Справа № 211/4435/24
Провадження № 2/211/2196/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 листопада 2024 року

Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Костенко Є.К.,

за участю секретаря судового засідання Гоєнко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

11.07.2024 в провадження судді надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 30.06.2016 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - Банк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р99.221.71526, відповідно до умов якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 39999,00 грн., з яких сплачено страховий платіж, змінювана процентна ставка 22,0000 % річних. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі відповідно до умов Договору. Водночас, відповідач ОСОБА_1 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 30.06.2021 у неї виникла заборгованість у сумі 47458,24 грн., з яких заборгованість за основним боргом - 27777,29 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 19680,95 грн. 16.11.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компаній «СОНАТІ» (далі - ТОВ «ФК «СОНАТІ») було укладено договір факторингу №16/11-23, відповідно до умов якого АТ "Ідея Банк" відступило за плату, а ТОВ «ФК «СОНАТІ» набуло права вимоги до позичальників, зазначених у реєстрі боржників, серед яких відповідач ОСОБА_1 за кредитним договором від 30.06.2016 № Р99.221.71526. 29.12.2023 між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (далі ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ») було укладено договір факторингу №29/12-23, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «СОНАТІ» відступило за плату, а ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло права вимоги до позичальників, зазначених у реєстрі боржників, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором від 30.06.2016 № Р99.221.71526. Станом на 16.11.2023 сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача, за основним боргом та відсотками не змінилась, складає 47458,24 грн. та включає: заборгованість за основним боргом - 27777,29 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 19680,95 грн. Крім того позивач просить стягнути інфляційні витрати у сумі 3067,14 грн., три проценти річних у сумі 928,36 грн., судові витрати: на професійну правову допомогу у розмірі 7200,00 грн., на оплату послуг поштового зв`язку у сумі відповідно до розрахункового документа послуг поштового зв`язку та судовий збір у сумі 2422,40 грн. Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 17.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

20.09.2024 представником відповідача ОСОБА_2 скеровано до суду через систему «Електронний суд» відзив на позов, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти позовних вимог позивача та просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що пред`явлення позову за кредитним договором здійснено після спливу строку позовної давності. Представник відповідача просить застосувати строки позовної давності до даного спору та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того, у відзиві на позовну заяву він вказує на нікчемність п. 1.11 кредитного договору, вважає необхідним врахувати сплачену відповідачем плату за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок заборгованості за основним боргом. Також представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначає про необхідність зменшення розміру суми витрат на професійну правничу допомогу, звертає увагу суду на те, що ціни за надані адвокатом послуги встановлені без урахування об`єктивних факторів, що впливають на їх вартість. На думку представника відповідача, справа є відносно простою, не потребує спеціальних знань, та такою, в якій представник позивача використовує шаблонний позов.

30.09.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача ОСОБА_3 заперечує проти доводів представника відповідача, викладених у відзиві, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

03.10.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення відповідача, з яких вбачається, що відповідач заперечує проти позовних вимог позивача та просить відмовити у задоволенні позову, вважаючи, що пред`явлення позову за кредитним договором здійснено після спливу строку позовної давності, а тому просить застосувати строки позовної давності до даного спору та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того, відповідач вказує на нікчемність п. 1.11 кредитного договору, вважає необхідним врахувати сплачену ним плату за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок заборгованості за основним боргом. Також він звертає увагу суду на необґрунтованість визначеного розміру витрат на професійну правничу допомогу, вказуючи на те, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим обсягом адвокатських послуг, не відповідають критерію реальності, розумності розміру, а їх стягнення становитиме надмірний тягар на відповідача.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримає у повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача надав до суду заяву, в якій заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд розглядати справу за його відсутності та без участі відповідача.

Оскільки сторони не з`явились у судове засідання, то відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 30.06.2016 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р99.221.71526, відповідно до умов якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 39999,00 грн., з яких сплачено страховий платіж, змінювана процентна ставка - 22,0000 % річних, строк кредитування 60 місяців з дня підписання договору (до 30.06.2021 включно). Відповідач власноруч підписала зазначений кредитний договір № Р99.221.71526 від 30.06.2016 та заяву - приєднання (Акцепт) № Р99.221.71526 до Договору добровільного страхування життя позичальника ПАТ «ІДЕЯ БАНК» (приєднання): Оферта № ІВ0001 від 25.08.2015) (а.с. 40, 43).

Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе відповідні зобов`язання.

Акціонерне товариство «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується ордером-розпорядженням (а.с. 41) та випискою по особовому рахунку (а.с. 35-37).

16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «ФК «СОНАТІ» було укладено договір факторингу №16/11-23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило за плату, а ТОВ «ФК «СОНАТІ» набуло права вимоги до позичальників, зазначених у реєстрі боржників (а.с. 26-29).

Відповідно до додатку «Друкований Реєстр Боржників № 1» до вказаного договору факторингу №16/11-23 від 16.11.2023 ТОВ «ФК «СОНАТІ» серед інших набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Р99.221.71526 від 30.06.2016 у розмірі 47458,24 грн., з яких заборгованість за основним боргом - 27777,29 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 19680,95 грн. (а.с. 39).

29.12.2023 між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №29/12-23, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «СОНАТІ» відступило за плату, а ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло права вимоги до позичальників, зазначених у реєстрі боржників (а.с. 22-25).

Відповідно до витягу з друкованого реєстру боржників №1, що є додатком до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Р99.221.71526 від 30.06.2016, сума заборгованості за основним боргом становить 27777,29 грн., сума заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 19680,95 грн. (а.с.32).

Всупереч умовам кредитного договору № Р99.221.71526 від 30.06.2016 відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує в належний спосіб.

Із долученої до матеріалів справи довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Р99.221.71526 від 30.06.2016, сформованої Первісним кредитором (АТ «Ідея Банк»), вбачається, що станом на 16.11.2023 заборгованість відповідача становить: 47458,24 грн., з яких заборгованість за основним боргом - 27777,29 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 19680,95 грн. (а.с. 31).

Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги - 16.11.2023. ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», як і ТОВ «ФК «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Як встановлено ч. 1 ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати факт укладення договору чи розмір існуючої заборгованості.

Позивач зазначає, що всупереч умов кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання повністю. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості на рахунок позивача.

Факт користування відповідачем ОСОБА_1 кредитними коштами та їх несвоєчасне повернення знайшов своє підтвердження у матеріалах справи, зокрема у виписці по картці за рахунком № НОМЕР_1 за період 30.06.2016 по 16.11.2023 (а.с. 35-37).

Відповідно до долученої до позовної заяви довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Р99.221.71526 від 30.06.2016 станом на 16.11.2023 заборгованість відповідача становить: 47458,24 грн., з яких заборгованість за основним боргом - 27777,29 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 19680,95 грн. (а.с. 31).

Судом перевірено зазначений розрахунок та суд вважає такий розрахунок достовірним, арифметично правильним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, доказів на спростування вказаного розрахунку відповідач суду не надав.

Відповідач ОСОБА_1 , прострочивши узгоджені строки платежів за кредитним договором, порушила зобов`язання, відтак має сплатити на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що передбачено статтею 625 ЦК України.

Таким чином, додатково до суми боргу та процентів, що були нараховані протягом строку дії кредитного договору відповідно до його умов, відповідач ОСОБА_1 має також сплатити інфляційні витрати у сумі 3067,14 грн., три проценти річних у сумі 928,36 грн.

Розглянувши розрахунок інфляційних витрат та трьох відсотків річних за порушення зобов`язань суд вважає його арифметично вірним, контррозрахунку відповідачем не надано.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, дійшов до висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № Р99.221.71526 від 30.06.2016, а тому підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» сума заборгованості за кредитним договором № Р99.221.71526 від 30.06.2016 у розмірі 51453,74 грн., з яких заборгованість за основним боргом - 27777,29 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 19680,95 грн., інфляційні витрати - 3067,14 грн., три проценти річних - 928,36 грн.

При цьому суд відхиляє доводи сторони відповідача, викладені у відзиві на позов та письмових поясненнях, щодо нікчемності п. 1.11 кредитного договору, що зумовлює на думку представника відповідача необхідність врахування сплаченої відповідачем плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок заборгованості за основним боргом, з огляду на таке.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.1.11. Договору за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах , визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (далі - «Графік щомісячних платежів»)

