КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4010/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретарів судового засідання Крисіної В.О. , Чепур Н.К. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Пухальської Ірини Станіславівни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Українця В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що 31 грудня 2016 року в м. Києві по просп. Науки, 50 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю пішохода ОСОБА_3 та автомобіля марки «Daimler Cachrysler 313 CDL», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 .

З рапорту інспекторів патрульної поліції установлено наступне: автомобіль марки «Daimler Cachrysler 313 CDL», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , збив людину на пішохідному переході, рухаючись в крайній лівій смузі не помітив пішохода за авто, що рухалось у попутному напрямку з правої сторони.

31 грудня 2016 року за цим фактом Голосіївським управлінням поліції ГУ НП у м. Києві порушено кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0012453 за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.

Позивача визнано потерпілим.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав численні травми, у результаті чого тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 17, а саме у період з 31 грудня 2016 року по 05 квітня 2017 року.

Окрім цього, у зв`язку із отриманою в результаті дорожньо-транспортної пригоди травми ока у період з 13 лютого 2018 року по 21 лютого 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділенні №1 міської клінічної лікарні № 3 м. Мінськ, Республіка Білорусь.

У період з 18 березня 2018 року по 23 березня 2018 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 4 та проходив курс відповідного лікування.

З 02 жовтня 2018 року по 22 жовтня 2018 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні №1 Київського міського центру хірургії гриж живота з діагнозом післяопераційна вентральна грижа, яка утворилась внаслідок перенесених у період з 31 грудня 2016 року по 17 лютого 2017 року операцій.

Зазначає, що з часу дорожньо-транспортної пригоди на лікування позивач поніс матеріальні витрати у розмірі 442 516 гривень 69 копійок.

Зазначає, що внаслідок ДТП з урахуванням обсягу і тривалості завданих позивачу фізичних і душевних страждань, тяжкості вимушених змін у його звичайному ритмі життя, позивачу завдано моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 1 000 000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду у розмірі 442 516,69 гривень та моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 гривень. Стягнути судові витрати.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 768,40 гривень судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Пухальською І.С., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , подано апеляційну скаргу.

Вказує, що у зв`язку із тривалим проходженням лікування за період часу з моменту ДТП до звернення з позовом до суду позивачем особисто витрачено 442 516,69 гривень. Оскільки відповідач з моменту вчинення ДТП і до звернення із цим позовом не пропонував жодної допомоги, в тому числі і компенсувати матеріальні витрати, пов`язані з його лікуванням, позивач змушений звернутись до суду.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували наявність підстав, визначених частиною 5 статті 1187 ЦК України для звільнення відповідача від відшкодування заподіяної шкоди.

Звертає увагу, що твердження суду про те, що "відповідач не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода" свідчить про його неуважність і відсутність контролю за дорожньою ситуацією в момент вчинення ДТП. Якби відповідач був уважним і контролював дорожню ситуацію, він міг би уникнути наїзду на пішохода.

З оскаржуваного рішення убачається, що однією з підстав відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди суд уважав, що є доведеною обставина, що "…через дії позивача, які полягали у перебіганні проїжджої частини з грубим порушенням правил дорожнього руху, відповідач не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода". Звертає увагу, що до позовної заяви додано рапорт патрульного поліцейського, який був складений одразу після прибуття на місце ДТП, у якому вказано, що автомобіль відповідача збив людину на пішохідному переході.

Посилається на не вірне застосування судом першої інстанції положень статті 1187 ЦК України.

Вказує, що стягнутий розмір моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень не є обґрунтованим та співмірним із характером, обсягом, тривалістю завданих фізичних та душевних страждань.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

13 листопада 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від адвоката Ігнатенка В.М., який діє в інтересах ОСОБА_4 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Посилається на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги.

Вказує, що не заперечує факту дорожньо-транспортної пригоди. Разом з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди із ухваленим судовим рішенням у справі.

З посиланням на висновки експертів та покази свідка вказує, що відповідач не мав технічної можливості уникнути наїзду на позивача, який згідно витягу з медичної картки стаціонарного хворого під час дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Вказує на хибність доводів адвоката Пухальської І.С. в тій частині, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували наявність підстав, визначених у частині 5 статті 1187 ЦК України.

Вказує на хибність тверджень апеляційної скарги в тій частині, що працівник поліції, який склав рапорт, був очевидцем ДТП, оскільки працівники поліції проїжджали повз місця ДТП лише після зупинки свідком ОСОБА_5 свого транспортного засобу.

Стверджує, що працівник поліції, який склав рапорт, не був очевидцем пригоди, а викладені у рапорті обставини є особистим суб`єктивним судженням інспектора.

Вказує, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ "СК "Нова". Відповідно до полісу страхова сума на одного потерпілого, заподіяна життю та здоров`ю становить 200 000,00 гривень, майну - 100 000,00 гривень, відтак саме у страховика, у разі наявності відповідних підстав для цього, виникає обов`язок з виплати страхового відшкодування у межах суми, яка зазначена у полісі.

Відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Зазначає, що відповідачем не доведено той факт, що всі зазначені у діагнозі травми, виникли саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Звертає увагу, що у попередньому діагнозі, який встановлено лікарями швидкої допомоги, та у діагнозі, який встановлено лікарями Відділення анестезіології та інтенсивної терапії Київської міської клінічної лікарні №17, наявні відмінності, зокрема, щодо встановлення травми, а саме гострої виразки лівого ока.

Жодних доказів на підтвердження того, що вказана хвороба утворилась саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем не надано.

Уважає, що проведення зазначеної в епікризі №2743/370 операції є виключно бажанням ОСОБА_3 , а не необхідністю, яка виникла у зв`язку із травмою, отриманою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вказує, що із направлення на платні медичні послуги відділення ОМХ №1, яке видане нібито третьою міською клінічною лікарнею імені Е.В. Клумова м. Мінськ Республіка Білорусь, ОСОБА_3 самостійно виявив бажання, щоб йому провели операцію - "сквозной кератопластик". При цьому, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які свідчать про необхідність у проведенні зазначеної в епікризі №2743/370 операції, в тому числі направлення лікаря за місцем проживання або будь-якого іншого лікаря, у якого ОСОБА_3 консультувався з приводу необхідності проведення такої операції, та що таку операцію неможливо провести на території України.

Позовна заява та матеріали справи не містять розрахунку витрачених позивачем ОСОБА_3 коштів на проведення цієї операції у Національній валюті України, що свідчить про безпідставне врахування у суму матеріальної шкоди, яку він нібито поніс внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 31 грудня 2016 року, сум у білоруських рублях без їх співвідношення до Національної валюти України.

Зазначає, що самі по собі надані позивачем ОСОБА_3 фіскальні, товарні чеки, рахунки та накладні жодним чином не свідчать про необхідність придбання зазначених у них медичних препаратів та товарів, а також, що ці медичні препарати та товари були призначені лікарем та придбані саме на його лікування.

Стверджує, що розмір витрат на ліки та лікування позивача ОСОБА_3 у цій цивільній справі може бути визначений виключно на підставі витягу з медичної картки №1920 стаціонарного хворого від 10 лютого 2017 року, який складений Відділенням анестезіології та інтенсивної терапії Київської міської клінічної лікарні №17, виписки із медичної карти №1920 стаціонарного хворого, яка складена Відділенням політравми Київської міської клінічної лікарні №17 та виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4458, яка складена Київською міською клінічною лікарнею №4, оскільки саме в них зазначено отримання позивачем ОСОБА_3 медикаментозного лікування.

Звертає увагу, що вказані вище витяги та виписки не містять інформацію про те, що проведення операцій та медикаментозне лікування було здійснено саме за рахунок пацієнта, у цьому випадку за рахунок позивача ОСОБА_3 , а не за рахунок держави.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині визначення розміру моральної шкоди вказує, що обґрунтування адвокатом Пухальською І.С. моральної шкоди, яка нібито завдана ОСОБА_3 , є відмінним від обґрунтувань, вказаних позивачем у позовній заяві.

Зазначає, що заявлений розмір моральної шкоди є необґрунтовано завищеним, не пропорційним та таким, що не відповідає обсягу душевних, емоційних та психологічних страждань, яких позивач зазнав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В судовому засіданні адвокат Пухальська І.С., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , доводи апеляційної скарги підтримала, просила суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат Ігнатенко С.М. заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, відповідача та його представника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції зробив висновок, що ОСОБА_4 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. Суд вказав на недоведеність вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась 31 грудня 2016 року та зробив висновок, що майнова шкода, заподіяна пішоходу (учаснику дорожньо-транспортної пригоди) стягненню із ОСОБА_4 не підлягає.

Визначивши розмір моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень, суд першої інстанції вказав, що у діях відповідача, що призвели до негативних наслідків для позивача, убачається не умисна, а необережна форма вини. Відповідач керував джерелом підвищеної небезпеки, проте через дії позивача, що полягали у перебіганні проїжджої частини з грубим порушенням правил дорожнього руху, відповідач не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода.

Установлено, що 31 грудня 2016 року в м. Києві по просп. Науки, 50 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю пішохода ОСОБА_3 та автомобіля марки «Daimler Cachrysler 313 CDL», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 .

За вказаним фактом Голосіївським управлінням поліції ГУ НП у м. Києві порушено кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0012453 за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, що підтверджується даними витягу (том 1 а.с. 9).

Згідно даних рапорту інспектора поліції 31 грудня 2016 року о 08:50 годині під час патрулювання на робочий планшет отримано завдання "ДТП з потерпілим" за адресою Проспект Науки 50. Прибувши на місце виклику, установлено, що автомобілем Daimler Chrysler 313 CDI під керуванням ОСОБА_4 збито людину на пішохідному переході, який, рухаючись у крайній лівій смузі, не помітив пішохода за авто, що рухалось в попутному напрямку з правого боку (том 1 а.с. 10).

Згідно даних витягу з медичної карти стаціонарного хворого №141 від 10 лютого 2017 року відділенням анестезіології та інтенсивної терапії Київської міської клінічної лікарні №17 ОСОБА_3 поставлено діагноз: поєднана травма. Закрита черепно-мозкова травма. Перелом потиличної кістки з переломом на основу черепа, задню черепну ямку справа, вогнища геморагічного забою лобно-тім`яної ділянки справа, субдуральні нашарування в лобно-тім`яній ділянці зліва, травматичний субарахноїдальний крововилив. Набряк, набухання головного мозку. Закрита травма грудної клітки. Перелом 2-9 ребер зліва, перелом 2-8 ребер справа, двобічний забій та розрив легень. Двобічний пневмоторакс. Перелом лівої ключиці. Перелом кісток тазу: лонної і сідничної з обох боків та крила вертлюгової западини, крила здухвинної кістки зліва, перелом бокової маси крижі зліва. Гостре ушкодження нирок ІІІ ст. Поліорганні недостатність. Гостра виразка рогівки лівого ока. Отримував медикаментозне лікування: 1) Цефтріаксон; 2) Сульнеф; 3) Контралок; 4) Пангрол; 5) Еуфілін; 6) Дуфалак; 7) Допмін; 8) Мезатон; 9) NaCl; 10) КСІ; Глюкоза; 11) Квамател; 12) Метоклопрамид; 13) Метрид; 14) Дексаметазон; 15) Оксибутират Натрію; 16) Ардуан; 17) Фуросемид; 18) Гепарін; 19) Кордарон; 20) Альбуміну розчин; 21) Нутріфлекс; 22) Нестлє- пентамент; 23) Нутрикомб; 24) Фрезубін; 25) Розчин атропіну; 26) Розчин MrSO4; 27) Тігоцил; 28) Нефролес; 29) Солукортеф; 30) Корнігель; 31) Аміномол НЕО. Під час лікування станом на 10 лютого 2017 року перебуває на лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії. Стан пацієнта залишається важким, стабільним. Харчування через шлунковий зонд. Діурез катетером 1900 мл./добу. Стілець самостійний. Рекомендації в лікуванні -продовжити лікування в умовах відділення інтенсивної терапії. (том 1 а.с. 11-12).

Відповідно до Виписки із медичної №1920 стаціонарного хворого, яка складена Відділенням політравми Київської міської клінічної лікарні №17, ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 31 грудня 2016 року по 05 квітня 2017 року з діагнозом: ПТ. ЗЧМТ. Забій головного мозку з формуванням субдуральних геморагічних нашарувань зліва. САК. Лінійний перелом потиличної кістки з переходом на ЗЧЯ. Виразка рогівки лівого ока з перфорацією. ЗТГ. Перелом 1-9 ребер зліва, 1-11 ребер справа. Забій обох легень. Перелом лівою ключиці зі зміщенням уламків. ЗТЖ. Масивна за очеревинна гематома. Перелом кісток тазу: Бокової маси крижі зліва. Перелом тіла здухвинної кістки зліва, обох лонних та сідничних кісток, вертлюжної западини зліва. Полісеротиз. Фібрино-гнійний розлитий перитоніт. Гостре пошкодження нирок III ст. Crush- синдром. Синдром поліорганної недостатності: печінкова недостатність, ниркова недостатність. Підшкірна лапаростомія. Проведено лікування: знеболюючі, антибіотикотерапія, численні плевральні пункції. Виконано операції: 1). Дренування правої плевральної порожнини; 2). Дренування лівої плевральної порожнини; 3) ПХО рани потиличної ділянки; 4). Лапароцентез, дренування черевної порожнини; 5). Накладання АЗФ АО на таз; 6). Трахеостомія; 7). Мікролапаротомія; 8). Лапаротомія, санація черевної порожнини. Лапаротомія; 9). Програмована релапаротомія. Санація. Накладення VAC. Рекомендації в подальшому лікуванні: спостереження хірургом, невропатологом, офтальмологом, травматологом, урологом за місцем проживання; рентгенконтроль через 1 місяць після виписки; ліжковий режим протягом місяця; активні рухи в суставах в ліжку; фракційне промивання сечового міхура декасаном 4 р.д.; масаж; знеболюючі при болях; дихальна гімнастика (том 1 а.с. 14-15).

Згідно даних епікризу №2743/370 убачається, що ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в 1-му офтальмологічному відділенні 3-го Міської клінічної лікарні м. Мінську з 13 лютого 2018 року по 21 лютого 2018 року з діагнозом: стан після неодноразових кератопластик, перфорація рогівки (грудень 2016), вторинна глаукома, ускладнена катаракта лівого ока. Супутній діагноз хронічний вірусний гепатит С, генотип 3А з мінімальним ступенем активності. Хронічний безкамінний холіцестит. Хворому проведена операція: трансплантація донорської тканини: наскрізна субтотальна кератопластика+імплатнація ИОЛ CZ70BD+21.0 з фіксацією у склері (а.с. 16-17).

Згідно даних Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4458, складеної Київською міською клінічною лікарнею №4, ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 18 березня 2018 року по 23 березня 2018 року з діагнозом: Стан після судомного нападу. Залишкові явища, перенесеної полі травми (12.2016). Лікування: 1). Лізін; 2). MrSO4;3). Реосорбілакт; 4). Карбатазенін; 5). Діклофенал; 6). Дексанін. Під наглядом невролога пол-ки карбатазенін 2 р.д. (том 1 а.с. 18-19).

Відповідно до даних Виписки №3684 із медичної картки стаціонарного хворого від 22 жовтня 2018 року, яка складена Хірургічним відділенням №1 Київського міського центру хірургії гриж живота, ОСОБА_3 у період з 02 жовтня 2018 року по 22 жовтня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: Післяопераційна вентральна грижа. Суп.: ІХС. Дифузний кардіосклероз. ХНК І ст. Стан після політравми, стан після ЗЧМТ: Забій головного мозку з формуванням субдуральних геморагічних нашарувань ліворуч Стан після пересадки рогівки лівого ока. Гепатит С . Операція: Герніолапаротомія, вісцероліз, алопластика інтраперитонеальна (том 1 а.с. 20).

Згідно даних висновку експертів за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №29705/29706/18-52 від 28 лютого 2019 року, проведеної в рамках кримінального провадження №0012453 від 31 грудня 2016 року враховуючи наведені водієм ОСОБА_4 розташування автомобіля марки «Daimler Cachrysler 313 CDL», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед пригодою відносно меж проїзної частини та розташування місця наїзду вказаного транспортного засобу на пішохода ОСОБА_3 в сукупності з локалізацією пошкоджень на даному автомобілі (на його правій кутовій боковій частинах кузову), обов`язковою умовою контактування автомобіля та тіла пішохода встановленого характеру є маневрування автомобіля марки «Daimler Cachrysler 313 CDL», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ліворуч, що наглядно продемонстровано на рис. 1. При цьому, наведені пояснення пішохода ОСОБА_3 не містять повного комплексу зближення наведеного вище транспортного засобу та пішохода перед пригодою, що не дає можливості підтвердити чи спростувати пояснення пішохода ОСОБА_3 на предмет їх технічної спроможності (том 1 а.с.24-34).

