ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 401/4031/23

провадження № 22-ц/4809/667/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Перша Світловодська державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),

третя особа - приватний нотаріус Олександрійського нотаріального округу Кіровоградської області Соломоненко Лариса Василівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2024 року у складі судді Гармаш Т.І.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Першої Світловодської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: приватний нотаріус Олександрійського нотаріального округу Кіровоградської області Соломоненко Лариса Василівна, про визнання чинною нотаріально посвідченої довіреності, такою, що підлягає виконанню, вчинити нотаріальні дії.

В обґрунтування позову зазначала, що 24.01.2021 вона та її чоловік ОСОБА_2 подарували своїй доньці ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Світловодського нотаріального округу Кіровоградської області Ганночкою Г.І. та зареєстрований в реєстрі № 139. Позивач вказувала, що після дарування квартири вона та її чоловік залишились зареєстровані та продовжують проживати в даній квартирі.

21.06.2021 її дочка ОСОБА_3 , яка є громадянкою рф, перебуваючи в м.Світловодську, надала їй довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Соломоненко Л.В., строком дії до 21.06.2031.

Зазначала, що 21.10.2023 вона звернулась до Першої Світловодської державної нотаріальної контори з письмовою заявою про посвідчення договору дарування квартири за вищевказаною довіреністю.

Однак 16.10.2023 отримала письмову відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав, викладених у постанові Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 № 719 «Про внесення змін до деяких постанов щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану».

Вважає, що вказані дії нотаріуса порушують її права, визначені ст. ст. 8, 22, 26, 41, 55, 68 Конституції України.

Посилаючись на зазначені обставини, просила ухвалити рішення про визнання чинною нотаріально посвідченої довіреності від 21 червня 2021 року, наданої її дочкою ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Соломоненко Ларисою Василівною та зареєстрованої нею в реєстрі № 626, такою, що підлягає виконанню Першою Світловодською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області, вчинити нотаріальні дії.

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх порушених або оспорюваних прав, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилалася на обставини та норми чинного законодавства аналогічні тим, що були викладені нею у позові.

Зокрема, позивач зазначила, що не погоджується з рішенням суду, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що суд першої інстанції неправильно визначив предмет її позову, вказуючи на те, що вона звернулася з вимогою про визнання чинною довіреності, адже довіреність є чинною, а позов стосується зовсім інших вимог. Зазначала, що звернулася з даним позовом тому, що постановою Кабінету Міністрів України № 719 від 24.06.2022, як гілкою виконавчої влади, нотаріусам фактично заборонено вчиняти нотаріальні дії відносно майна, що належить громадянам російської федерації, громадянство якої має її дочка і яка надала їй зазначену довіреність, нотаріально посвідчену в Україні.

На думку позивача, суд безпідставно відсилає її до іншого способу захисту порушених прав, вказуючи на оскарження відмови вчиняти нотаріальну дію нотаріальною конторою.

Вважає, що з урахуванням вказаних вище обставин і правових норм, дана нотаріально посвідчена в Україні і надана громадянці України довіреність є чинною і підлягає виконанню нотаріальною конторою шляхом вчинення нотаріальних дій.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 24.01.1997 року подарували ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири. (а.с. 7)

Відповідно до копії довіреності від 21.06.2021, посвідченої приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Соломоненко Ларисою Василівною та зареєстрованої в реєстрі за № 626, громадянка російської федерації ОСОБА_3 уповноважила позивача ОСОБА_1 управляти і розпоряджатися всім її майном з правами, які перелічені в тексті довіреності. (а.с. 12)

12 жовтня 2023 року позивач звернулась до Першої Світловодської державної нотаріальної контори Кіровоградської області із заявою про посвідчення договору дарування квартири АДРЕСА_1 на підставі довіреності від 01.06.2021, нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Соломоненко Ларисою Василівною. (а.с. 13)

16 жовтня 2023 року завідувачем Першої Світловодської державної нотаріальної контори позивачу, як довіреній особі, надано відповідь про неможливість посвідчення договору дарування квартири від імені громадянки рф ОСОБА_3 . Роз`яснено, що на підставі Постанови КМУ від 24 червня 2022 року № 719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану», нотаріус відмовляє у її вчиненні. Ці обмеження діють до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, та не поширюються на нотаріальні дії із засвідченням справжності підпису на заяві про вихід з громадянства російської федерації та посвідчення заповіту військовополоненого. (а.с. 14)

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник відповідача та третя особа, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засіданння апеляційного суду не з?явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. При цьому здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї (постанова Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 360/1742/18).

За своєю правовою природою довіреністю є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16).

Таким чином, довіреність є чинною, а визнання дійсним одностороннього правочину допускається тільки для нікчемних правочинів (ст. 219 ЦК України)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом правильно встановлено, що звертаючись до суду із позовною вимогою про визнання чинною та такою, що підлягає виконанню довіреності, позивачем фактично висловлена незгода із відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - посвідчення договору дарування за участю довіреної особи, яка діє від імені громадянки російської федерації.

За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, може відбуватися оскарження нотаріальної дії, відмови у вчиненні нотаріальної дії або ж нотаріального акта.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, так як обраний позивачем спосіб захисту цивільного права з використанням правового механізму, який не передбачений ЦК України, не призведе до захисту її порушеного чи оспорюваного права або інтересу, оскільки одним із способів захисту права, встановленого законом, є оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, оскарження нотаріального акту.

Враховуючи викладене, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції щодо визначення предмету позову ОСОБА_1 .

При цьому, суд звертає увагу, що відмова у задоволенні позову через обрання не ефективного способу захисту не позбавляє позивача права заявити позов про оскарження відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - посвідчення договору дарування.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, а тому підстави для скасування рішення відсутні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК Україниновий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2024 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний