Провадження №: 2-о/336/205/2024
24 квітня 2024 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі судді Галущенко Ю.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, та стягнення аліментів, поданою в порядку окремого провадження, -
Заявник ОСОБА_1 , звернулась до суду із заявою поданою в порядку окремого провадження, в якій просить розірвати шлюб з ОСОБА_2 , зареєстрований 27.07.2018 року, актовий запис № 251; залишити проживати ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 та стягнути аліменти з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Європейський суд зазначає, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави ( рішення у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, рішення у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим кодексом, у порядку, наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.
Відповідно до ч.1. ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.
Згідно з частиною 3 статті 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.
Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу.
Разом з тим, заяву подано лише одним з подружжя, також не надано та письмового договору про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей, а отже на момент подачі позовної заяви подружжя не досягли взаємної згоди щодо зазначених позивачем вимог.
Суддя звертає увагу, що відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається із поданої заяви, ОСОБА_1 , об`єднала в одній заяві декілька вимог, а саме: про розірвання шлюбу, що підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, а у разі взаємної згода подружжя щодо розірвання шлюб та письмового договору про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей в порядку окремого провадження; про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, що має розглядатися у порядку загального позовного провадження.
Разом із цим, позивачем не враховано приписів процесуального закону щодо об`єднання вимог та особливостей розгляду інших заявлених ним вимог про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, оскільки ці вимоги не пов`язані підставами виникнення або доказами із вимогою про розірвання шлюбу, вони регулюються різними нормами права і вирішення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог ст. 161 СК України не залежить від вирішення вимоги про розірвання шлюбу, а так само зі стягненням аліментів. Спільний розгляд, різних не взаємопов`язаних між собою вимог, може лише ускладнити вирішення справи.
При цьому, в справах про розірвання шлюбу передбачена можливість надання сторонам строку для примирення та зупинення в зв`язку з цим провадження у справі, що в свою чергу не передбачено при розгляді справ про визначення місця проживання дитини та стягненні аліментів. Тоді як при вирішенні питань визначення місця проживання дитини необхідно обов`язково залучати по справі орган опіки та піклування, і як наслідок, це може призвести до безпідставного затягування розгляду іншої заявленої вимоги, тому зазначені вище вимоги повинні розглядатися окремо.
Відтак, потрібно роз`яснити позивачу його право вирішити питання щодо розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів шляхом подачі позову на загальних підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).
Таким чином, оскільки зазначені ОСОБА_1 у заяві вимоги не можуть бути об`єднаними в одне провадження та розглядатися разом в порядку одного провадження, тому суддя приходить до висновку, що заяву потрібно повернути позивачу, як це передбачено п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.
Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Керуючись ст. ст.175-178, 187, 191, 274-279, 353 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, та стягнення аліментів, поданою в порядку окремого провадження повернути особі, яка її подала.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Ю.А.Галущенко