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках включно до 1 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок № НОМЕР_2 в Банку, МФО 336310, з якого проводиться погашення заборгованості за Договором у такій черговості: 1) для оплати прострочених процентів, простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості; 2) для оплати простроченої заборгованості по кредиту; 3) для погашення строкових процентів та строкової плати за обслуговування кредитної заборгованості; 4) для погашення строкової заборгованості по кредиту; 5) для погашення штрафних санкцій (пені) згідно п. 3.3.1. цього Договору; 6) погашення іншої заборгованості (в т.ч. дострокове погашення заборгованості за кредитом). Черговість погашення заборгованості, встановлена цим пунктом Договору, може змінюватись за згодою Сторін. Погашення простроченої заборгованості за цим Договором (крім штрафних санкцій) здійснюється шляхом списання Банком з транзитного рахунку суми простроченої заборгованості вдень надходження грошових коштів на транзитний рахунок. Погашення іншої заборгованості здійснюється в терміни погашення заборгованості визначені Графіком щомісячних платежів.

Згідно з п. 2.2. Договору Сторони домовились, що у випадку порушення Позичальником термінів (строків) сплати платежів за Договором (виникнення простроченої заборгованості), Банк має право змінити черговість погашення заборгованості за кредитом, передбачену п. 2.1. Договору, та встановили, що платежі для погашення заборгованості за кредитом можуть, за рішенням Банку, здійснюватись у наступній черговості: 1) для погашення простроченої заборгованості по кредиту; 2) для погашення прострочених процентів, простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості 3) для погашення строкових процентів, строкової плати за обслуговування кредитної заборгованості; 4) для погашення строкової заборгованості по кредиту; 5) для погашення штрафних санкцій п. З 3. цього Договору; 6) погашення іншої заборгованості.

Своїм підписом відповідач підтвердила своє ознайомлення та згоду на те, що вказаний Договір та Графік платежів складають договір кредитування (а.с. 43), а також надала згоду на його умови, зокрема на повернення кредиту разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості та на черговість погашення заборгованості.

Відомостей про звернення ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк», з яким укладено первинний кредитний договір № Р99.221.71526 від 30.06.2016, щодо визнання нікчемності зазначеного договору в частині п. 1.11 або про таке визнання в судовому порядку відповідач суду не надав.

Як зазначив у постанові від 01 лютого 2023 року Верховний Суд (справа №199/7014/20, провадження №61-17825св21): «Повертаючи цю справу на розгляд Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 січня 2023 року зазначила, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, що відповідно до частини другої статті 8 Закону № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (пункти 31.17 та 31.18).

Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування, підстав для відступу від цього висновку колегією суддів Касаційного цивільного суду не наведено.

З огляду на вищезгадані положення законодавства України суд не заперечує право банку встановлювати комісію (плату за обслуговування кредитної заборгованості).

У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення……»

ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» не є стороною (кредитором) за укладеним кредитним договором № Р99.221.71526 від 30.06.2016, а є правонаступником АТ «Ідея Банк» по вказаному договору, який отримав лише право вимоги кредитора в рамках договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 та не набув обов`язків сторони кредитного договору. Даний спір між позивачем та відповідачем не є спором між Банком та клієнтом по кредитному договору, а тому правовідносини, які стосуються обов`язку банку зарахувати безпідставно отримані кошти в рахунок погашення заборгованості за основим боргом не можуть розповсюджуватись на правовідносини ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та ОСОБА_1 .

Враховуючи вищезазначене, суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо нікчемності п.1.11 договору та необхідності перерахунку судом заборгованості шляхом зарахування сплаченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок заборгованості за основним боргом. Суд також позбавлений права перерахунку заборгованості з огляду на встановлену черговість зарахування платежів та користуванням відповідачем коштів з рахунку.

Крім того, суд відхиляє заперечення сторони відповідача, викладені у відзиві на позов та письмових поясненнях, які обґрунтовані пред`явленням позову за кредитним договором після спливу строку позовної давності. Судом не вбачається підстав для застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача з огляду на таке.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячними погашенням платежів.

Таким чином, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визнано місяцями.

Отже, поряд з установленим строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число місяця останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За змістом ст. ст. 256, 257, 261, 262, 267ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначається моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Аналізуючи умови договору і зміст зазначених правових норм, можна зробити висновок про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору зазначено періодичними/щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03.06.2015 у справі №6-31цс15, від 06.04.2017 у справі №6-522цс17 та від 19.03.2014 у справі №6-20цс14.

Зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якою заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 262 ЦК України).

Як вбачається з кредитним договором № Р99.221.71526 від 30.06.2016, позичальник мала здійснювати платежі за кредитним договором до 01 числа кожного місяця включно, до остаточного погашення отриманого кредиту 30.06.2021 (а.с. 43).

З викладеного вбачається, що зобов`язання за кредитним договором повинно обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем у справі, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснено 29.07.2019, наступний платіж за графіком мав відбутися 01.09.2019. Тобто позивач повинен був звернутися до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором у строк до 01.09.2022. У свою чергу, ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом 10.07.2024.

Однак, з цього приводу слід зауважити таке.

Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) на всій території України з 12.03.2020 по 30.06.2023 було встановлено карантин.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020.

«Карантинні» норми також були установлені п. 12 розділу «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України. Цей пункт передбачає, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання розповсюдженню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину. Законодавець застосував слово «продовжується», отже, він мав на увазі, що позовна давність спливає під час дії карантину, тому останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення карантину.

Крім того, Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків давності, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, з якого вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, суд вважає, що відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Також позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: на професійну правову допомогу у розмірі 7200,00 грн., на оплату послуг поштового зв`язку у сумі відповідно до розрахункового документа послуг поштового зв`язку та судового збору у сумі 2422,40 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" (клієнт) та адвокатським об`єднанням "АЛЬЯНС ДЛС" укладений договір про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024. Для підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 7200,00 грн. позивач надав копії: договору про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024 (а.с. 16-19), додатку «Реєстр боржників» від 13.05.2024 до договору про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024 (а.с. 30), акту приймання-передачі послуг з правової допомоги № 2 від 10.06.2024 (а.с. 33).

Згідно з актом приймання-передачі послуг з правової допомоги № 2 від 10.06.2024 до договору про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024 адвокат виконав, а клієнт прийняв такі послуги: 1) проведення юридичного та фінансового аналізу 1 Боржника 1200,00 грн.; 2) складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення Заборгованості з 1 Боржника 6000,00 грн. (а.с. 33).

Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7200,00 грн., суд приймає до уваги таке.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тому суд, при розподілі витрат на професійну правничу допомогу, враховує, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає за необхідне зменшити суму стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача до 6000,00 грн. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.

Щодо вимоги позивача про стягнення з позивача витрат на оплату послуг поштового зв`язку у сумі відповідно до розрахункового документа послуг поштового зв`язку суд дійшов до такого висновку.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

На підтвердження понесених позивачем витрат на оплату послуг поштового зв`язку до позовної заяви додано копії фіскального чеку К№ 3450 від 04.07.2024 на суму 2007,00 грн. та реєстру відправлень «УкрпоштаСтандарт» від 01.07.2024 на суму 1878,00 грн. (а.с. 11-12). Проте опис вкладення до цінного листа ОСОБА_1 відсутній. Позивачем не надано інших документів, які б свідчили, що понесені позивачем витрати на оплату послуг поштового зв`язку пов`язані з розглядом даної справи.

Відповідно до ст.ст. 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог у частині стягнення витрат на оплату послуг поштового зв`язку слід відмовити з підстав їх недоведеності.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. (а.с. 34).

За наведених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 2422,40 грн. судового збору.

На підставі наведеного та керуючись статтями 525, 526, 530, 530, 549, 550, 551, 610, 625, 1048-1050, 1054, 1077-1078 ЦК України, статтями 4, 10, 12, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 247, 258, 259, 263- 265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (, зареєстроване місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, прим. 68, 69, поверх 5-й) заборгованість за кредитним договором № Р99.221.71526 від 30.06.2016 у розмірі 51453 (п`ятдесят одна тисяча чотириста п`ятдесят три) гривні 74 копійки, з яких заборгованість за основним боргом 27777 (двадцять сім тисяч сімсот сімдесят сім) гривень 29 копійок; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 19680 (дев`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 95 копійок, інфляційні витрати 3067 (три тисячі шістдесят сім) гривень 14 копійок, три проценти річних 928 (дев`ятсот двадцять вісім) гривень 36 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (, зареєстроване місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, прим. 68, 69, поверх 5-й) 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (, зареєстроване місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, прим. 68, 69, поверх 5-й) витрати на професійну правову допомогу в сумі 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.

У частині стягнення з позивача витрат на оплату послуг поштового зв`язку у сумі відповідно до розрахункового документа послуг поштового зв`язку відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.11.2024.

Суддя Є.К. Костенко