УХВАЛА

18 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 295/12440/21

провадження № 61-4823ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Богунського районного суду м. Житомира

від 24 липня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду

від 13 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються на малолітню дитину, та за зустрічним позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються на малолітню дитину.

Позов мотивований тим, що 22 лютого 2017 року між ним та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 253. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 6 лютого 2019 року шлюб між ними розірвано та вирішено питання про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500 грн. Проте, починаючи з березня 2020 року дитина зареєстрована та проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 разом з ним та дитиною не проживає.

Вказував, що 11 червня 2020 року Богунським районним судом м. Житомира видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на його користь аліментів

на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі

1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Зазначав, що наразі ОСОБА_1 офіційно працевлаштована та отримує заробітну плату в розмірі 5 000,00 грн на місяць, будь-які інші офіційні доходи

у неї відсутні. Проте йому відомо, що дохід відповідачки значно перевищує

той розмір доходу, який остання зазначає у всіх документах, що подаються

нею у судових справах.

Посилається на те, що він як одержувач аліментів, має право звернутись до суду для вирішення питання про зміну способу їх стягнення, а також у випадку зміни майнового стану платника звернутись до суду для вирішення питання

про збільшення їх розміру.

Щодо збільшення розміру аліментів вказував, що в мотивувальній частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року у справі

№ 755/7694/20 зазначено, що загальний дохід відповідачки становить близько 15 000,00 грн, що підтверджується актом оцінки потреб сім`ї/особи від 06 березня 2019 року. Крім того, відповідачка проживає у м. Києві, де орендує житло,

що підтверджується договорами оренди квартири. Оренда житла теж потребує значних фінансових витрат. Також ОСОБА_1 витрачає значні кошти на оплату адвокатських послуг. Рівень її життя, який вона відображає у соціальних мережах, значно перевищує той рівень життя, який вона намагається довести в судах. Крім того, ОСОБА_1 неодноразово виїздила за межі України. Стверджував, що дохід ОСОБА_1 дозволяє їй сплачувати аліменти у розмірі, більшому

ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому

для захисту інтересів малолітньої дочки змушений звернутися з цим позовом

до суду.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просив змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Богунського районного суду

м. Житомира від 11 червня 2020 року з ОСОБА_1 на його користь

на малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше

50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягувати

з ОСОБА_1 на його користь на малолітню дитину ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 3 750,00 грн щомісячно, але не менше

50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією, починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили

і до досягнення дитиною повноліття.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів.

Зустрічний позов мотивований тим, що наразі факт проживання малолітньої доньки із батьком ОСОБА_3 жодним документом, зокрема, ані судовим рішенням, ані рішенням органу опіки та піклування, не підтверджено. Натомість

до відзиву додано документи, якими підтверджується той факт, що постійне місце проживання ОСОБА_4 за згодою сторін було визначено разом з матір`ю, однак своїми протиправними діями ОСОБА_3 тимчасово змінив місце проживання доньки.

Вказувала, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, стягнуто

з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітню дочку

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500,00 грн, починаючи

з 20 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 02 травня 2019 року та постановою Верховного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2019 року залишено без змін.

25 березня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

03 квітня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва відмовлено

у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_3 про стягнення аліментів

на утримання малолітньої дитини з ОСОБА_1 у справі № 755/4670/20. Підставою для відмови у видачі судового наказу було те, що між сторонами

вже вирішено спір щодо стягнення аліментів на малолітню дитину ОСОБА_4 .

Таким чином, просила суд припинити стягнення з ОСОБА_1 аліментів

на користь ОСОБА_3 на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 з усіх доходів щомісяця, починаючи з 11 червня 2020 року

і до досягнення нею повноліття за судовим наказом, який виданий Богунським районним судом м. Житомира від 11 червня 2020 року у справі № 295/6490/20

з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 липня 2023 року відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 липня 2023 року лише в частині відмови в задоволенні зустрічного позову.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 липня 2023 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову залишено без змін.

01 квітня 2024 року ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 липня 2023 року

та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року, у якій представник заявниці, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Богунського районного суду

м. Житомира від 24 липня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов про припинення стягнення аліментів задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення

їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені)

за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу

їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом спору в цій справі є вимоги за зустрічним позовом про припинення стягнення аліментів.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, представником заявниці не наведено.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця

не навела інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно

до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre

v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитися з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ

до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі.

У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб

(п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня

2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно

до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах,

де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення

у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 липня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються на малолітню дитину, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про припинення стягнення аліментів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська