Дата документу 11.09.2024 Справа № 334/1184/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1184/24 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатюк О.М.
Провадження №22-ц/807/1582/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Бєлки В.Ю., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє піклувальник ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє піклувальник ОСОБА_2 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, Управління соціальної підтримки населення Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради про встановлення юридичного факту, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 , від імені якого діє піклувальник ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, яку в березні 2024 року уточнила, заінтересована особа: Вознесенівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення юридичного факту.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначено, що рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 травня 2021 року у справі №334/4014/20 відмовлено у задоволені її заяви про визнання онука ОСОБА_1 недієздатним.

Постановою Запорізького апеляційного суду м. Запоріжжя від 17.08.2021 року зазначене рішення було скасовано, її заяву задоволено частково обмежено цивільну дієздатність ОСОБА_1 , 1993 року народження, та встановлено над ним піклування.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2021 року у справі №334/8453/21 було встановлено піклування над обмежено недієздатним онуком ОСОБА_1 , призначено піклувальником його бабусю заявника у справі ОСОБА_2 .

Зазначає, що її онук ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства, що підтверджується медичними документами, випискою з акта огляду МСЕК, довідкою до акта огляду МСЕК. Крім того, відповідно до листа КПП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької міської ради №4766-двп від 14.09.2021 року, діагноз легка розумова відсталість внаслідок резідуально-органічного ураження головного мозку з порушенням поведінки онуку було встановлено з 2002 року.

Під час розгляду справи 334/4014/20 про визнання онука недієздатним було призначено та проведено судово-психіатричну експертизу, на розгляд якої було постановлено питання про визначення часу, з якого особа є недієздатною. Проте експерт не надав відповіді на це запитання. У зв`язку із цим її онук позбавлений права на отримання соціальної допомоги відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю».

Зважаючи на те, що оглядом МСЕК встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства, є підстави для визнання його обмежено дієздатним з дитинства. В зв`язку із чим йому може бути проведена виплата державної соціальної допомоги за минулий час.

Просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме визнати, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обмежено дієздатним з дитинства з 2002 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені якого діє піклувальник ОСОБА_2 відмовлено

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє піклувальник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким встановити факт, що має юридичне значення і визнати, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обмежено недієздатним з дитинства з 2002 року.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що жодна норма закону не перешкоджає встановленню юридичного факту, про яке просить заявник, оскільки у справі №334/4014/20 час настання обмеження дієздатності не встановлювався, а експерт ухилявся від відповіді на це питання. Зважаючи на те, що оглядом МСЕК було встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства, є підстави для визнання його обмежено дієздатним з дитинства, а саме з моменту діагностування відповідного захворювання.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заінтересовані особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, Управління соціальної підтримки населення Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідкою апеляційного суду про доставку на їх електронного кабінету судово-повістки-повідомлення про судове засідання ( а.с. 140-141) до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України у відсутності вищезазначених заінтересованих осіб

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.36 ЦК України законодавець у законі прямо пов`язав початок обмеження цивільної дієздатності з набранням законної сили рішенням суду про обмеження дієздатності, а не з моментом виявлення обставин, що можуть бути підставами для обмеження дієздатності. Таким чином ОСОБА_1 є обмеженим у цивільній дієздатності з 27 серпня 2021 року, тобто з моменту набрання законної сили постановою Запорізького апеляційного суду м. Запоріжжя у справі №334/4014/20.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є онуком ОСОБА_2 , який з дитинства страждає на невиліковне хронічне психічне захворювання розлад психологічного розвитку, погранична розумова відсталість.

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про визнання ОСОБА_1 недієздатним та встановлення опіки.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 травня 2021 року у справі №334/4014/20 відмовлено у задоволені заяви (а.с.5).

Постановою Запорізького апеляційного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2021 року у справі N 334/4014/20 було частково задоволено заяву ОСОБА_2 та обмежено дієздатність її онука ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено над ним піклування (а.с.6-8).

Як встановлено в даній постанові суду ОСОБА_1 знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з діагнозом «розлад психологічного розвитку».

