справа № 165/1646/20
провадження №2/165/9/24
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ференс-Піжук О.Р.,

з участю секретаря Король І.С.,

позивача ОСОБА_1 (в режимі ВКЗ)

представника позивача ОСОБА_2 (в режимі ВКЗ)

представника відповідача ОСОБА_3 , (в залі суду),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

23.06.2020 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Карпук А.С. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

Вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_5 . У встановлений Цивільним кодексом України строк, ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, складеним та посвідченим 01 липня 2014 року у місті Нововолинську, зареєстрованим у реєстрі за №56251105, згідно з яким, її померлий батько, усе майно заповідав своїй дочці - ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що за два місяці до смерті - 20 грудня 2019 року, ОСОБА_5 був складений інший заповіт, згідно з яким, усе майно, належне йому на час смерті він заповідає ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - сторонній особі, яку позивач найняла за плату доглядати за ОСОБА_5 , оскільки останній потребував постійного догляду, після перенесеної 22 березня 1988 року виробничої травми на шахті.

Вказує, що після нещасного випадку, стан здоров`я ОСОБА_5 суттєво погіршився, він потребував допомоги у вирішенні повсякденних справ, не міг самостійно себе забезпечити та подбати про себе, був особою з інвалідністю, переніс інсульт, мав параліч. Стверджує, що батько позивача був тяжко хворим, потребував стороннього догляду, який дочка йому забезпечила. Зазначає, що ніяких рішень самостійно приймати він не міг, тому складений заповіт на сторонню особу, яку позивач особисто найняла для догляду за батьком, може свідчити лише про вчинення ОСОБА_4 психологічного тиску на батька позивача, за відсутності бажання та волі особи складати новий заповіт, за яким відповідач ОСОБА_4 є спадкоємцем. Стверджує, що таке рішення належить не волі ОСОБА_5 , а відповідачу ОСОБА_4 , яка використавши хворобу та безпорадний стан ОСОБА_5 , за неможливості усвідомлювати ним значення своїх дій та керувати ними, організувала укладення заповіту.

Позивач зазначає, що заповіт не написано її батьком власноручно, підпис під заповітом не належить останньому, а також наголошує, що нотаріусом не було встановлено дієздатність особи, яка складає заповіт, оскільки у реєстрі нотаріальних дій відсутній запис документа, за яким встановлено особу ОСОБА_5 та відсутня копія такого документа, належним чином завірена заповідачем. Наголошує, що рукописний текст на заповіті, вчиненому ОСОБА_5 у 2014 і у 2019 році містить значні розбіжності у написанні: пропуски букв, складів, недописування слів, нерівномірність лінії рядка, нерівномірність натиску, тощо.

Просить визнати недійсним заповіт, здійснений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Нововолинськ, посвідчений Нововолинською державною нотаріальною конторою та зареєстрований у Спадковому реєстрі під №65278035.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Карпук А.С. позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові, просили їх задоволити. Наголосили, що фізичний та психологічний стан ОСОБА_5 не дозволяв останньому в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій. Не міг самостійно ставити свій підпис, не розумів значення документу, а заповіт від 20.12.2019 не містить необхідних даних про місце його складання і посвідчення. Позивач ОСОБА_1 впевнена, що батько не міг вчинити таке, оскільки завди повторював позивачці, що вона в нього одна і тому у 2014 році склав заповіт на неї. Зазначає, що перед посвідченням заповіту 20.12.2019, не було виклику лікаря, незважаючи на це, що батько за станом здоров`я не розумів де він підписується, а свідків не було. Вважає, що батько ставив підпис ще за відсутності тексту заповіту, який нотаріус, зі слів останньої, друкувала наступного дня в офісі. Представник позивача наголосив, що в реєстрі вчинення нотаріальних дій немає дати посвідчення заповіту. Також зазначив, що вартість повторної косплексної посмертної судово-психіатричної та судово-медичної ескпертизи є непомірно великою для позивача, а тому просили розглядати справу за наявними матеріалами, які досліджені судом та задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала з підстав наведених у відзиві (а.с.43-45). Пояснила, що відповідач ОСОБА_4 дійсно здійснювала догляд за ОСОБА_5 , який хворів і потребував постійного стороннього догляду. При цьому ствердила, що останній до самої смерті був при світлій пам`яті та здоровому розумі. Зауважила, що ОСОБА_1 не наймала відповідача для догляду свого батька, а з ОСОБА_5 ОСОБА_4 познайомила ОСОБА_6 із села Поничів Іваничівського району. Після знайомства ОСОБА_4 з ОСОБА_5 , вони проживали разом однією сім`єю: вели спільне господарство, користувалися спільними коштами. Прожили разом приблизно два роки. Зазначає, що покійний довіряв відповідачу, мав намір з нею одружитися. Однак для проведення реєстрації шлюбу з виїздом до місця проживання, необхідно було пред`явити ряд відповідних довідок, що потребувало часу та належного оформлення. Невдовзі ОСОБА_5 помер.

