ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3667/24 Справа № 213/2353/23 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №213/2353/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Котляр Тетяна Вікторівна, до Територіальної громади м. Кривого Рогу в особі Виконавчого комітету Криворізької міської ради, Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, третя особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гірників, 52», про визнання членом сім`ї наймача, визнання права користування житлом та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та адвоката Котляр Тетяни Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року,

встановив:

У червні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Котляр Т.В., звернулась до суду з позовом до Територіальної громади м. Кривого Рогу в особі Виконавчого комітету Криворізької міської ради, Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, третя особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гірників, 52» про визнання членом сім`ї наймача, визнання права користування житлом та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача та її представника в судове засідання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Котляр Т.В., просить ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції незаконно, упереджено, з порушенням принципу верховенства права, права на захист своїх прав судом. ОСОБА_1 зазначає, що вона наразі вимушено знаходиться за межами України, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті, а представник позивача ОСОБА_2 не була присутня в судових засіданнях 16 листопада 2023 року, 14 грудня 2023 року з поважних причин, про що повідомляла суд заявами письмово.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Котляр Т.В., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, за наступних підстав.

Відповідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції керувався п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України та виходив з того, що, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи позивач та її представник, повторно не з`явились в судове засідання.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно штампу на позовній заяві вбачається, що 09 червня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Котляр Т.В., звернулась до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із зазначеним позовом. (т.1, а.с. 1-5)

Відповідно ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Статтею 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частина 5 статті 223 ЦПК України передбачає, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Відповідно п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Неявка у судове засідання - це відсутність особи в залі судового засідання під час розгляду справи, незалежно від причин, або залишення зали судового засідання.

Законодавець передбачив право осіб, які беруть участь у справі, брати участь у судових засіданнях, а також гарантії реалізації цього права. Це право витікає з вимог таких принципів цивільного судочинства, як змагальність, диспозитивність, процесуальна рівноправність сторін, демократизм, законність тощо.

Аналізуючи вищевикладені норми міжнародного права та положення ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що підставою для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання є наявність у сукупності таких обставин: належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи та його повторна, тобто двічі поспіль, неявка у судове засідання у призначений для розгляду справи час без поважних на те причин або неповідомлення ним причин неявки.

З матеріалів справи вбачається, що згідно протоколів судового засідання, судові засідання призначалися та відкладалися за різних підстав.

Зокрема, судове засідання призначалось на 14 грудня 2023 року на 12 годину 00 хвилин та на 01 лютого 2024 року на 10 годину 30 хвилин.

13 грудня 2023 року від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 за допомогою сервісу «Електронний суд» до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з її хворобою, тобто представник позивача повідомив суд причини неявки в судове засідання. (т.1, а.с.177)

За таких обставин, враховуючи те, що представником позивача 13 грудня 2023 року була направлена на адресу суду, за допомогою сервісу «Електронний суд», заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з її хворобою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції залишив позовну заяву позивача без розгляду без достатніх правових підстав на це, оскільки відсутня повторність неявки позивача та її представника в судове засідання без належного повідомлення суду про причини неявки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 756/6049/19 (провадження № 61-4177св21) зазначено, що: «залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду. При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що заява про розгляд справи за відсутності позивача ані позивачем, ані його представником подана не була. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача».

Умовою для залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, є саме повторна неявка належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи позивача. При цьому повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та від нього не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17 (провадження № 61-4437св20), від 20 травня 2021 року у справі № 522/13928/15 (провадження № 61-2134св21), від 18 серпня 2021 року у справі № 495/9414/15-ц (провадження № 61-5230св21), від 10 лютого 2022 року в справі № 756/16448/18 (провадження № 61-16720св20), від 30 червня 2022 року у справі № 461/1190/21 (провадження № 61-2956св22).

У справі, що переглядається, відсутня, в розумінні наведених вище норм процесуального закону, повторність неявки позивача та її представника в судове засідання без належного повідомлення суду про причини неявки, а тому у суду першої інстанції не було достатніх підстав для залишення позовної заяви без розгляду в порядку п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України через повторну неявку в судове засідання належним чином повідомленого позивача.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку ст.379 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 369, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Котляр Тетяна Вікторівна, задовольнити.

Ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 24 квітня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста