ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/191/24 Справа № 183/2196/16 Суддя у 1-й інстанції - Дубовенко І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Лопатіна М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Лопатіної М.Ю.,

суддів: - Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за апеляційною скаргою Новомосковської міської ради Дніпропетровської області на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступниками якого виступають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до Територіальної громади в особі Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: Українська товарна біржа, Новомосковська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И ЛА:

Описова частина.

Короткий зміст вимог позовної заяви.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до територіальної громади в особі Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка була дружиною ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на майно, що належало на момент смерті спадкодавцю, в тому числі і на житловий будинок АДРЕСА_1 . У встановлений законом строк позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений будинок їм було відмовлено з тих підстав, що договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_5 придбала цей будинок, не був нотаріально посвідчений.

У зв`язку з чим, позивачі, з урахуванням уточнень, просили суд визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 16,5 кв.м., в тому числі житловою площею 5,2 кв.м., по 1/3 частині за кожним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Визнано за позивачами право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1/3 частині домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 16,5 кв.м., в тому числі житловою площею 5,2 кв.м.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив із того, що спірне домоволодіння, власником якого була ОСОБА_5 , увійшло до складу спадкової маси після її смерті, а тому, оскільки позивачі є спадкоємцями першої черги за законом та їх частки у спадщині є рівними, визнав за позивачами право власності на нього в порядку спадкування за законом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись з таким рішенням суду, Новомосковська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не був повідомлений належним чином про дату час та місце судового засідання. Крім того, суд першої інстанції не дав належної оцінки наявній у справі копії угоди купівлі-продажу спадкового нерухомого майна від 04 серпня 1998 року, яка має очевидні ознаки підробки. Також місцевий суд не з`ясував місцезнаходження оригіналу цієї угоди, не дослідив інвентаризаційну справу на спадковий будинок.

Доводи і заперечення інших учасників справи.

Учасники справи не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є також правонаступниками позивача ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , - адвокат Щербина С.В. просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи до апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Згідно заяви відповідача, він просив справу розглянути без участі його представника, апеляційну скаргу задовольнити.

Третя особа ОСОБА_4 та Новомосковська державна нотаріальна контора також надали до апеляційного суду заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності.

Мотивувальна частина.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачок, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровської області 31 липня 2009 року зроблено відповідний актовий запис №652 (т. 1 а.с.13)

Згідно копії спадкової справи № 588 за 2009 рік, заведеної після смерті ОСОБА_5 , із заявою про прийняття спадщини звернулися позивачі: чоловік - ОСОБА_3 та доньки - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с.45-46).

02 грудня 2010 року на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину на грошові внески в розмірі 1/3 частки після смерті ОСОБА_5 , що знаходяться на рахунках ВАТ «Державний ощадний банк України»; 18 січня 2011 року на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину на грошові внески в розмірі 1/3 частки після смерті ОСОБА_5 , що знаходяться на рахунках ВАТ «Державний ощадний банк України»; 18 січня 2011 року на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину на грошові внески в розмірі 1/3 частки після смерті ОСОБА_5 , що знаходяться на рахунках ВАТ «Державний ощадний банк України» (т. 1 а.с.47-48).

Згідно постанови державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори від 26 березня 2016 року, позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що позивачами наданий правовстановлюючий документ на зазначений будинок - угода купівлі-продажу, що зареєстрована на товарній біржі 04 серпня 1998 року за № 000039 та зареєстрована в Новомосковському бюро технічної інвентаризації 14 серпня 1998 року за реєстровим № 614-6, який нотаріально не посвідчений (т.1 а.с.24).

Згідно відповіді КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради» за № 116 від 17 травня 2016 року, власником домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 на підставі угоди купівлі-продажу нерухомості Української товарної біржі від 04 серпня 1998 року, зареєстрованої за № 000039. Право власності ОСОБА_5 на вказане домоволодіння зареєстрованої в бюро технічної інвентаризації 14 серпня 1998 року за реєстровим № 614 в реєстровій книзі № 6 (т.1 а.с.57).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч. 2 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За вимогами ч. 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Звертаючись до суду з позовом позивачі зазначали, що вони, у відповідності до вимог закону звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , проте нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю ОСОБА_5 , оскільки правовстановлюючий документ на це нерухоме майно не був нотаріально не посвідчений.

Встановлено, що зазначений житловий будинок належав спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі угоди купівлі-продажу від 04 серпня 1998 року, укладеної на Українській товарній та зареєстрованої в Новомосковському бюро технічної інвентаризації 14 серпня 1998 року за реєстровим № 614-6 (т. 1 а.с.25).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємцями першої черги за законом є позивачі, які позбавлені можливості захистити свої права спадкоємців зазначеного майна не інакше як за зверненням до суду з позовом про визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може за огляду на таке.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки зазначений договір купівлі-продажу спадкового будинку укладений 04 серпня 1998 року на Українській товарній біржі, то при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР, Закон України «Про товарну біржу».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції на час укладення договору купівлі-продажу спадкового будинку, далі: Закон) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.

Крім того, статтею 2 Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.

На товарних біржах здійснюються біржові операції, які повинні відповідати сукупності вимог, установлених статтею 15 Закону, згідно з якою угода вважається укладеною на біржі: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

При цьому слід зазначити, що чинним законодавством України на момент вчинення правочину не було передбачено такої форми угоди, як біржова.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Відповідно до статті 42 ЦК Української РСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Водночас згідно зі статтею 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.

За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК Української РСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Однак за загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу нерухомості підлягали нотаріальному посвідченню.

У період укладання договору купівлі-продажу спадкового житлового будинку існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу житлових будинків повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 128 ЦК Української РСР), а відповідно до статті 153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

Отже, положення статті 227 ЦК Української РСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.

Таким чином, договір купівлі-продажу (міни) житлового будинку, укладений на біржі в простій письмовій формі, може бути визнаний недійсним.

Згідно зі статтею 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦК Української РСР по недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі № 754/1466/15-ц (провадження № 61-11804св18), від 26 листопада 2018 року в справа № 205/8493/16-ц (провадження № 61-40951св18).

Крім того, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 липня 1978 року № 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998 року № 15) роз`яснив, з яких підстав угода може бути визнана недійсною судом.

Відповідно до пункту 4 цієї постанови, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини.

Таким чином, угоди щодо придбання на біржових торгах, об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в нотаріальній формі.

Ураховуючи вищевикладене, немає різниці, де фізичні або юридичні особи уклали угоду - на біржі чи поза нею. Тому необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються.

Для договорів купівлі-продажу, міни жилого будинку (стаття 227, 242 ЦК Української РСР) у разі, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, було установлено обов`язкову нотаріальну форму. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємець ОСОБА_5 відповідно до законодавства, яке діяло на час укладання договору купівлі-продажу, набула у власність спадковий будинок, здійснила його реєстрацію в бюро технічної інвентаризації, тому наявні підстави для визнання за позивачами права власності на цей будинок.

Однак, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Крім того, за вимогами ст. 64 ЦПК України ( в редакції на час ухвалення рішення суду першої інстанції), письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

В матеріалах справи (т. 1 а.с.25) знаходиться надана позивачами копія угоди купівлі-продажу від 04 серпня 1998 року, укладена на Українській товарній біржі, не засвідчена належним чином.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів пояснив, що оригінал цього договору у позивачів відсутній, а тому надати його суду для огляду можливості не має.

Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим також довід апеляційної скарги про те, що надана позивачами копія договору купівлі-продажу спадкового житлового будинку від 04 серпня 1998 року не повинна братись судом до уваги, оскільки відповідач ставить під сумнів відповідність цієї копії, а оригінал договору суду не подано.

Крім того, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Новомосковська міська рада Дніпропетровської області посилалась на те, що її не було повідомлено про дату та час розгляду справи судом першої інстанції.

За містом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із положеннями статті 74 ЦПК України, в редакції від 18 березня 2004 року (чинного на момент постановлення оскаржуваного рішення), судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, які разом із розпискою надсилаються поштою рекомендованими листами із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною. Особи, які беруть участь у справі, можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Судова повістка має бути вручена не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

В матеріалах справи не міститься доказів отримання відповідачем судових повісток про розгляд справи судом першої інстанції

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За вимогами п. п.3,4. ч.1 та ч.2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

З урахуванням вищевикладеного, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Новомосковської міської ради Дніпропетровської області задовольнити.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступниками якого виступають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до Територіальної громади в особі Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: Українська товарна біржа, Новомосковська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2024 року.

Судді: