РІШЕННЯ

Іменем України

30.04.2024 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої - cудді Мартьянова С.М.

за участі секретаря судового засідання Сеньків А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі свого представника, звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, в якому просив суд стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача 50000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 15000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 65000,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 156401 від 30.08.2022 року, складеного інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області, Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 03.10.2022 ОСОБА_1 у справі №464/4076/22 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. в дохід держави з позбавленням права керування Т3 на строк 1 рік.

Постановою Львівського апеляційного суду від 03.02.2023 зазначену постанову скасовано, провадження у справі закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення набрало законної сили.

Позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій службових осіб Департаменту патрульної поліції, які полягали в нероз`яснені йому прав та обов`язків особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; звинувачення в тому, що він є правопорушником та становить небезпеку для оточуючих, що відбувалося привселюдно; прийняття поліцейським протиправного рішення, що виразилось в складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №156401 від 30.08.2022, розглянутого судом першої інстанції без участі правопорушника, постанову котрого скасованого в подальшому судом апеляційної інстанції; не надіслання йому поштовим зв`язком копії постанови про адмінправопоруйення, йому було завдано моральних та психологічних душевних страждань, принижено його честь, гідність та ділову репутацію, втрачено авторитет серед пасажирів, товаришів та цивільної дружини, порушився його сон і виникло відчуття постійної тривоги, він вимушений був звернутись до наркологічного диспансеру та отримати довідку, що не вживає наркотичних та психотропних засобів, чим завдано моральної шкоди.

З метою захисту своїх порушених прав, посилаючись на статті 1167, 1174, 1176 ЦК України, Позивач вирішив звернутись до суду для відшкодування йому моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Отже, скасоване судом рішення посадової особи Департаменту патрульної поліції, що виразилось в складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №156401 від 30.08.2022 та подальшому накладенні адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вказує його протиправність та є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки скасування судом апеляційної інстанції постанови суду 1-ї інстанції про накладення адміністративного стягнення через відсутність складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, та відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини посадових осіб, якими її було завдано.

Позивач оцінює моральну шкоду завдану йому посадовими особами Департаменту патрульної поліції у розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.06.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди.

З метою виконання вимог ч.1ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.

02.08.2023 року на адресу суду від представника казначейства надійшов відзив в якому він посилався на наступні обставини.

Так, Казначейство, яке залучено до цієї справи в якості відповідача не в змозі використати права учасника судового процесу, тому що згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи і не несе відповідальності за протиправні дії чи бездіяльність інших юридичних осіб, а відшкодування шкоди, здійснюється з врахуванням норм Цивільного кодексу України.

Позивачем безпідставно визначено відповідачем Казначейство в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області.

Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215.

Згідно з Положенням Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються.

Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України із своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади.

Стягнення коштів державного бюджету виконується Державною казначейською службою України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Таким нормативно-правовим актом є Порядок виконання рішень про стягнення коштів

державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45).

Пунктом 35 Порядку №845 визначено, що Казначейство (а не територіальний орган Казначейства) здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.»

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» Державній казначейській службі України за бюджетною програмою 3504030 передбачено видатки на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб в сумі 150000,00 грн.

Кошти на відшкодування шкоди завданої державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16).

Позивачем залучено до справи у якості співвідповідача Казначейство, однак будь-яких спільних прав чи обов`язків Казначейства, як державного органу, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів та органів, по відношенню до Позивача немає.

Сам факт стягнення коштів з Державного бюджету чи органу державної влади не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Казначейства чи його територіального органу. Окрім цього, необхідно зазначити, що органи державної виконавчої служби не залучаються до участі у справах, виконання судових рішень по яких входить до їх компетенції.

В даному випадку лише Казначейство (а не територіальний орган Казначейства), виступає органом, який здійснює виконання судових рішень по даній категорії справ. При залученні органу Казначейства до участі у справі у якості співвідповідача, у разі задоволення позовних вимог, на нього безпідставно покладається тягар понесення судових витрат пов`язаних із розглядом справи.

Відтак, зважаючи на зазначене, Казначейство, яке залучено в якості відповідача, може бути залучено до участі у справі виключно в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, зважаючи на те, що лише на Казначейство покладено функції з виконання судових рішень у даній категорії справ.

Таким чином, відповідачем у справі є Держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Таким органом у цій справі є відповідний орган патрульної поліції (дії/бездіяльність якого на думку позивача, спричинили йому моральні страждання, заподіяли моральну шкоду).

Казначейство, яке лише через повноваження щодо виконання судових рішень про стягнення коштів з державного бюджету на відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади не може бути відповідачем у даній справі.

Окрім того, на даний момент рішень, дій (бездіяльності) органу державної влади не визнано незаконними, а тому - відсутні будь-які правові підстави для відшкодування шкоди.

Питання про розмір моральної шкоди повинне вирішуватись з врахуванням загальних обставин справи, і зокрема, з врахуванням таких аспектів як серйозності порушення, особисті обставини позивача та загальний контекст.

Так, у контексті серйозності порушення з матеріальної точки зору мова йде виключно про такі негативні наслідки, як сплата штрафу.

У контексті особистих обставин Позивача теж немає жодного доказу, який би підтверджував, що внаслідок винесення постанови репутація позивача була непоправно зіпсована.

По факту, мотиви позову обґрунтовуються та зводяться до загальних фраз і не підкріплюються жодними доказами.

Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Сам факт скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії/бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Також, визначений позивачем розмірі судових витрат, які він поніс або очікує понести становить 15000,00 грн., що є неспіврозмірним із складністю даної справи.

У зв`язку з вище викладеним просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

09.08.2023 року від представника відповідача Департаменту патрульної поліції на адресу суду надійшов відзив, в якому останній посилався на наступні обставини.

Так, необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести Позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року (справа № 6-440цс16).

Працівники поліції маючи підстави вважати, що позивач ймовірно перебуває у стані наркотичному сп`янінні, діяли виключно на підставі закону, запропонували позивачу пройти огляд на стан сп`яніння.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, не є прийнятим рішенням поліцейського, а є лише вичерпним заходом забезпечення провадження в справі про адміністративні правопорушення, в даному випадку справи про адміністративне правопорушення яка не відбулась.

Стосовно неправомірного звинувачення, такі гучні висловлювання сторони позивача і його представника є лише припущенням, які не мають ніякого підґрунтя для існування, натомість дії працівників поліції неправомірними, або протиправними судом не визнано.

Звинувачувати можна особу у вчиненні злочину, яке пред`явлене державним органом після проведення досудового розслідування. Звинувачення може бути підготовлене на основі доказів, зібраних в ході розслідування, та містити детальний опис вчиненого злочину, а також інформацію про особу, яку обвинувачують. До компетенції працівників патрульної поліції не входить звинувачувати людей у вчиненні злочину.

Також, відповідач зазначає, що представник позивача безпідставно посилається на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», так як відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За положеннями Закону України «Про Національну поліцію», Положення про Департамент патрульної поліції, затверджене наказом Національної поліції України в редакції від 31 жовтня 2016 року за № 1114, патрульна поліція не здійснює оперативно-розшукову діяльність та не є органом досудового розслідування, а тому не є суб`єктом за рішенням якого передбачено відшкодування моральної шкоди у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Наведене свідчить, що представником позивачем не наведено та переконливо не доведено завдання моральної шкоди позивачу, що є його процесуальним обов`язком відповідно до ЦПК України.

Аналогічна позиція викладена у рішенні Сихівського районного суду міста Львова від 08.07.2021 року у справі № 464/5631/20

Саме по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про заподіяння особі моральних страждань, адже попереду у неї є ще розгляд самої справи в межах якого і повинна бути встановлена істина.

Також зазначає, що складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Працівник поліції не завдавав ні матеріальну, ні моральну шкоду, оскільки рішень у зв`язку із складанням протоколу щодо Позивача не приймав. Жодних наслідків щодо Позивача у зв`язку зі складенням протоколу не відбулось, оскільки провадження у справі № 464/4076/22 про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ст. ч.1 ст.130 КУпАП України було закрито Львівським апеляційним судом, а дії поліцейських не були визнані протиправними чи незаконними.

У даній справі такий розгляд було проведено судом, в процесі якого Позивач скористався правами, зокрема на захист та на доведення своєї невинуватості перед незалежним судом.

Таким чином, прохання Позивача стягнути з Управління моральну шкоду є безпідставним, оскільки не має під собою жодного правового підґрунтя. Доводи, наведені Позивачем в обґрунтування завдання йому моральної шкоди, не підтверджуються жодними фактичними даними, а гуртуються тільки на власних домислах Позивача.

Щодо стягнення 15000,00 грн. витрат на надання професійної правничої допомоги, то на підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також виходячи з усталеної правової позиції у таких справах, вважають, що дана правова допомога не відповідає критерію реальності адвокатських витрат із встановленням їхньої дійсності та необхідності.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.03.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Сторони в судове засідання не з`явились, про день час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від представника позивача в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити.

Представник Державної казначейської служби в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з урахуванням позиції викладеної у відзиві на позовну заяву.

Представник Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому зокрема просив суд розглядати справу без їх участі та відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тобто, правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

В силу ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Сихівського районного суду м. Львова від 03.10.2022 року (справа №464/4076/22) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.

Стягнуто ОСОБА_1 в користь держави 496 грн. 20 коп. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного суду від 03.02.2023 року поновлено захиснику правопорушника ОСОБА_1 адвокату Богушу І.М. строк на апеляційне оскарження постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2022 року.

Апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 адвоката Богуша І.М. задоволено, а постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік скасовано.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.130КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку із скасуванням постанови інспектора поліції про притягнення позивача до адміністративної відповідальності із закриттям провадження у справі останній просить відшкодувати моральну шкоду, яку оцінює у 50000,00 грн.

Позивач стверджує, що йому завдано моральної шкоди неправомірними діями та рішенням посадових осіб Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.56 Конституції України визначено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (ч.3 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Окрім того, порядок відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади врегульовано спеціальною нормою, що міститься у ст.1174 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За умовами ч.4ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи даний позов, суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду висловлений у постанові від Великої Палати від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, згідно з яким ст.ст.1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Незгода позивача із прийнятою інспектором патрульної постановою згідно із положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення, яку ним було оскаржене в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження процесуальних рішень інспектора патрульної поліції та не є безумовним та безспірним доказом неправомірності процесуальних рішень, які потягла заподіяння позивачу моральної шкоди.

Сам факт скасування постанови інспектора поліції та закриття справ про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, ураховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду. Наведеними рішеннями суду не установлено усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.4 ст.10 ЦПК України).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02) встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Таким чином, оскільки у цій справі відсутні всі три умови для притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності, зокрема відшкодування моральної шкоди, тому вимоги позивача є необґрунтованими. Доводи відповідачів є слушними, з якими суд погоджується.

Аналогічні висновки зроблені у рішенні Сихівського районного суду м.Львова від 25 липня 2019 року (справа 464/3236/19), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року, яким у задоволенні позову позивача про відшкодування 20000 грн моральної шкоди у зв`язку із скасуванням тих же постанов патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2, ст.125 КУАП, які є підставою позову у даній справі. Судом відмовлено у позові у зв`язку із недоведеністю позову та неналежним суб`єктним складом.

Тим же рішенням спростовують доводи відповідача ДКС України щодо неналежності його статусу як відповідача, адже з урахуванням Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, має бути належним відповідачем у даній категорії справ.

Безпідставними є покликання позивача на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», так як відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За положеннями Закону України «Про Національну поліцію», Положення про Департамент патрульної поліції, затверджене наказом Національної поліції України в редакції від 31 жовтня 2016 року за № 1114, патрульна поліція не здійснює оперативно-розшукову діяльність та не є органом досудового розслідування, а тому не є суб`єктом за рішенням якого передбачено відшкодування моральної шкоди у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Доречними є аргументи відповідачів у цій частині.

Наведене свідчить, що позивачем не наведено завдання йому моральної шкоди, що є його процесуальним обов`язком. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наявність висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.01.2023 року та результати лабораторних досліджень від 06.04.2023 року не можуть свідчити про моральні страждання, та взагалі не є зрозумілим яке відношення мають до даної справи, оскільки були зроблені через чотири вісім місяців після винесення оскарженої позивачем постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи, передбачене ст.55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа указує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно із ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При розгляді даної справи судом не встановлено порушення, невизнання чи оспорення відповідачами прав позивача. Сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення його права, таке підлягає доказуванню у встановленому законом порядку.

З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, у матеріалах справи відсутні.

Розглядаючи прохання позивача, викладене у позовній заяві, про стягнення судових витрат у виді судового збору та витрат на правову допомогу, то такі у зв`язку із відмовою в позові до відшкодування позивачу не підлягають (ст.141 ЦПК України).

Керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 82, 89, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області, , місцезнаходження: м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Відповідач Державна казначейська служба України, , м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Суддя Мартьянова С.М.