Провадження № 2/369/2579/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04.04.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Янченко А.В., за участі секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/17251/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Квартал-Авіа Сервіс» про захист прав споживачів, про визнання пункту договору недійсним та повернення неправомірно нарахованих та сплачених коштів за експлуатаційні послуги, -

в с т а н о в и в:

В жовтні 2023 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Квартал-Авіа Сервіс» про захист прав споживачів, про визнання пункту договору недійсним та повернення неправомірно нарахованих та сплачених коштів за експлуатаційні послуги, згідно якого просив суд визнати пункт 3.3. Договору № 21/11/22-НП-285 від 21 листопада 2022 року про компенсацію витрат на управління/утримання будинку та прибудинкової території, а також житлово - комунальних послуг недійсним, несправедливими та всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (Позивача) та зобов`язати викласти його в наступній редакції: «3.3. Нарахування компенсації витрат за управління/утримання будинку та прибудинкової території та спожиту електроенергію, холодне/гаряче водопостачання та водовідведення, опалення, вивезення побутових відходів розпочинається з дати державної реєстрації права власності на приміщення Стороною 2»; стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Квартал - Авіа Сервіс» () на користь Позивача - ОСОБА_1 (IBAN НОМЕР_1 в АТ «Універсал Банк») неправомірно та безпідставно отримані кошти в сумі 15 003,00 (п`ятнадцять тисяч три гривні 00 копійок) грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 21 листопада 2022 року ОСОБА_1 (надалі - Позивач) набув право власності на нежитлове приміщення загальною площею 66,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 316066607).

Експлуатуючою організацією вказаного вище приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 є ТОВ «Квартал - Авіа Сервіс», (надалі - Відповідач) з якою був укладений Договір № 21/11/22-НП-285 від 21 листопада 2022 року про компенсацію витрат на управління/утримання будинку та прибудинкової території, а також житлово - комунальних послуг.

Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень чинного законодавства, тягар утримання майна у власника майна виникає з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна.

Згідно з абз. 2, ч.2. ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Так, з моменту отримання нежитлового приміщення у власність, позивач щомісяця своєчасно сплачує комунальні та експлуатаційні послуги Відповідачу на підставі виставлених останнім рахунків, що підтверджується квитанціями:

- № HC8M-1XT6-3H55-CBM3 від 20.01.2023 року;

- № 3P26-85E2-41A5-PK8P від 21.02.2023 року;

- № P068-EH49-8BMH-EH69 від 15.03.2023 року;

- № НТ22-2379-5574-ТЕ72 від 11.04.2023 року;

- № 2C3H-BB84-4855-9ECE від 20.05.2023 року;

- № XA4K-H4P5-HAXP-3MT3 від 20.06.2023 року;

- № 8ВКК-Н80А-РЕКМ-ВЕ0В від 19.07.2023 року;

- № ЕЕ22-Е308-51СР-В3К3 від 18.08.2023 року;

- № М2Х7-276В-4ТМ9-А0Х5.

Пунктом 3.3. Договору № 21/11/22-НП-285 від 21 листопада 2022 року про компенсацію витрат на управління/утримання будинку та прибудинкової території, а також житлово - комунальних послуг передбачено, що нарахування компенсації витрат за управління/утримання будинку та прибудинкової території та спожиту електроенергію, холодне/гаряче водопостачання та водовідведення, опалення, вивезення побутових відходів розпочинається з 23 вересня 2021 року.

Відповідно до підпункту 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно з підпунктом 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Позивач вважає, що пункт 3.3. Договору обмежує права позивача як споживача, є несправедливим та порушує чинне законодавство України.

Відповідачем надсилалися повідомлення на електронну пошту позивача про наявність заборгованості по сплаті комунальних послуг в сумі 15 002,92 грн. Також, 05 квітня 2023 року з офіційної електронної пошти Відповідача та нарочно позивачем отримано попередження про обмеження (припинення) надання комунальних послуг 07 квітня 2023 року о 12:00 год. за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення 285 через наявність вищезазначеної так званої заборгованості.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:

- нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги;

- припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Також, 07 квітня 2023 року о 13:47 хв. на електронну пошту позивача відповідачем було надіслано Акт звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2020 року по 30.04.2023 року. В даному Акті відсутнє посилання на Договір, тобто даний Акт був складений та надісланий безпідставно. Відповідачем було нараховано 18 155,81 грн за період з жовтня 2021 року по листопад 2022 року за послуги охорони, утримання будинку та прибудинкової території та вивезення побутових відходів. Тобто, позивач не маючи доступу до нежитлового приміщення, не будучи його власником повинен сплатити так звану надуману відповідачем заборгованість. При цьому послуги охорони приміщення взагалі не передбачено Договором.

Відповідно до абз. 5. пп. 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо прибудинкова територія багатоквартирного будинку не оформлена у власність або користування співвласників багатоквартирного будинку, прибирання та інші послуги з обслуговування території навколо такого багатоквартирного будинку можуть бути включені до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території (у тому числі при визначенні управителя на конкурсних засадах) виключно за згодою споживачів із визначенням на договірних засадах та погодженням з органом місцевого самоврядування меж та площі території, яку співвласники згодні утримувати.

Жодної згоди на включення до кошторису витрат на прибирання та інші послуги з обслуговування території навколо багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення 285 до моменту отримання права власності позивач не надавав, будь-які договори з відповідачем позивач не підписував, тому нарахування за послуги зазначені в Акті є неправомірними та безпідставними.

Проте, 21 квітня 2023 року о 13 год. 50 хв. відповідачем без попередження, умисно було здійснено відключення електроенергії тільки в секції 7 багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому в інших секціях будинку електроенергія не зникала, тобто відключення відбулося безпосередньо за ініціативи відповідача, а не постачальником електроенергії. Приблизно о 15 год. 30 хв. було відновлено електропостачання у секції 7, окрім нежитлового приміщення позивача за № 285. Директор ТОВ «Квартал - Авіа Сервіс» ОСОБА_2 у телефонній розмові повідомив позивачу, що електроенергія не буде відновлена у приміщенні позивача через те, що вони не обслуговують дане приміщення у зв`язку з так званою надуманою «заборгованістю».

В даному житловому комплексі електролічильники нежитлових приміщень знаходяться в окремому технічному приміщення. На прохання позивача надати доступ до свого лічильника відповідачем було безпідставно відмовлено.

О 16 год. 21 хв. 21 квітня 2023 року позивач зателефонував та викликав Національну поліцію. Після зустрічі з представниками поліції позивачем було написано заяву.

Відділом поліції № 1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області була розглянута заява позивача та надано відповідь за вих. № 9954/09/1401104 від 20 травня 2023 року.

Відповідачем було висунуто вимогу до позивача щодо сплати так званої «заборгованості» за період з жовтня 2021 року по листопад 2022 року за послуги охорони, утримання будинку та прибудинкової території та вивезення побутових відходів в сумі 15 002,92 грн для відновлення постачання електроенергії в приміщенні позивача. Таким чином, тобто шляхом шантажування, позивач був змушений сплатити кошти у розмірі 15 002,92 грн. (призначення платежу: «Сплата неправомірно нарахованих коштів за експлуатаційні послуги о/р 7285 нп. Оплатив не добровільно у зв`язку з шантажем ТОВ «Квартал авіа сервіс»), щоб належно користуватися власним приміщенням. Після сплати позивачу надали доступ до приміщення, де знаходиться електролічильник і він особисто відновив електропостачання у своєму приміщенні.

Враховуючи наведене, просив позов задовольнити.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.11.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначене підготовче судове засідання.

13.12.2023 року до суду від представника відповідача надійшли пояснення, згідно яких останній заперечив проти задоволення позову, оскільки позивач не довів, що відповідач нараховував йому, у відповідності до погоджених в Договорі № 21/11/22-НП-285 від 21 листопада 2022 року про компенсацію витрат на управління/утримання будинку та прибудинкової території, а також житлово - комунальних послуг умов, непропорційно велику суму заборгованості за комунальні послуги.

У позивача була наявна заборгованість за комунальні послуги відповідно до умов договору, відповідач не шантажував позивача, а лише надіслав повідомлення про наявність заборгованості та право відповідача припинити надання комунальних послуг.

19.12.2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на пояснення, згідно яких останній заперечив проти доводів відповідача, просив суд задовольнити позов.

Вказав, що позивач перед підписанням договору звертав увагу на п. 3.3. Договору, наполягав, що дана умова є несправедливою відповідно до приписів ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та відмовлявся підписувати договір з такою редакцією п. 3.3.

Позивач підготував Протокол розбіжностей до даного договору та виклав п. 3.3. у наступній редакції: «3.3. Нарахування компенсації витрат за управління/утримання будинку та прибудинкової території та спожиту електроенергію, холодне/гаряче водопостачання та водовідведення, опалення, вивезення твердих побутових відходів розпочинається з дати державної реєстрації права власності на приміщення Стороною-2.»