Зазначає, що ОСОБА_5 вважав ОСОБА_4 своєю дружиною, довіряв їй в цілому, про що свідчать оформленні на її ім`я довіреності на розпорядження його майном, в тому числі транспорним засобом та грошовими коштами на рахунку в банківській установі. Також остання виступала довіреною особою ОСОБА_5 , як пацієнта, що підтверджується декларацією про вибір сімейного лікаря.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , складено заповіт, у відповідності до якого, все рухоме і нерухоме майно, де б воно не знаходилось і з чого воно не складалось, і взагалі, все те, що буде належати на день смерті, і на що він, за законом, матиме право, заповів у рівних частках кожному: дочці ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 . Заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_5 . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_5 і вланоручно підписаний ним у присутності нотаріуса удома за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з його хворобою. Заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі за номером 65278035.

Вважає, що оспорюваний заповіт ОСОБА_5 відповідає нормам законодовства. Особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про його вільне волевиявлення та відповіднісь його волі розпорядження про призначення спадкоємця за заповітом. Вимоги про внесення відомостей про заповіт до Спадкового реєстру виконано. Зміст заповіту повністю відповідає волевиявленню заповідача ОСОБА_5 . Просить відмовити у задоволенні позову. Наголосила, що волевиявлення заповідача ОСОБА_5 , в оспорюваному заповіті від 20.12.2019 було вільним та відповідало його волі, на момент складання заповіт ОСОБА_5 , був дієздатним та на обліку у лікаря-психіатра не перебував.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що біля двох років постійно проживала з ОСОБА_5 , він вважав її своєю дружиною. Вона розпоряджалася його автомобілем, отримувала регресні виплати в Ощадбанку згідно з довіреностями. Ствердила, що укладення заповіту було особистим рішенням ОСОБА_5 . Коли до них прийшов нотаріус, ОСОБА_5 самостійно давав нотаріусу паспорт на підтвердження його особи, підписував власноруч заповіт. У той час ОСОБА_4 знаходилась в кухні. Наголосила, що ОСОБА_5 , до самої смерті був при світлому розумі та добрій пам`яті, все розумів і свідомо зробив розпорядження на випадок своєї смерті.

За клопотанням сторони позивача в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_7 в суді показала, що проживала в одному будинку з ОСОБА_16 з 1966 року. Останніх 2-3 роки він не виходив на вулицю, був особою з інвалідністю, потребував сторонньої допомоги. ОСОБА_17 з ним жила, але коли не запитаєш, то він казав, що сам, в 2019 році впав під будинком. Він ходив не доглянутим, заточувався, сильно похудав.

Свідок ОСОБА_8 в суді показав, що з 1959 року був знайомий з ОСОБА_16 . Бачив зміни в його поведінці останні 2-3 роки, як прийшла ОСОБА_18 до нього. Коли вона стала з ним жити, то ОСОБА_19 перестав виходити на вулицю, був випадок восени 2019 року, що він впав біля гаража, який розташований поряд з будинком. ОСОБА_20 забирала в нього гроші, він завжди був сам, хоча, як особа з інвалідністю 1 групи, потребував постійного стороннього догляду. Зазначив, що не чув такого, щоб ОСОБА_19 хотів одружитися з ОСОБА_21 , це вона швидше настоювала. Він не говорив про зміну заповіту. Свідок показав, що останніх два роки до ОСОБА_22 в квартиру не ходив.

Свідок ОСОБА_9 показала, що знала ОСОБА_23 приблизно п`ятнадцять років. Останніх пів року свого життя ОСОБА_5 був не доглянутим, неохайним, від нього неприємно пахло. Чистий одяг на ньому був тільки тоді, коли приїздила дочка. На думку свідка, доглядальниця приходила до нього пізно вночі. Ближче нового року він йшов з гаража, був розхристаний, шнурівки на взутті не зав`язані. Казав, що я написав папір. Телефонував, питав скільки може зараз коштувати дача, бо він хоче продати. На думку свідка ОСОБА_9 , він був неадекватним. Свідок зазначила, що не була пристуня під час посвідчення оспорюваного заповіту.

Свідок ОСОБА_10 показав, що знав ОСОБА_23 Працювали разом на шахті, де він отримав виробничу травму. Потім в нього стався інсульт. Показав, що з цього часу, як з`явилася відповідач, то ОСОБА_24 став занедбаним, з неприємним запахом. На думку свідка, ОСОБА_25 має намір забрати у дочки ОСОБА_26 батьківську квартиру. Підтвердив, що останній раз бачив ОСОБА_23 в листопаді-грудні місяці 2019 року. Свідок не бачив коли приходила нотаріус і не був пристунім при укладенні заповіту.

Свідок ОСОБА_11 показала, що була сусідкою ОСОБА_27 . Підтвердила, що він дуже любив свою дочку ОСОБА_28 . Перед смертю, бачила його на лавочці. Це було десь в листопаді 2019 року. Він її не впізнавав. Він був не доглянутий, в квартирі все запущено. Догляд у нього був неналежним. При посвідченні заповіту, свідок присутня не була.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що знає сім`ю ОСОБА_23 давно, оскільки її двоюрідна сестра прожила тридцять років з ОСОБА_19 . Підтвердила, що дочка ОСОБА_29 привозила батькові якісні продукти харчування, м`ясне, яке забирала відповідачка. Показала, що ОСОБА_25 телефонувала до неї з мобільного ОСОБА_23 і казала, щоб свідок приходила готувала йому їсти. Пояснила, що перед смертю ОСОБА_24 не усвідомлював своїх дій, говорив, що буде все для ОСОБА_30 . Не може сказати які відносини були у ОСОБА_23 з ОСОБА_31 . Скаржився, що вона мало приходить до нього.

Свідок ОСОБА_13 в суді показала, що зі слів людей знала, що ОСОБА_32 ходить до ОСОБА_22 . Бачила її один раз. ОСОБА_24 був не доглянутим, худим, від нього погано пахло. На думку свідка, він був неадекватним, доглядальниця не виводила його на свіже повітря. Він сам залишався вдома. У квартирі було не прибрано. Влітку 2019 року свідок бачила ОСОБА_23 , він вже не впізнавав, а в лютому місяці 2020 року він помер.Свідку не відомо, коли приходив нотаріус і посвідчив заповіт.

Свідок ОСОБА_33 в суді показав, що як сусід, спілкувався з ОСОБА_16 , який був особою з інвалідністю. Він виходтв на вулицю, будучи безпомічним. Шнурівки на взутті не зав`язував, газову плиту не міг самостійно ввімкнути. Одяг в нього був не випраний, від ОСОБА_23 погано пахло. Років сорок свідок знав ОСОБА_23 , і показав, що він перед смертю був неадекватним. Колись був життєрадісним, а потім сильно схуд, ніхто не готував йому поїсти, Пів року до смерті свідок бачив ОСОБА_23 , розмовлял з ним, він керував автомобілем. Під час спілкування, він підтримував розмову. Казав, що квартира буде дочці, яка до нього призджала кожну неділю. Свідок не може сказати, чи тиснула на ОСОБА_23 його доглядальниця ОСОБА_34 . Під час посвідчення заповіту, свідок присутнім не був.

Свідок ОСОБА_15 , яка є похресницею ОСОБА_23 в суді показала,що відповідач ніякого відношення до майна ОСОБА_23 немає. Він був особою з інвалідністю 1 групи, потребував стороннього догляду, просив ОСОБА_15 , щоб прийшла вколола йому щось протиалергічне. За день до смерті, він був в коматозному стані. Показала, що останнім часом у ОСОБА_23 був простатит, відчувався запах сечі. Ій невідомо якого числа укладався заповіт, з нею ніхто питання стосовно складання заповіту не обговорював. Вона телефонувала ОСОБА_35 на День ОСОБА_36 , то ОСОБА_18 коментувала дзвінок і повідомляла йому, що дзвонить похресниця.

Свідок ОСОБА_37 , яка є дочкою відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_5 вважав ОСОБА_4 своєю дружиною, вони проживали однією сім`єю. Зазначила, що вона неодноразово приходила до них в квартиру, востаннє за двадцять днів до смерті зі своїм сином. Тоді ж зробили фото ОСОБА_5 , який тримав на руках її піврічного сина. На фото він щасливий та усміхнений. Ствердила, що ОСОБА_5 при їхній останній зустрічі був адекватним, розумів значення своїх дій. Також зазначила, що до грудня 2019 року він керував автомобілем. За життя він неодноразово говорив ОСОБА_4 , що має намір усе віддати їй. Також зазначила, що дочка ОСОБА_5 приізджала раз на місяць, отримувала гроші від батька.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердила, ту обставину, що ОСОБА_4 проживала з ОСОБА_5 як дружина, однією сім`єю. Вказала, що саме вона познайомила їх. ОСОБА_5 мав намір укласти шлюб з ОСОБА_4 , але через хворобу ОСОБА_19 не встигли це реалізувати. Вказує, що у них була родина, він сприймав дітей ОСОБА_4 , як своїх. Також зазначила, що ОСОБА_1 приїздила до батька щомісяця, останній завжди з пенсії давав їй гроші. Ствердила, що вона щодня спілкувалася в телефонному режимі з ОСОБА_5 , востаннє за день до смерті. В цій розмові він їй повідомив, що хоче посповідатись, він розумів з ким розмовляє і про що. Також їй було відомо, що він хотів передати ОСОБА_4 майно у власність, однак про його розпорядження майном у заповіті, їй не було відомо.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_3 , показання свідків, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

01.07.2014 ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, а саме все належне йому на день смерті майно, з чого воно б не складалося і де б воно не знаходилось , в тому числі частку квартири АДРЕСА_2 , заповів своїй дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.15,16, 10). Вказаний заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі за номером 56251105, та був посвідчений приватним нотаріусом Бобак Ж.С. (а с.17).

20.12.2019 ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, а саме все належне йому на день смерті майно, рухоме та нерухоме, з чого воно б не складалося і де б воно не знаходилось заповів в рівних частках кожному своїй дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.80 том І). Вказаний заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі за номером 65278035, та був посвідчений нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Бобак О.І. (а с.20, 81 том І).

Як зазначено у ст.1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК.

Позивач, як на підставу визнання заповіту недійсним посилається на те, що спадкодавець був особою похилого віку, хоча законодавством жодних обмежень по відношенню таких людей щодо складання заповіту не існує, мав захворювання, які впливали на його розумові здібності, а також фізичні вади, які не давали змоги йому самостійно підписати заповіт, проте відсутні будь-які медичні записи або інші докази з приводу цього.

Відповідно до п. 1 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу.

Згідно з главою 4 цього Порядку, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

Із показань ОСОБА_38 в судовому засіданні як свідка, встановлено, що вона, як державний нотаріус Нововолинської державної нотаріальної контори сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності ОСОБА_5 не мала, оскільки він чітко сформулював свої наміри, розумів значення своїх дій та їх правові наслідки. Він самостійно висловив своє бажання скласти заповіт, відповів на всі запитання нотаріуса, був при світлому розумі, та виявив свою волю залишити заповіт на все своє майно в рівних частках на користь своєї дочки ОСОБА_39 та ОСОБА_40 . На прохання заповідача, з його слів, за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, заповіт був записаний нотаріусом, вголос прочитаний заповідачем, підписаний ним власноручно, про що свідчить його підпис. Заповіт був посвідчений нотаріусом, після його прочитання та підписання ОСОБА_5 . Крім того, зазначила, що вона вчинила три нотаріальні дії, заповіт та оформила дві довіреності на розпорядження грошовими коштами та рухомим майном ОСОБА_5 , якими надані права ОСОБА_41 . Також наголосила, що ОСОБА_5 виявляв бажання скористатись послугами нотаріуса для посвідчення його підпису на заяві про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_4 , однак вона порадила іншого нотаріуса через свою зайнятість. При цьому вказала, що ОСОБА_5 вважав ОСОБА_42 своєю дружиною. Показала, що в день укладення заповіту, вона тричі приходила до ОСОБА_5 . Вихід до особи реєструвався в журналі виклику особи на місце. Після підписання заповіту були внесені відомості в Реєстр для реєстрації нотаріальних дій, в оригіналі якого вказана дата вчинення нотаріальної дії.

В судовому засіданні представник позивача наголошував на відсутності у копії Реєстру для реєстраціїї нотаріальних дій, який є у матеріцалах справи, дати вчинення нотаріальної дії, зокрема посвідчення оспорюваного заповіту.

Правилами ведення нотаріального дідоводства, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України 22.12.2010 №3253/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.12.2010, №1318/18613, зокрема у розділі VI, встановлено порядок складання та офрмлення нотаріальних документів, а саме п.6.3. передбачено, що Журнал ведеться відповідно до форм установлених цими правилами (додаток 23).

У копії Реєстру, наданого нотаріусом Бобак О.І., міститься реєстровий №3-665, що відповідає реєстровому номеру вказаному у заповіті, укладеному та посвідченому нотаріусом 20.12.2019.

Таким чином, судом не встановлено порушень вимог щодо форми та посвідчення заповіту, у тексті якого міститься дата та місце його складання.

Статтею 1248 ЦК України визначено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Таким чином, статтями 218-235 ЦК України визначено окремі підстави для визнання правочину недійсним чи встановлені підстави нікчемності правочину.

Відповідно до положень статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першоюстатті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

При цьому, діє презумпція психічного здоров`я, оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Так, із висновку судової психіатринчої експертизи №247 (а.с.165-168), проведеної 15.06.2022 за ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 14.06.2021 встановлено, що ОСОБА_5 на будь-який психічний розлад на момент укладання заповіту 20.12.2019 не страждав. Діагностика інших розладів не є компетенцією судового психіатра-експерта. ОСОБА_5 на момент укладання заповіту 20.12.2019 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними повною мірою.

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 25.04.2023 (а.с.231-232) за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 , який посилався на п.23 висновку №247 від 15.06.2022, де вказано, що діагностика інших розладів не є компетенцією судового психіатра експерта, було призначено повторну комплексну посмертну судово-психіатричну та судово-медичну експертизу. Однак ухвала суду була повернута без виконання у зв`язку з неоплатою позивачем витрат на проведення експертизи (а.с.23, ІІ том).

У судовому засіданні експерт-психіатр ОСОБА_43 роз`яснив свій висновок від 15.06.2022 і вказав, що при проведенні експертизи він орієнтувався на медичну документацію, а показання свідків, допитаних судом, слугували допоміжною інформацією. Зазначив, що він є лікарем, має обов`язковий об`єм знань: терапія, неврологія, що необхідно для проведення експертизи. Також пояснив, що що у п.7, п. 11, п.12 висновку були допущені технічні описки. Ствердив, що форма проведення експертизи посмертна, статус особи - визнання правочину недійсним, справа, за якою проводиться експертиза- цивільна. (а.с.165,т.1)

Підставою для визнання правочину недійсним, згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Суд також враховує, що заповідачем ОСОБА_16 впродовж 2019 року вчинялися ряд дій.

12.11.2019 ОСОБА_5 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_4 бути його представником у державних установах і організаціях та провести перереєстрацію на його ім`я на підставі наказу від 29.10.2019 №270-ОД про передачу інваліду транспортного засобу: легковий автомобіль марки ЗАЗ, моделі «Славута» 110308, 2009 року виготовлення (а.с. 47,48).

Також довіреністю від 19.11.2019 (а.с. 49) ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_44 представляти його інтереси щодо розпорядження його вищезазначеним транспортним засобом..

06.12.2019 ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4 виконати усі необхідні дії, пов`язані з укладенням на його ім`я договору оренди земельної ділянки, згідно з рішенням Нововолинської міської ради Волинської області від 29.04.2014 № 36/5 за адресою: АДРЕСА_3 , що підтвердужється довіреністю (а.с.46)

ОСОБА_4 виступала довіреною особою ОСОБА_5 , як пацієнта, що підтверджується декларацією про вибір сімейного лікаря №0001-К31Р-НТ00 (а.с.50).

Таким чином у проміжок часу, в тому числі під час укладання спірного правочину, заповідач здійснював ряд юридично значимих дій, котрі, за визначенням, не може вчинити особа, котра не може надати звіт власним діям та подбати про себе.

Заповіт, як остання воля особи, стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому призначений вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.

При цьому, право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги вищевикладене, те, що судом не встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, а наявність у заповідача ОСОБА_5 хвороби, не свідчить про неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними, що підтверджено висновком судової психіатричої експертизи від 15.06.2022, оскільки докази які б однозначно та безальтернативно вказували на наявність передбачених статті 215 ЦК України підстав визнання правочину недійсним, у матеріалах справи відсутні, а відтак спірний заповіт є чинним і визнанню недійсним не підлягає, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, за таких обставин судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. 12, ст. 13, ст. 141, ст. 263, ст. 264 ЦПК України, ст. 203, ст. 215, ст. 225, ст. 1257 ЦК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту, здійсненого 20 грудня 2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у місті Нововолинськ, який посвідчений Нововолинською державною нотаріальною конторою та зареєстрований у Спадковому реєстрі під №65278035 недійсним, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 .

Представник позивача: адвокат Карпук Андрій Сергійович, РНОКПП НОМЕР_2 , вул. П`ятницька гірка, 12/19, м. Луцьк, 43000.

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП невідомий, АДРЕСА_5 ;

Представник відповідача: ОСОБА_3 , РНОКПП невідомий, АДРЕСА_6 .

Повний текс рішення суду виготовлений 09 вересня 2024 року.

Головуючий підпис Орися ФЕРЕНС-ПІЖУК