У х в а л а

25 березня 2024 року

м. Київ

Справа № 366/1344/23

Провадження № 61-1317ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - позивач), інтереси якого представляє адвокат Даниленко Євгеній Михайлович (далі - адвокат),

на рішення Іванківського районного суду Київської області від 11 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року

у справі за позовом позивача до Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості з виплати доплати за інтенсивність праці, премії, матеріальної допомоги, середнього заробітку за час вимушеного прогулу і за час затримки розрахунку при звільненні та

в с т а н о в и в:

1. У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача:

736,55 грн недонарахованої та невиплаченої доплати за інтенсивність праці;

867 006,69 грн премії за результатами роботи за 2020 рік;

матеріальну допомогу у зв`язку зі звільненням унаслідок ліквідації підприємства у розмірі, що буде визначений після витребування документів у відповідача, але не менше 253 065,00 грн;

середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі, що буде визначений на дату ухвалення рішення, виходячи з дати завершення розрахунків і витребуваних у відповідача документів, але не менше ніж 1 012 259,84 грн.

2. 11 вересня 2023 року Іванківський районний суд Київської області ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив частково:

стягнув із відповідача на користь позивача 736,55 грн недонарахованої та невиплаченої доплати за інтенсивність праці; 126 532,50 грн заборгованості з виплати матеріальної допомоги при звільненні згідно з умовами колективного договору (у розмірі однієї середньомісячної зарплати відповідного працівника); 10 000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; 99,20 грн судового збору;

стягнув із відповідача на користь держави 2 338,92 грн судового збору;

у задоволенні решти вимог відмовив.

3. 19 грудня 2023 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 22 січня 2024 року позивач через адвоката подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

5. 12 лютого 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення цієї ухвали. Позивач (особисто або через адвоката) мав зазначити відомості про наявність або відсутність у нього й адвоката електронних кабінетів, а також уточнити (визначити) межі касаційного оскарження судових рішень.

6. 22 лютого 2024 року адвокат в інтересах позивача подав до Верховного Суду заяву на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху. Повідомив про наявність у нього, у позивача та у відповідача електронних кабінетів. До заяви додав, зокрема, касаційну скаргу у новій редакції, в якій просить:

(1) скасувати зазначені судові рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги, премії та середнього заробітку за час вимушеного прогулу й ухвалити щодо цих вимог нове рішення, згідно з яким стягнути з відповідача 253 065,00 грн матеріальної допомоги у зв`язку зі звільненням внаслідок ліквідації підприємства, 867 006,69 грн премії, 73 633,75 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

(2) залишити в силі рішення судів попередніх інстанцій про стягнення 736,55 грн недонарахованої та невиплаченої доплати за інтенсивність праці і 10 000,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

7. Касаційну скаргу обґрунтував так:

суди попередніх інстанцій неповністю дослідили докази у справі, що призвело до незаконного зменшення розміру матеріальної допомоги при звільненні відповідно до норм, щодо правильності застосування яких відсутній висновок Верховного Суду (статті 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та пункту 5 Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам відповідача, що є додатком № 7 до колективного договору на 2018 - 2020 роки, щодо виплати працівникам відповідача, які пропрацювали на підприємствах зони відчуження від 3 до 5 років, матеріальної допомоги при звільненні). Така допомога при звільненні згідно з колективним договором не є тотожною вихідній допомозі;

суди попередніх інстанцій помилково відмовили у стягненні премії за 2020 рік, неправильно застосували приписи статті 97 КЗпП України, колективного договору та трудового контракту позивача, щодо правильності застосування яких відсутній висновок Верховного Суду. Підставою для виплати премії позивачеві як керівникові відповідача є рішення голови Державного агентства України з управління зоною відчуження (або уповноваженого ним заступника), а не наказ керівника підприємства, як виснував суд першої інстанції. Таке рішення було, тому позивач мав право на отримання премії за 2020 рік. Подальше невидання наказу про виплату цієї премії не є підставою для позбавлення позивача права на її отримання. Виплатити позивачеві спірну премію мали відповідності до його трудового контракту з відповідачем, а не згідно з Положенням про преміювання, що є додатком № 4 до колективного договору;

суди попередніх інстанцій безпідставно не застосували до спірних правовідносин положення статті 41 Конституції України, частини п`ятої статті 235, частини першої статті 40, статті 29-2 КЗпП України, а також численні висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм (зокрема, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 761/36220/17 (провадження № 61-3100св20), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 501/2316/15-ц (провадження № 61-37956св18), від 3 червня 2020 року у справі № 757/32634/16-ц (провадження № 61-37003св18), від 24 червня 2019 року у справі № 645/3039/16-ц (провадження № 61-33994св18); незаконно звузили зміст поняття «вимушений прогул» і фактично легалізували примусову працю, оскільки працівник позбавлений можливості працевлаштуватись в іншому місці. Всупереч праву позивача звільнитись на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України до закінчення двомісячного строку з моменту попередження його про звільнення відповідач в особі вищого органу управління не звільнив позивача із займаної посади ні в день отримання відповідної заяви, ні через 14 днів після її подання. Це є підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі частини п`ятої статті 235 КЗпП України. Твердження відповідача про нарахування заробітної плати позивачеві за період після подання ним заяви про звільнення від 15 вересня 2022 року не відповідає дійсності.

8. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

9. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк (повне судове рішення складене 21 грудня 2023 року) і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1 і 3 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 11 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» про стягнення заборгованості з виплати доплати за інтенсивність праці, премії, матеріальної допомоги, середнього заробітку за час вимушеного прогулу і за час затримки розрахунку при звільненні.

2. Витребувати з Іванківського районного суду Київської області справу № 366/1344/23.

3. Надіслати відповідачеві копію касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити йому право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
В. І. Крат