УХВАЛА

29 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 369/1502/18

провадження № 61-5671ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 -ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов'язань по сплаті аліментів,

встановив:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому з урахуванням збільшення позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 99 025, 15 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 серпня 2016 року по 01 серпня 2018 року в сумі 40 984, 50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 704, 80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року змінено в частині визначення розміру пені за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 серпня 2016 року по 01 серпня 2018 року в сумі 99 025, 15 грн.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року залишено без змін.

25 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року, заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року за нововиявленими обставинами залишено без розгляду.

18 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року у вказаній справі.

Згідно зі статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до пунктів 2, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами віднесено до основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Учасники справи зобов'язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

За приписами частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зроблено висновок про те, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників.

Використання одними учасниками судового процесу та їхніми представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності цих осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, заходи, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України.

Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі -ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 використовує образливі висловлювання, які є недопустимими під час написання ділових документів, виходять за межі нормальної, коректноїта легітимної критики, відображають зневажливе ставлення до судової гілки влади, надає особисту характеристику позивачу у справі ОСОБА_3 , а також надає особисту характеристику суддям, оцінку їхній професійній діяльності, що неприпустимо при оформленні касаційної скарги та заяв, що до неї додаються.

Зокрема, ОСОБА_2 використовує в тексті скарги такі образливі висловлювання: «…незаконність рішень судді ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (що викрав 6 аркушів мого додатку до клопотання суду) …», «…за «кришування» злочинів ОСОБА_3 », «…за злочини суддів Дубас Т. В. та Янченко А. В. …», «…судді Дубас Т. В., що подала заяву до ЗСУ і пішла (? 60 рок) захищати Україну, щоб уникнути кримінальної відповідальності …», «…злочини суддів Київського апеляційного суду Приходько К. П., Писаної Т. О., Журби С. О. …», «…суддя Дубас Т. В. організовувала ці злочини з ОСОБА_3 та прокурорами і поліцією безкарно з 2012 року». Крім того, образливі висловлювання містить і заява, долучена до касаційної скарги, про продовження строку на подання касаційної скарги, зокрема, такі: «…про скоєння кримінального правопорушення суддями Приходько К. П., ОСОБА_7 та судді Журба С. О., що прийняли ганебне рішення (без участі заявника), що підпадає під кримінальний злочин», «Організованою злочинною групою суддів Дубас Т. В., Янченко А. В. сфальсифіціровано судове провадження…»

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, Верховний Суд визнає поданняпредставником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 касаційноїскарги в такій редакції виявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами, у зв`язку з чим касаційну скаргу слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 43, 44, 260, 263, 392 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

Касаційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов'язань по сплаті аліментів залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко