Справа № 463/6274/23 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С. І.
Провадження № 22-ц/811/39/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2023 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Господар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2023 року Львівське комунальне підприємство «Господар» звернулися в суд до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 6 573,62 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Остання користується житлово-комунальними послугами, які надаються позивачем. Послуги надаються вчасно та належної якості, однак відповідач лише частково сплачує надані їй житлово-комунальні послуги. За період з 01.05.2018 року по 01.07.2023 року заборгованість за надані послуги з утримання та обслуговування житлового будинку становить 6 573,62 грн. Дану суму просить стягнути з відповідача в примусовому порядку.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Львівського комунального підприємства «Господар» (79010, м. Львів, вул. Личаківська, 75, ) заборгованість за надані послуги з утримання та обслуговування житлового будинку та прибудинкової території за період з 01.05.2018 по 01.07.2020 в розмірі 6 573,62 грн. (шість тисяч п`ятсот сімдесят три гривні, шістдесят дві копійки).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Господар» 2 684 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що нарахування заборгованості позивачем проведено на повноцінну квартиру, однак вона проживає та зареєстрована в гуртожитку, в кімнаті № НОМЕР_2 будинку № НОМЕР_3 в неприватизованій кімнаті, площа якої становить 18,0 кв.м., однак їй непровомірно нараховують плату за житлово-комунальні послуги, які надаються у квартиру АДРЕСА_3 площею 24,4 кв.м.

Також покликається на те, що позивачем не наведено жодних доказів про те, що було розроблено та затверджено типові договори про надання житлово комунальних послуг, в яких як сторона у договорі вона вказана.

Крім того стверджує, що нарахована сума боргу надана позивачем перевищує три роки.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

04 березня 2024 року від Львівського комунального підприємства «Господар» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому міститься прохання апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду оскаржується в частині стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та стягнення витрат на правову допомогу. В іншій частині рішення суду не переглядається.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення боргу, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача утворилась заборгованість з оплати житлово комунальних послуг, яка підлягає стягненню з неї на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідачка проживає у квартирі АДРЕСА_1 , відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки.

Дана квартира є комунальною, її загальна площа 24,40 кв.м. і складається з 1 кімнати, житловою площею 18,6 кв.м.

До житлової площі відповідачки додано 5,8 кв.м., місць загального користування, а саме 1,4 кв.м. спільної вбиральні, 3,4 кв.м. спільного коридору,1,0 кв.м. спільної кухні, і саме тому відповідачці нараховується плата на площу 24,40 кв.м.

Житлово-комунальні послуги мешканцям вказаного будинку надаються позивачем.

Згідно розрахунку заборгованості за період з 01.05.2018 по 01.07.2023 заборгованість за надані послуги з утримання та обслуговування житлового будинку становить 6 573,62 грн.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктами 6, 9, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

При цьому відповідно до п. 12. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Відповідно п. 14 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок індивідуального споживача надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951 цс15 та підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц.

Відтак, з врахуванням наведеного вище навіть за відсутності між сторонами договірних правовідносин у разі надання позивачем житлово-комунальних послуг відповідачам останні зобов`язані оплатити вартість таких, а здійснення ними часткових оплат підтверджує факт визнання ними наявного у них обов`язку щодо сплати таких.

В своїх запереченнях на позовну заяву, а також в апеляційній скарзі, відповідач вказує, що фактично проживає у кімнаті площею 18, 00 кв.м., а відтак житлово комунальні послуги їй мають нараховуватися саме за цю площу. Проте, згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї, загальна площа якою користується ОСОБА_1 та з якої фактично користується послугами ЛКП «Господар» становить 24,4 кв.м.

Крім того, відповідно до Інформаційної довідки Відділу житлового господарства ЛКП «Господар» до житлової площі, що становить 18,6 кв. м., додано 5,8 кв. м. місць загальног користування, а саме: 1,4 кв. м. спільної вбиральні, 3,4 кв. м. спільного коридору, 1,0 кв. м. спільно кухні. Така площа загального користування розрахована з огляду на загальну площу квартир на поверсі яка становить 365,9 кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи, такий розрахунок площі квартири АДРЕСА_4 зумовлений тим, що відповідно до Ухвали Львівської міської ради № 463 від 28.12.2006 року Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова відомчих житлових будинків №№ НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 від ДП ЖКК корпорації "Укрбуд", відповідна будівля була прийнята у власність територіальної громади я житловий будинок.

Зазначений будинок був прийнятий на обслуговування ЛКП «500» від ДП ЖКК корпорації «Укрбуд» із сформованою нумерацією квартир та спільними комунальними вигодами. Квартира АДРЕСА_3 має спільні комунальні вигоди, а саме коридор, санвузол, кухня, що розташовані на четвертому поверсі будинку.

Відтак суд першої інстанції вірно виходив з того, що нарахування за послуги з управління будинком здійснюється із врахуванням користування спільними комунальними вигодами.

Крім того, ОСОБА_1 вже зверталась в суд з позовом до Львівського комунального підприємства «№500», Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», треті особи Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівська міська рада, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» про визнання дій неправомірними, зобов`язання до вчинення дій. В позовній заяві просила здійснити перерахунок нарахованих їй житлово-комунальних послуг та за центральне опалення за останні 3 роки за період з серпня 2013р. по серпень 2016р. виходячи із займаних нею 18,6 кв.м. площі кімнати в будівлі гуртожитку та зобов`язання ЛКП «№500» та ЛМКП «Львівтеплоенерго» в подальшому здійснювати їй нарахування плати за житлово-комунальні послуги виходячи із площі займаної нею кімнати площею 18,6 кв.м. в будівлі гуртожитку.

Рішенням Личаківського районного суду від 02 березня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13.06.2017 року та постановою Верховного суду від 15.07.2019 року в позові ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «№500», Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», треті особи Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівська міська рада, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» про визнання дій неправомірними, зобов`язання до вчинення дій відмовлено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які могли б призвести до скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Приймаючи рішення колегія суддів враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24.04.2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.