

Отже, підписанням договору № 424329-КС-001 від 30 листопада 2021 року та Паспорту споживчого кредиту без будь-яких застережень відповідач підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма умовами договору.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з умовами договору щодо комісії; наявні відомості про те, що ОСОБА_1 погодилася з умовами з приводу комісії, а позивачем доведені обставини, які давали можливість суду переконатись в тому, на яких умовах були укладені договір № 424329-КС-001 від 30 листопада 2021 року із додатковою угодою від 01 грудня 2021 року, що ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами, викладеними в договорі та угоді, а також Паспорті споживчого кредиту.

Встановивши зазначені обставини у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язалася прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами та комісію. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді комісії матеріали справи не містять.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, якими передбачалось, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Апеляційний суд звертає увагу, що наведені Правила втратили чинність 10 червня 2017 року, тобто до укладення ОСОБА_2 та ТОВ «Бізнес Позика» кредитного договору, відтак не підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Апеляційний суд також не може погодитися з посиланням відповідача у відзиві на позовну заяву на нерелевантні правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 20 лютого 2019 року в справі № 666/4957/15-ц, від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15-ц, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу ст. 228 ЦК України нікчемними, у справі № 695/3474/17 про те, що встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту спричиняє істотний дисбаланс прав та інтересів позивача та не відповідає вимогам справедливості.

Апеляційний суд враховує, що такі правові висновки сформульовані Верховним Судом щодо правовідносин, які мали місце до зміни законодавства в сфері споживчого кредитування та до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» та прийнятих на його підставі підзаконних нормативно-правових актів, зокрема Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління Національного банку України від 11 лютого 2021 року № 16.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення комісії ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Разом із тим, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні неодноразово вживається термін «банк», що свідчить про неповне з`ясування судом обставин справи та невстановлення правового статусу учасників справи, оскільки в дійсності судове рішення такого терміну не містить.

Вирішуючи позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення комісії, апеляційний суд виходить із того, що спеціальним законодавством України в сфері споживчого кредитування прямо визначене право позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача, в тому числі і в судовому порядку. Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 3600 грн., за зміну умов кредитного договору в розмірі 900 грн. а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача відповідає вимогам діючого законодавства, і оскільки відповідачем не надано доказів сплати комісії в зазначеному розмірі, вимоги ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення з відповідача комісії в розмірі 4500 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині, а також в частині стягнення судового збору, який було стягнуто судом першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2271,97 грн., із прийняттям нової постанови про задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача комісію в розмірі 4500 грн. та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

В частині задоволення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та прострочених платежів по процентах рішення суду першої інстанції ніким не оскаржене і не є предметом апеляційного перегляду.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн. Таким чином, сукупний розмір судових витрат, які підлягають стягненню, становить 2422,40 + 3633,60 = 6056 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року скасувати в частині відмови в позові про стягнення комісії, а також в частині стягнення судового збору, та прийняти в цій частині нову постанову.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (м. Київ бульвар Л.Українки 26 оф. 411 ) заборгованість за договором № 424329-КС-001 про надання кредиту від 30 листопада 2021 року, яка складається із суми прострочених платежів за комісією 4500 грн., та судовий збір в розмірі 6056 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.