Після складання протоколу розбіжностей позивач передав договір разом з протоколом розбіжностей особисто (нарочно) директору відповідача за місцезнаходження Товариства. Ознайомившись з даним протоколом відповідач не погодився його підписувати і позивач був змушений підписати Договір у редакції відповідача через шантаж та самовільне, безпідставне відключення електроенергії співробітниками відповідача у приміщенні позивача.

Ухвалою суду від 05.02.2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 04.04.2024 року.

Позивач та представник відповідача подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників справи на підставі наявних в ній доказів.

З урахуванням указаних обставин, в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Суд встановив, що 21 листопада 2022 року ОСОБА_1 набув право власності на нежитлове приміщення загальною площею 66,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 316066607).

Експлуатуючою організацією вказаного вище приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 є ТОВ «Квартал - Авіа Сервіс», , з якою був укладений Договір № 21/11/22-НП-285 від 21 листопада 2022 року про компенсацію витрат на управління/утримання будинку та прибудинкової території, а також житлово - комунальних послуг.

Згідно п. 3.3. договору нарахування компенсації витрат за управління/утримання будинку та прибудинкової території та спожиту електроенергію, холодне/гаряче водопостачання та водовідведення, опалення, вивезення побутових відходів розпочинається з 23 вересня 2021 року.

Позивач вважає, що п. 3.3 договору обмежує права позивача, як споживача, є несправедливим та порушує чинне законодавство.

Статтею 203 ЦК України закріплені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою п`ятою та шостої статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з приписами ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з п. 4 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», позивач є споживачем комунальних послуг.

За змістом ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами комунальних послуг застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 81 ЦПК України, встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, Законом покладено обов`язок доказування на сторони у справі, а в даному випадку саме на позивача покладено обов`язок довести обставини, на які він посилається щодо обґрунтування несправедливості умов укладеного з Відповідачем договору, зокрема в частині нарахування суми заборгованості за комунальні послуги.

Суд погоджується з доводами представника відповідача, що позивач не довів, що відповідач нараховував йому, у відповідності до погоджених в Договорі № 21/11/22-НП-285 від 21 листопада 2022 року про компенсацію витрат на управління/утримання будинку та прибудинкової території, а також житлово - комунальних послуг умов, непропорційно велику суму заборгованості за комунальні послуги.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак:

по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України);

по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін;

по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

Враховуючи, що оспорюваний позивачем договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали потрібний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; на момент укладення спірного договору позивач не заявляв додаткових вимог щодо надання додаткової інформації щодо умов договору та у подальшому виконував їх (про що свідчать банківські квитанції); зміст договору містить повну та достатню інформацію про його умови, права та обов`язки сторін, позивач був ознайомлений з договором, в тому числі і з п. 3.3., та підписав його, тому підстави для визнання недійсним п. 3.3. договору відсутні, оскільки позивачем не надано доказів наявності одночасно всіх ознак, які свідчать про те, що умови договору є несправедливими відповідно до приписів статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, суд звертає увагу позивача, що наданий ним суду протокол розбіжностей до договору від 21.11.2022 року не підписаний директором відповідача ОСОБА_2 .

Щодо позовної вимоги про стягнення неправомірно та безпідставно отриманих коштів в сумі 15 003 грн., суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, відповідно до якої не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тобто, поверненню підлягають кошти, якщо їх виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату або ж у разі недобросовісності з боку набувача.

За відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, такі кошти поверненню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.

Враховуючи, що позивач оплачував послуги на підставі чинного договору, у суді відсутні підстави для повернення грошових коштів.

Посилання позивача на шантаж зі сторони відповідача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Звернення до правоохоронного органу із заявою на неправомірні дії відповідача не може кваліфікуватися судом як шантаж з боку відповідача, за відсутності інших доказів.

Усі інші доводи та твердження сторін не спростовують вищевикладених висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Квартал-Авіа Сервіс» про захист прав споживачів, про визнання пункту договору недійсним та повернення неправомірно нарахованих та сплачених коштів за експлуатаційні послуги.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви відповідно до ст. 141 ЦПК України залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-268, 351, 352, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Квартал-Авіа Сервіс» про захист прав споживачів, про визнання пункту договору недійсним та повернення неправомірно нарахованих та сплачених коштів за експлуатаційні послуги - відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Інформація про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартал-Авіа Сервіс» (08132, Київська обл., Бучанський район, м. Вишневе, вул. Вітянська, буд. 2, прим. 16/3; ідентифікаційний код 38316473).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 25.04.2024 року.

Суддя А.В. Янченко