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2021 року у справі N 334/8453/21 над обмежено недієздатним ОСОБА_1 було встановлено піклування, піклувальником призначено ОСОБА_2 .. Рішення набуло законної сили 21 грудня 2021 року (а.с.8-10).

Відповідно до висновку судової психіатричної експертизи від 9 грудня 2020 року №526 ОСОБА_1 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легкого розладу особистості й поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку. Ступінь наявних психічних порушень такий, що суттєво впливає (обмежує) на його здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.11-14).

Відповідно до Виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №627008, 08 грудня 2021 року здійснено повторний огляд ОСОБА_1 , встановлено діагноз F70.1, який має третю групу інвалідності, причина інвалідності інвалідність з дитинства, інвалідність встановлена до 01 вересня 2022 року, дата чергового переогляду серпень 2022 року. Висновок про умови праці: підсобним робочим (а.с.15).

Відповідно до листа директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради Паталах Ф. від 14 грудня 2023 року №6065-дпв, ОСОБА_1 з 2002 року неодноразово оглянутий лікарем-психіатром, востаннє 09 серпня 2021 року. Діагноз: легка розумова відсталість внаслідок резидуально-органічного ураження головного мозку з порушеннями поведінки (а.с.17).

ОСОБА_2 звернулася із даною заявою в порядку окремого провадження про встановлення юридичного факту щодо визнання ОСОБА_1 обмежено дієздатним з дитинства з 2002 року з метою отримання соціальної допомоги відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю».

Статтею 293ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно до положень ч. 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі N 632/580/17, провадження N 61-51сво18, зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 320/948/18, провадження N 14-567цс18, вказано, що "у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів".

За змістом ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Частиною 1статті 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до статті 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Отже, законодавець у законі прямо пов`язав початок обмеження цивільної дієздатності з набранням законної сили рішенням суду про обмеження дієздатності, а не з моментом виявлення обставин, що можуть бути підставами для обмеження дієздатності.

Таким чином, є правильні висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_1 є обмеженим у цивільній дієздатності з 27 серпня 2021 року, тобто з моменту набрання законної сили постанови Запорізького апеляційного суду у справі № 334/4014/20.

Крім того, слід зауважити, що відповідно до статті 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Стаття 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначає презумпцію психічного здоров`я.

Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до положень частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно зі статтею 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи.

Згідно з положеннями пункту 2 частини першої статті 105, частини першої стаття 298 ЦПК України призначення експертизи у зазначеній категорії справ є обов`язковим.

Порядок проведення судово-психіатричної експертизи затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року №865, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2018 року за № 719/32171.

Предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Об`єктами експертизи є: матеріали цивільної справи, медична документація, аудіовізуальні матеріали та інша інформація про психічний стан особи, відповідно якої проводиться експертиза.

В межах наявного у цій справі висновку судово-психіатричної експертизи № 526 від 09 грудня 2020 року не встановлено, що ступінь наявних психічних порушень у ОСОБА_1 є такий, що суттєво впливає (обмежує) на його здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними з дитинства, тобто з 2002 року.

Напроти, в п.22 висновку зазначеної експертизи встановлено, що в 2012 році ОСОБА_1 проходив обстеження по лінії РВК в підлітковому відділенні психіатричної лікарні де було зроблено висновок, що «Даних за порушення психічної діяльності не виявлено. Акцентуйовані риси характеру психастенічного кола, низький рівень знань». Ступінь наявних психічних порушень (зниження інтелектуально- мнестичних функцій, невпевненість у собі, підкоряємість, сугестивність) такий, що суттєво впливає (обмежує) на його здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними встановлено саме при теперішньому дослідження, тобто станом на грудень 2020 року ( а.с. 13 зворот а.с. 14).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які просить встановити заявник у заяві про встановлення юридичного факту, який є предметом розгляду у даній справі..

З огляду на зазначене, вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, визначившись правильно з характером спірних правовідносин, та застосувавши закон, що їх регулює, встановивши у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням зібраних у справі доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є обмежено недієздатним з дитинства 2002 року.

Доводи апеляційної скарги, які є подібними доводам заяви про встановлення юридичного факту, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє піклувальник ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 12 вересня 2024 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Бєлка В.Ю.