З даних висновку експерта убачається, що наїзд автомобіля марки «Daimler Cachrysler 313 CDL», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_3 мав місце в світлу пору доби в межах населеного пункту, при цьому безпосередньо наїзд мав місце:

- поза межами дорожньої розмітки 1.14.1 ПДР (у відповідно до пояснень водія автомобіля марки «Daimler Cachrysler 313 CDL», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 ). За такої умови, в даній дорожній обстановці, водій автомобіля марки «Daimler Cachrysler 313 CDL», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 12.3 ПДР України;

- в межах дорожньої розмітки 1.14.1 ПДР, тобто пішохід ОСОБА_3 перед пригодою здійснював перехід проїзної частини по нерегульованому пішохідному переході, де й мав місце наїзд (у відповідності до пояснень пішохода ОСОБА_3 ). При наведених умовах розвитку даної пригоди, в дорожній обстановці, що склалась, з технічної точки зору, водій автомобіля марки «Daimler Cachrysler 313 CDL», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 18.1, 12.4 ПДР України.

Враховуючи наведені вище вимоги ПДР України (в частині визначення термінів «небезпека для руху» та «перешкода для руху»), а також враховуючи рух пішохода ОСОБА_3 по проїзній частині справа наліво відносно напрямку руху автомобіля марки «Daimler Cachrysler 313 CDL», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , (виходячи з пояснень водія ОСОБА_4 ), можна дійти висновку, що дану ситуацію можна позиціонувати як саме небезпечну для руху водію ОСОБА_4 , при якій єдиним доцільним та передбаченим вимогами ПДР України шляхом уникнення пригоди з боку вказаного водія було негайне зниження швидкісного режиму керованого ним автомобіля аж до повної зупинки транспортного засобу. В свою чергу, вимогами п. 18.1 ПДР України (відносно якого регламентуються дії водія ОСОБА_4 , виходячи з пояснень пішохода ОСОБА_3 ) з моменту виявлення водієм пішохода, що знаходиться на нерегульованому пішохідному переході, передбачено зниження швидкості руху керованого ним транспортного засобу, за необхідності до повної зупинки транспортного засобу, для надання переваги в русі пішоходу.

З висновків, зроблених експертами КНДІСЕ, убачається, що в категоричній формі підтвердити чи спростувати пояснення пішохода ОСОБА_3 експертним шляхом не можливо з причин, наведених у дослідницькій частині.

Експертами також зазначено, що враховуючи наведені водієм ОСОБА_4 місце розташування автомобіля марки «Daimler Cachrysler 313 CDL», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед пригодою відносно меж проїзної частини та розташування місця наїзду вказаного транспортного засобу на пішохода ОСОБА_3 в сукупності з локалізацією пошкоджень на даному автомобілі (на його правій кутовій боковій частинах кузову), обов`язковою умовою контактування автомобіля та тіла пішохода встановленого характеру є маневрування автомобіля ліворуч. Враховуючи умови виникнення даної пригоди, що викладені у поясненнях пішохода ОСОБА_3 , водій ОСОБА_4 мав технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб до лінії руху пішохода шляхом застосування екстреного гальмування, при умові його руху з допустимою на даній ділянці дороги швидкістю руху (60 км/год). Вирішити поставлене питання щодо наявності у водія ОСОБА_4 технічної можливості уникнути даної пригоди, виходячи з пояснень водія ОСОБА_4 , неможливо з причин, наведених в дослідницькій частині. За умов розвитку пригоди, що викладені в поясненнях пішохода ОСОБА_3 , дії водія ОСОБА_4 з технічної точки зору не відповідали вимогам п.п. 18.1, 12.4 ПДР України та вказана невідповідність знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Вирішити поставлене питання щодо оцінки дій водія ОСОБА_4 відносно вимог ПДР України, виходячи з пояснень водія ОСОБА_4 , неможливо з причин, наведених в дослідницькій частині.

15 липня 2019 року старшим слідчим СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 0012453 від 31 грудня 2016 року, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (том 2, а.с. 92-100).

Із змісту постанови убачається, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 1626/Е від 13 грудня 2017 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, які у своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

Також у постанові вказано, що згідно висновку експерта №12-1/765 від 06 червня 2017 року, проведеного експертами Київського НДЕКЦ МВС України, відповідно до версії водія ОСОБА_4 , швидкість руху керованого ним автомобіля перед дорожньо-транспортною пригодою становила 60 км/год З технічної точки зору при застосуванні екстреного гальмування на відрізку дороги довжиною (41.1…42.8) м до місця зупинки автомобіля швидкість руху вказаного транспортного засобу зменшувалась від 60 км/год до 0 км/год. У показаннях водія ОСОБА_4 в частині вказаного ним місця наїзду на пішохода, суперечностей технічного характеру не виявлено.

Згідно тексту постанови вказано, що приймаючи до уваги покази усіх учасників події, покази свідка та висновки судових автотехнічних експертиз, а також беручи до уваги, що під час досудового розслідування не добуто будь-яких інших доказів, окрім наявних в матеріалах провадження слідство прийшло до висновку, що в діях водія автомобіля "Daimler Chrysler 313 CDI" ОСОБА_4 відсутні порушення вимог Правил дорожнього руху України, та відповідно відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України (том 2 а.с. 92-100).

Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №1 від 09 серпня 2019 року постанову від 15 липня 2019 року про закриття кримінального провадження скасовано (том 2 а.с. 101-102).

Окрім того, з матеріалів справи убачається, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 23 липня 2021 року скаргу представника потерпілого ОСОБА_3 - адвоката Марфіна В.В. на постанову старшого слідчого Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 10 лютого 2021 року про закриття кримінального провадження № 0012453, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 грудня 2016 року, подану в порядку статті 303 КПК України, задоволено. Постанову старшого слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві Товби С.В. від 10 лютого 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0012453, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 грудня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 268 КК України - скасовано. Повернуто матеріали кримінального провадження № 0012453, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 грудня 2016 року, до СВ Голосіївського УПГУ НП у м. Києві для подальшого продовження досудового розслідування.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду першої інстанції про відмову в частині відшкодування матеріальних збитків з посиланням на недоведеність вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України).

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер.

Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 1193 ЦК України).

Згідно частини 3 статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною 1 статті 1195 цього Кодексу (витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо), у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина 2 статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Подібні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 336/3665/16-ц (провадження № 61-44173св18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21 (провадження № 61-4095св22).

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Верховний Суд у постанові від 29 грудня 2022 року в справі № 642/4882/20 (провадження № 61-8847св22) дійшов правового висновку, що шкода, спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права, власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише внаслідок спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

У цій справі відсутні докази того, що матеріальні збитки завдано позивачу внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Окрім того, колегія суддів констатує, що у цій справі відсутні докази на підтвердження того, що груба необережність позивача (зокрема, перебування у нетверезому стані) сприяла виникненню або збільшенню шкоди

Відтак висновки суду першої інстанції в частині відмови у стягненні матеріальних збитків є помилковими.

Доводи відзиву відповідача в тій частині, що відповідальність за завдані збитки має нести страхова компанія, в якій застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача, відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 31 грудня 2016 року. До суду із цим позовом позивач звернувся в грудні 2019 року.

В серпні 2022 року відповідачем в суді першої інстанції заявлено клопотання про прийняття копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ СК «Нова» №АЕ/8234093.

Ухвалою суду від 10 серпня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у прийнятті цього доказу та залучення до участі у справі в якості третьої особи страхової компанії ПрАТ СК «Нова» з підстав пропуску установленого законом строку для вчинення таких процесуальних дій.

Згідно пункту 33.1.4. статті 33 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_4 вказав, що не подавав страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 31 грудня 2016 року.

Оскільки ОСОБА_4 , як водій транспортного засобу, причетний до дорожньо-транспортної пригоди, повідомлення страховику не надавав, колегія суддів відхиляє доводи відповідача в тій частині, що у цьому випадку відповідальність має нести страхова компанія.

Вирішуючи питання про розмір матеріальних збитків, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, апеляційний суд виходить із такого.

Звертаючись до суду із позовом, позивач вказав, що розмір матеріальних збитків, пов`язаних із дорожньо-транспортною пригодою, становить 442 516,69 гривень.

Проте, згідно матеріалів справи підтверджено належними доказами (надано фінансові документи) витрати на лікування у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП на суму у розмірі 299 081,13 гривень.

При цьому, колегія суддів не убачає підстав для прийняття як доказів та відповідно стягнення таких витрат:

- том 1 аркуш справи 36 - квитанція на суму 5 044,99 гривень не приймається у зв`язку із неякісною копією квитанції, з якої неможливо встановити придбані товари;

- том 1 аркуш справи 51 - квитанція на суму 2 922,90 гривень не приймається у зв`язку із неякісною копією квитанції, з якої неможливо встановити придбані товари;

- том 1 аркуш справи 53 - квитанція на суму 232,35 не приймається у зв`язку у зв`язку із неякісною копією квитанції, з якої неможливо встановити придбані товари;

- том 1 аркуш справи 54 - квитанція на суму 179,75 гривень не приймається у зв`язку із неякісною копією квитанції, з якої неможливо встановити придбані товари;

- том 1 аркуш справи 57 - квитанція на суму 59,00 гривень не приймається у зв`язку із тим, що товаром, придбаним згідно чеку, є "м`яч вініловий малий 7,5 см";

- том 1 аркуш справи 60 - квитанції на суму 125,20 гривень та 9,55 гривень не приймаються у зв`язку із неякісними копіями квитанцій, з яких неможливо встановити придбані товари;

- том 1 аркуш справи 62 - квитанція на суму 592,38 гривень не приймається у зв`язку із неякісною копією квитанції, з якої неможливо встановити дату придбання товару і, як наслідок, віднести зазначені у квитанції товари до витрат позивача;

- том 1 аркуш справи 75 - квитанція на суму 3 195,40 гривень не приймається у зв`язку із неякісною копією квитанції, з якої неможливо встановити придбані товари;

- том 1 аркуш справи 77 - квитанція на суму 40,00 гривень не приймається у зв`язку із придбанням в ПП "МакДональдз Юкрейн Лтд" товарів «санді полуничне» та «американо середнє»;

- том 1 аркуш справи 78 - квитанція на суму 1589,70 гривень не приймається у зв`язку із неякісною копією квитанції, з якої неможливо встановити дату придбання товару і, як наслідок, віднести зазначені у квитанції товари до витрат позивача;

- том 1 аркуш справи 79 - квитанція на суму 424,08 гривень не приймається у зв`язку із неякісною копією квитанції, з якої неможливо встановити дату придбання товару і, як наслідок, віднести зазначені у квитанції товари до витрат позивача;

- том 1 аркуш справи 84 - квитанції на суми 427,95 гривень та 111,60 гривень не приймаються у зв`язку із неякісними копіями квитанцій, з яких неможливо встановити дату придбання товару і, як наслідок, віднести зазначені у квитанції товари до витрат позивача;

- том 1 аркуш справи 89 - квитанції на суми 18,00 гривень та 622,64 гривень не приймаються у зв`язку із неякісними копіями квитанцій, з яких неможливо встановити придбані товари;

- том 1 аркуш справи 90 - квитанція на суму 720,94 гривень не приймається у зв`язку із неякісною копією квитанцій, з якої неможливо встановити придбані товари;

- том 1 аркуш справи 91 - квитанція на суму 6,30 гривень не приймається у зв`язку із неякісною копією квитанцій, з якої неможливо встановити її зміст;

- том 1 аркуш справи 92 - квитанція на суму 26,55 гривень не приймається у зв`язку із неякісною копією квитанції, з якої неможливо встановити дату придбання товару і, як наслідок, віднести зазначені у квитанції товари до витрат позивача;

- том 1 аркуш справи 106 - квитанція на суму 179,43 гривень не приймається у зв`язку із неякісною копією та неможливістю визначення назви товару, його вартість, дату придбання та, як наслідок, віднести їх до витрат позивача;

- том 1 аркуш справи 114 - квитанції на суми 60,71 білоруських рублів та 13,30 білоруських рублів не приймаються у зв`язку із проведенням розрахунку не в національній валюті;

- том 1 аркуш справи 118 - квитанції на суми 51,30 гривень, 43,56 гривень та 55,35 гривень не приймаються у зв`язку із неякісною копією квитанції, з якої неможливо встановити дату придбання товару і, як наслідок, віднести зазначені у квитанції товари до витрат позивача;

- том 1 аркуш справи 119 - квитанція на суму 440,00 гривень не приймається у зв`язку із неякісною копією, з якої неможливо встановити її зміст;

- том 1 аркуш справи 121 - квитанція на суму 9,95 гривень не приймається у зв`язку із придбанням товару (апельсин), який не може бути зараховано до визначення матеріальної шкоди;

- том 1 аркуш справи 126 - квитанції на суми 47,31 гривень та 440,00 гривень не приймаються у зв`язку із неякісними копіями квитанцій, з яких неможливо встановити дату придбання товару і, як наслідок, віднести зазначені у квитанції товари до витрат позивача;

- том 1 аркуш справи 136 - квитанція на суму 137,80 гривень не приймається у зв`язку із неякісною копією квитанції (неповний зміст квитанції), з яких неможливо встановити дату придбання товару і, як наслідок, віднести зазначені у квитанції товари до витрат позивача;

- том 1 аркуш справи 157 - квитанція на суму 4900,00 гривень не приймається у зв`язку з відображенням товару, який придбано після завершення лікування позивача, а також відсутності відповідних призначень медикаменту (необхідність придбання товару не доведено).

Окрім цього, колегія суддів уважає недоведеним належними та допустимими доказами необхідність у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою отримання медичних послуг у м. Мінськ, Республіка Білорусь, зокрема, відсутні дані про відповідне медичне призначення, при цьому позивачем не надано належний розрахунок вартості таких медичних послуг у національній валюті України.

Відтак, колегією суддів не приймаються :

- том 1 аркуш справи 141-144 - попередній розрахунок вартості медичних послуг на суму 2581,78 білоруський рубль, фіскальні чеки на суму 2051,53 білоруських рублів, 28,25 білоруських рублів, 102,00 білоруських рублів та 400,00 білоруських рублів;

- том 1 аркуш справи 146 - квитанція про прийняття грошових коштів на суму 250,00 білоруських рублів (кошти сплачені за проживання ОСОБА_7 , а не позивача ОСОБА_3 );

- том 1 аркуші справи 149-150 - розрахунок вартості медичних послуг на суму 4284,42 білоруські рублі, (за цим розрахунком сплачено лише 1702,64 білоруські рублі);

- том 1 аркуш справи 151 - фіскальні чеки на суму 37,85 білоруських рублів, 347,00 та 2320,00 без вказівки на валюту;

- том 1 аркуш справи 152 - фіскальні чеки на суму 60,71 білоруських рублів та 13,90 білоруських рублів.

Відтак, колегія суддів робить висновок про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальних збитків 299 081,13 гривень.

В частині вирішення вимог про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд виходить із такого.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що визначений судом першої інстанції розмір 10000 грн на відшкодування моральної шкоди не є співмірним із характером, обсягом, тривалістю завданих позивачеві фізичних та душевних страждань.

У цій справі слід враховувати тривалість перебування позивача на лікуванні внаслідок отриманих травм, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, глибину душевних та психічних страждань, пов`язаних із шкодою, завданою здоров`ю, порушення нормального ритму життя та тяжкість вимушених змін (обмеження, пов`язані із отриманими травмами). Оскільки позивачу спричинено душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, враховуючи вимоги розумності і справедливості, апеляційний суд уважає, що на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 100 000 гривень, а визначена позивачем сума є завищеною.

Згідно статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, ухвалюючи нове рішення, здійснює розподіл судових витрат.

Установлено, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", відтак з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За результатами розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зробив висновок про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 299 081,13 гривень. Відтак з ОСОБА_4 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 990,81 гривень за вимогу про стягнення матеріальної шкоди (299 031,13 х 1%).

Вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а, отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру (постанова КЦС ВС від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц; ухвала КЦС ВС від 08 липня 2020 року у справі № 213/4130/19).

Відтак, за вимогу про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 на користь Держави підлягає стягненню 1 000,00 гривень (100 000,00 х 1%).

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подачу до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відтак, за подачу апеляційної скарги з ОСОБА_4 на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 986,22 гривень ((2 990,81 гривень + 1000,00 гривень) х 150%).

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Пухальської Ірини Станіславівни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальних збитків 299 081,13 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 100 000,00 гривень.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Держави судові витрати, пов`язані із зверненням до суду із позовом, 2 990,81 гривень за вимогу про стягнення матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Держави судові витрати, пов`язані із зверненням до суду з позовом, 1 000 ,00 гривень за вимогу про стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Держави судові витрати, пов`язані із апеляційним переглядом, 5 986,22 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 10 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова