Справа № 199/8849/22
(2/199/85/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

17.04.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Носенко Ю.О., за участі представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивовано тим, що 27.08.2008 року відповідач по справі придбала домоволодіння АДРЕСА_1 загальною площею, 74,7 кв.м., житловою площею 55,3 кв.м. 16.04.2010 року сторони уклали шлюб. Вказане домоволодіння перебувало в занедбаному стані, гнилий дерев`яний паркан, приміщення були з середини з глиняними мазаними стінами без штукатурки (гола глина), в цих приміщеннях протікала покрівля та завжди був грибок та сирість.

З 2011 по 2020 роки позивач проводив реконструкцію домоволодіння, замінив паркан на новий з червоної цегли зі сторони вулиці, побудував паркан з боку сусідів з бетону, зніс стару прибудову (прим. 1-2, 1-3) та побудував нову прибудову до житлового будинку, побудував гараж, повністю замінив покрівлю в домоволодінні та почав робити повний капітальний ремонт в домоволодінні із внутрішнім оздобленням житлового будинку (замінив вхідні двері, 5 міжкімнатних дверей, всі вікна замінив на нові, штукатурка, шпаклівка, нова електропроводка, оновив шпалери, утеплив фасад прибудови, тощо) за власні кошти. Весь час проживав разом зі своєю дружиною в цьому домоволодінні, робив в ньому ремонт та поліпшення за власні кошти, адже вважав, що дане домоволодіння залишиться дітям.

Зокрема було знесено приміщення 3-1, площею 10,6 кв.м., приміщення 1-2 площею 8,5 кв.м. та до існуючої частини житлового будинку (приміщення: літ. 1-2, житлова, площа 15,0 кв.м; літ. 1-3, житлова, площа 15,8 кв.м; літ. 1-4, житлова, площа 6,9 кв.м; літ. 1-5, житлова, площа 7,5 кв.м; літ. 1-6, житлова, площа 7,5 кв.м; загальна площа - 52,7 кв.м) були прибудовані приміщення літ. 1-1, коридор, площею 10,8 кв.м; літ. 1-7, кухня, площею 17,0 кв.м; літ. 1-8, санвузол, площею 7,7 кв.м; літ. 1-9, кладова-котельня, площею 5,2 кв.м. Загальна площа нової прибудови складає 40,7 кв.м. Та площа будинку стала - 93,4 кв.м., збільшилася на 18,7 кв.м. Замість приміщення 1-3 та 1-2 збудувані нові приміщення площею 40,7 кв.м. та новий шлакоблочний гараж з оглядовою ямою, літ. «М» (площа 42,4 кв.м., оглядова яма площею 5,2 кв.м.). Згідно висновку судового експерта ОСОБА_4 № 3 від 29.08.2022 року внаслідок реконструкції вартість домоволодіння АДРЕСА_1 зросла в 3,05 рази, тобто збільшилась на 1022751 грн. 25.01.2022 року, шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується рішенням Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2021 року. Просить суд визнати домоволодіння АДРЕСА_1 разом з господарськими будівлями та спорудами об`єктом права спільної сумісної власності сторін, поділити спільне сумісне майно сторін, як подружжя, визнавши за кожним по 1/2 частині домоволодіння АДРЕСА_1 разом з господарськими будівлями та спорудами та визнати за позивачем право власності на частину земельної ділянки кадастровий номер :01:641:0047.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач до судового засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про проведення судового засідання без її участі. В матеріалах справи міститься письмовий відзив відповідача, де вона зазначила, що вона 16.04.2010 року уклала із шлюб з позивачем, який було розірвано у 2021 році. Зазначає, що є хибними доводи позивача про те, що він майже повністю модернізував домоволодіння, що перебувало в занедбаному стані, гнилий дерев`яний забор, приміщення 1-3 та 1-2 були з середини з глиняними мазаними стінами без штукатурки (гола глина), в цих приміщеннях протікала покрівля та завжди був грибок та сирість, тощо. Посилається на те, що дійсно були ремонтні роботи домоволодіння, а саме: добудова кімнати, коридору та ремонт, проте вказані заходи були закінчені на початку 2011 року за її кошти та кошти її батьків. Також вказана добудова та реконструкція не фігурують у документах на право власності, оскільки є самочинний будівництвом. Наголошує на тому, що спірне домоволодіння придбане нею до шлюбу, на підставі договору дарування, отже воно не може бути об`єктом поділу. Позивач не долучив жодного доказу до позову, на які саме кошти він здійснив добудову, ремонт, переобладнання, придбав будівельні матеріали, тощо. Перебудова була закінчена до кінця 2011 року. При цьому деякі ремонтні роботи щодо встановлення паркану та укладення плитки у дворі здійснювались до 2017 року. Здійснення ремонту, добудови було проведено на доходи позивача, з також її матері ОСОБА_5 . При цьому, працівники які здійснювали добудову, ремонтні роботи були найняті за домовленістю її матері та покійної бабусі. Просила відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 16.04.2010 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між сторонами по справі. Шлюб між подружжям було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2021 року.

27.08.2008 року відповідач по справі придбала домоволодіння АДРЕСА_1 загальною площею, 74,7 кв.м., житловою площею 55,3 кв.м., що підтверджується договором-купівлі продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мартиненко Наталією Юріївною за реєстровим № 1596.

Позивачем суду надано висновок судового експерта ОСОБА_4 № 3 від 29.08.2022 року за результатами проведення оціночно-будівельного, будівельно-технічного і земельно-технічного дослідження, відповідно до висновків якої: 1) ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 на дату дослідження складає 1520611 грн. 00 коп. без ПДВ.2) ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 на дату дослідження без здійснення реконструкції житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами складала би на дату дослідження 497860 грн. 00 коп. без ПДВ. 3) ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 внаслідок реконструкції житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами порівняно з ринковою вартістю цього ж домоволодіння без здійснення реконструкції житлового будинку господарчими будівлями і спорудами на дату дослідження 18.05.2022 р. зросла в 3,05 рази, тобто збільшилась на 1022751 грн.

Згідно даних технічних паспортів у будинку було самовільно знесено приміщення 3-1, площею 10,6 кв.м., приміщення 1-2 площею 8,5 кв.м. та до існуючої частини житлового будинку (приміщення: літ. 1-2, житлова, площа 15,0 кв.м; літ. 1-3, житлова, площа 15,8 кв.м; літ. 1-4, житлова, площа 6,9 кв.м; літ. 1-5, житлова, площа 7,5 кв.м; літ. 1-6, житлова, площа 7,5 кв.м; загальна площа - 52,7 кв.м) були прибудовані приміщення літ. 1-1, коридор, площею 10,8 кв.м; літ. 1-7, кухня, площею 17,0 кв.м; літ. 1-8, санвузол, площею 7,7 кв.м; літ. 1-9, кладова-котельня, площею 5,2 кв.м. Загальна площа прибудови складає 40,7 кв.м. Площа будинку стала - 93,4 кв.м., тобто збільшилася на 18,7 кв.м. Демонтовано приміщення 1-3 та 1-2, збудовані нові приміщення площею 40,7 кв.м. Побудовано новий шлакоблочний гараж з оглядовою ямою, літ. «М» (площа 42,4 кв.м., оглядова яма площею 5,2 кв.м.). Під час реконструкції житлового будинку з прибудовою були виконані наступні роботи: роботи з улаштування нових внутрішніх інженерних мереж водопостачання; роботи з улаштування нових внутрішніх інженерних мереж каналізації; роботи з улаштування нових внутрішніх інженерних мереж електропостачання і освітлення; встановлено систему автономного опалення і газопостачання, улаштовано (побудовано) нову зливну яму літ.№14, площа 6,0 кв.м.; викладено мощення з тротуарної плитки, площею 80 кв.м.; зведено нову огорожу по всьому периметру земельної ділянки; зроблено повністю новий ремонт внутрішнього оздоблення домоволодіння, а саме: заміна вхідні двері, 5 міжкімнатних дверей, вікна заміені на нові пластикові, штукатурка, шпаклівка, облаштування гіпсокартонних стін з утепленням, нова стеля в прибудові з ОSB плити задекорована пластиком, оновив шпалери, перекраска стіни, перекрасив частину батарей опалення, додав нові батареї опалення, утеплив фасад прибудови та зашпаклював фасад й покрасив.

Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК, ЦК України.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Можна зробити висновок, що за загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, як і доходи, які воно приносить, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу.

Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

З огляду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2023 у справі № 511/2303/19, яка підлягає врахуванню у розглядуваній справі.

За приписами ч. 2 ст. 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації з моменту прийняття його до експлуатації, а в разі, коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 331 ЦК до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його в експлуатацію та з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього, не будучи житловим будинком, з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, отже, є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю та може бути предметом поділу між подружжям.

Поняття ж самочинного будівництва, правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені у ст. 376 ЦК, яка унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та інших правових актів при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК ). Проте в окремих випадках ст. 376 ЦК передбачає можливість визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Таким чином, поняття «об`єкт незавершеного будівництва» (ч. 3 ст. 331 ЦК ) та «самочинно збудований об`єкт» (ч. 1 ст. 376 ЦК ) мають різний правовий статус та відмінне законодавче регулювання.

Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проєктних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.

Згідно з пунктом 2.3 зазначеної Інструкції не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу, зробив і Верховний Суд України у постановах від 04.12.2013 у справі № 6-130цс13 та від 30.09.2015 у справі № 6-286цс15, а також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 06.03.2019 у справі № 361/4685/17, від 15.04.2020 у справі № 307/3957/14-ц, від 03.06.2020 у справі № 722/1882/16-ц, від 16.03.2021 у справі № 562/542/19, від 15.11.2021 у справі № 279/790/18, від 17.11.2021 у справі № 182/4522/19, від 16.02.2022 у справі № 495/6053/19, від 09.03.2023 у справі № 127/28862/21.

У постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 722/1882/16-ц колегія суддів зазначила, що визнання права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, використані для самочинного будівництва, є неправильно обраним способом захисту цивільного права. З приводу поділу будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких складалися об`єкти незавершеного будівництва на території домоволодіння, суди підкреслили, що така позовна вимога фактично зводиться до узаконення самочинного будівництва у непередбачений законом спосіб, тобто до визнання права власності. Це є неприпустимим, зокрема згідно зі ст. 376 ЦК.

Послідовна і судова практика Великої Палати Верховного Суду у висновку про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво (див. постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16, від 14.09.2021 у справі № 359/5719/17 та від 12.04.2023 у справі № 511/2303/19).

У частині першій статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом з тим відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а згідно з частиною першою цієї статті кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У постанові Верховного Суду від 26 березня 2021 року у справі № 414/277/17 (провадження № 61-2934св19) зазначено, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Верховний Суд погодився із висновком про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог про визнання права власності на сарай, вартість витрачених матеріалів на спорудження якого становить 30 000 грн, оскільки вказаний сарай є самочинним будівництвом, і вказав, що визнання права власності за особою на частину будівельних матеріалів використаних подружжям у процесі будівництва незавершеного житлового будинку, в порядку поділу майна подружжя є законним, проте такі позовні вимоги не заявлялися.

Відповідно до вимог ст. 328 та 329 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна в експлуатацію та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За загальним правилом у разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Разом із тим у розглядуваній справі вимоги про визнання за сторонами спору права на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або присудження відповідної грошової компенсації не заявлялись та судом не вирішувалось, як і відсутні в матеріалах справи відомості про перелік таких матеріалів чи обладнання. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у позовних вимогах щодо визнання домоволодіння АДРЕСА_1 разом з господарськими будівлями та спорудами об`єктом права спільної сумісної власності сторін та поділ його задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом щодо про присудження відповідної грошової компенсації.

Враховуючи зазначене, а також ту обставину, що судом відмовлено в задоволенні вимог позову щодо визнання домоволодіння АДРЕСА_1 разом з господарськими будівлями та спорудами об`єктом права спільної сумісної власності сторін та його поділ, а визнання права власності на частину земельної ділянки кадастровий номер :01:641:0047 є похідним від задоволення тих позовних вимог, вимога позову про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки не підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати позивача віднести за його рахунок.

Керуючись ст.ст. 57,60,62,69-71 СК України, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ відмовити.

Судові витрати позивача віднести за його рахунок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня складання повного рішення апеляційної скарги.

Суддя Руденко В.В.