Справа № 478/1173/24 Провадження № 2-о/478/40/2024
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2024 року с-ще. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:

головуючого судді Томашевського О.О.,

за участю:

секретаря Гулого С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду с-ща. Казанка цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа 1: ОСОБА_2 , заінтересована особа 2: Відділення поліції № 1 Баштанського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області про видачу обмежувального припису,

В с т а н о в и в:

10 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі заявою про видачу обмежувального припису, в якій зазначила, з 2019 року по серпень 2024 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 та проживали однією сім`єю в будинку, який належить заявниці разом зі дітьми заявниці.

Починаючи з червня 2024 року спільне життя заявниці із ОСОБА_2 стало нестерпним, оскільки останній почав систематично проявляти стосовно заявниці безпідставну агресію, цькування, погрози, психологічний тиск, образи нецензурною лайкою. Як зазначає заявниця, ОСОБА_2 систематично вживає алкогольні напої, застосовує фізичну силу проти заявниці, залякує погрозами про вбивство та неодноразово спричиняє тілесні ушкодження.

Як вбачається із заяви, то заявниця зверталась до органу поліції, проте це не забезпечило дієвий та ефективний спосіб захисту заявниці від повторних проявів ОСОБА_2 домашнього насильства по відношенню до нею. Просить суд витребувати відповідні матеріали у відділу поліції.

За таких обставин, посилаючись на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» просила суд видати обмежувальний припис строком на 6 місяців стосовно ОСОБА_2 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити наближатися на відстань меншу ніж на 100 м. до місця фактичного проживання заявниці та її малолітніх дітей; заборонити вести листування, телефоні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення), із заявницею, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Ухвалою суду від 10.09.2024 року провадження у справі було відкрито в порядку окремого провадження. Витребувано з Відділення поліції № 1 Баштанського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області копії матеріалів звернення (адміністративних матеріалів, витягу про порушення кримінального провадження тощо) за заявами ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 та інші компрометуючі матеріали відносно ОСОБА_2 .

На виконання вказаної ухвали суду, листом СПД№ 1 ВП № 1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області від 11.09.2024 року № 4925/65/1-2024 було надано матеріали кримінального провадження № 0000345 порушеного 02.07.2024 року за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Кваліфікація за ч. 1 ст. 122 КК України, матеріали кримінального правопорушення № 0000366 порушеного 08.07.2024 року за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Кваліфікація за ч. 1 ст. 122 КК України та матеріали кримінальних проваджень від 03.09.2024 року №0000035 та №0000034 порушених за фактом незаконного позбавлення волі ОСОБА_1 (ч. ст. 146 КК України) та залишення в небезпеці ОСОБА_1 (ч. 1 ст. 135 КК України).

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 не з`явилася, згідно з поданою до суду заявою просила розгляд справи здійснити за її відсутності, заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Про причини неявки до суду не повідомили.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Основним правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», згідно із пунктом 3 частини першої статті 1 якого домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (пункт 14 частини першої статті 1 зазначеного вище Закону).

До спеціальних заходів протидії домашньому насильству належать такі: терміновий заборонний припис стосовно кривдника, обмежувальний припис стосовно кривдника (п.п. 1, 2 частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях (постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 756/3859/19).

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків (від 21.11.2018 року у справі № 756/2072/18).

Відповідно до пунктів 4-6 частини другої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, серед яких є заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно із пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 09.06.2022 року у справі № 216/4309/21 у вказаній категорії справ: докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді; це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника; докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису.

При цьому, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 26.09.2019 року у справі № 452/317/19-ц).

При вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.02.2020 року у справі № 154/1692/19.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.08.2019 року у справі № 640/23804/18, від 02.09.2020 року у справі №635/4854/19-ц, від 24.02.2021 року у справі № 570/2528/20, від 17.11.2021 року у справі № 755/937/21, від 17.05.2023 року у справі № 713/1745/22.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наданих органом поліції матеріалів, судом встановлено, що 02 липня 2024 року було порушено кримінальне провадження 0000345 за заявою ОСОБА_1 , яка вказала про те, що 29.06.2024 року її чоловік ОСОБА_2 спричинив їй тілесні ушкодження. Досудове розслідування розпочато за ч. 1 ст. 122 КК України.

Як вбачається з висновку експерта № 89/54 складеного 16.07.2024 року у ОСОБА_1 мались численні тілесні ушкодження, які утворились внаслідок дії тупих твердих предметів, і могли утворитись 29.06.2024 року, внаслідок ударів обухом сокири, руками та ногами.

З рапорту помічника чергового ВП від 01.07.2024 року, протоколу прийняття заяви про вчинення злочину від 01.07.2024 року, протоколу допиту потерпілої від 02.07.2024 року та протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою від 26.07.2024 року, ОСОБА_1 вказувала на те, що тілесні ушкодження були отримані нею від свого чоловіка.

Як встановлено судом, 08 липня 2024 року було порушено кримінальне провадження 0000366 за заявою ОСОБА_1 , яка вказала про те, що 07.07.2024 року її чоловік ОСОБА_2 спричинив їй тілесні ушкодження. Досудове розслідування розпочато за ч. 1 ст. 122 КК України.

З рапорту помічника чергового ВП від 07.07.2024 року, протоколу прийняття заяви про вчинення злочину від 07.07.2024 року, протоколу допиту потерпілої від б/д 2024 року та протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою від 26.07.2024 року, ОСОБА_1 вказувала на те, що тілесні ушкодження були отримані нею від свого чоловіка.

З висновку експерта № 97/57 складеного 19.08.2024 року убачається, що у ОСОБА_1 мались численні тілесні ушкодження, які утворились внаслідок дії тупих твердих предметів, і могли утворитись 07.07.2024 року, внаслідок ударів руками та ногами.

Також судом встановлено наявність порушених кримінальних проваджень від 03.09.2024 року №0000035 та №0000034 порушених за фактом незаконного позбавлення волі ОСОБА_1 (ч. ст. 146 КК України) та залишення в небезпеці ОСОБА_1 (ч. 1 ст. 135 КК України), де потерпілою ОСОБА_1 було повідомлено про своє викрадення її чоловіком та залишення її чоловіком в лісосмузі в небезпеці, що вбачається з рапортів чергового ВП від 03.09.2024 року, заяви потерпілої ОСОБА_1 від 28.08.2024 року, протоколу допиту та додаткового допиту потерпілої від 28.08.2024 року.

Таким чином, судом встановлено, що заявниця, як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки неодноразові факти звернення заявниці до органів поліції з приводу вчинення відносно неї дій насильницького та психологічного характеру зі слів заявниці - ОСОБА_2 , повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо заявниці дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником до неї психологічного чи фізичного насильства.

Системність протиправної поведінки підтверджує вірогідність вчинення ОСОБА_2 психологічного чи фізичного насильства щодо заявниці, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що заявницею доведено ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.

Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Відповідно до частини другої статті 350-8 ЦПК України про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Керуючись ст. ст.96, 259, 294, 350-1- 350-8 ЦПК України, суд,

У х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), заінтересована особа 1: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомо), заінтересована особа 2: Відділення поліції № 1 Баштанського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області (Миколаївська область, Баштанський район, с-ще Казанка, вул. Миру, 196) про видачу обмежувального припису задовольнити повністю.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомо), і встановити такі заходи тимчасового обмеження прав та покласти на нього такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися ближче ніж на 100 (сто) метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її малолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилання смс - повідомлення) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановити строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців з дня ухвалення рішення суду.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду про видачу обмежувального припису допустити до негайного виконання.

Рішення не пізніше наступного дня з дня його ухвалення надіслати на адресу Відділення поліції № 1 Баштанського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на профілактичний облік та Казанківської селищної ради.

Повернути матеріали кримінальних проваджень СПД № 1 ВП № 1 Баштанського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області в порядку, визначеному ст. 96 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 11.09.2024 року.

Суддя