Головуючий у суді першої інстанції: Пінкевич Н. С.
У Х В А Л А

10 липня 2024 року місто Київ

справа № 752/16470/23

провадження№22-ц/824/12585/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

вирішуючи питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Козирем Сергієм Володимировичем, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2024 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - передано на розгляд до Господарського суду Київської області, де перебуває справа № 911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_3 про неплатоспроможність.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Козир С.В. через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в порядку ст.355 ЦПК України, безпосередньо до Київського апеляційного суду.

31 травня 2024 року Київським апеляційним судом витребувано з Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу № 752/16470/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

20 червня 2024 року з Києво-Святошинського районного суду Київської області до Київського апеляційного суду надійшла справа № 752/16470/23.

В тексті апеляційної скарги представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Козир С.В. виклав клопотання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору. В обґрунтування клопотання зазначає, що розмір судового збору за подання апеляційної скарги складає 605,60 грн., що перевищує 5% розміру річного доходу ОСОБА_1 за період 2023 року.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

За частиною другою статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», яка є спеціальною.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року в справі № 0940/2276/18.

Як видно зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (частина перша статті 8 Закону України «Про судовий збір»), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті): 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Що ж до самих умов, визначених статтею 8, то вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням. Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Щодо третьої умови, визначеної у пункті 3 частини першої статті 8, то законодавець, застосувавши слово «або», не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, в той же час визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тобто особистих майнових та особистих немайнових прав фізичних осіб.

Отже, частина друга статті 136 ЦПК України як загальна норма, що регулює питання звільнення від сплати судового збору, деталізована нормами спеціального закону - статтями 5 та 8 Закону України «Про судовий збір», що свідчить про необхідність при її застосуванні та вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору осіб, не зазначених у статті 5 Закону України «Про судовий збір», застосовувати критерії, визначені статтею 8 цього Закону.

Аналіз пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» дає підстави для висновку про те, що відповідачі у справі не є суб`єктами, на яких поширюється дія цієї правової норми, оскільки вона стосується лише позивачів.

Водночас відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

За практикою щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеною, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії» («Georgel and Georgeta Stoicescu v. Romania»), «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Вимога про сплату судового збору є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Враховуючи наведене, відповідач у справі може за певних обставин (дійсної неспроможності сплатити судовий збір, підтвердженої належними доказами) бути звільненим від сплати судового збору або його сплата може бути відстрочена чи розстрочена, розмір судового збору може бути зменшений судом. Тобто за вказаних обставин, з метою забезпечення права особи на судовий захист стаття 8 Закону України «Про судовий збір» може бути застосована за аналогією закону до іншої сторони спору (частина дев`ята статті 10 ЦПК України).

Суди наділені дискреційними повноваженнями щодо вирішення питання про розстрочення, відстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору. Вирішуючи питання щодо розстрочення, відстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору, суд має враховувати доводи та надані докази у конкретній справі та належним чином викладати мотиви, які мають бути зрозумілі та переконливі для сторони.

На підтвердження майнового стану ОСОБА_1 , її представник - адвокат Козир С.В. надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми нарахованого (виплаченого) доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору ОСОБА_1 за період з 1 по 4 квартал 2023 року, постанову про арешт коштів боржника, постанову про арешт майна боржника, інформацію з Єдиного реєстру боржників, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ухвалу відкриття провадження про неплатоспроможність ОСОБА_1

З наданих відомостей вбачається, що інформація щодо сум нарахованого (виплаченого) доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору - відсутня.

Розмір судового збору за подання апеляційної скарги складає 605,60 грн., що є неспіврозмірним з фінансовим становищем відповідача ОСОБА_1 та перевищує 5% розміру її річного доходу, а тому розмір судового збору обмежує право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, а тому наявні підстави для задоволення клопотання відповідача про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України, ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Подана апеляційна скарга відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України, перешкод для відкриття апеляційного провадження немає.

Відповідно до вимог ст. 359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 354, 356, 359, 360, 361 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити, звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2024 року.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Козирем Сергієм Володимировичем, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Копію ухвали про відкриття провадження разом з копією апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслати учасникам справи і встановити їм строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити учасникам справи, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи (ч. 4 ст. 360 ЦПК України).

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Роз`яснити учасникам справи, що вони мають подати свої заперечення щодо заявленого апелянтом клопотання / якщо такі заявлені/, протягом десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали (ч.3 ст. 359 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя- доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус