СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19810/23

пр. № 2/759/1685/24

24 квітня 2024 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С., за участю секретаря судового засідання Марченко В.В., представника позивача - адвоката Столяр О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

11.10.2023 року до Святошинського районного суд м. Києва надійшов зазначений позов, в якому позивач просив:

стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А. 16.08.2019 року за реєстровим №6965 у загальному розмірі 4399037,46 грн. (яка складається із основного боргу 764000,00 грн.; 3% річних за період з 18.02.2020 року по 23.02.2022 року у розмірі 29633,46 грн.; пені за період з 18.02.2020 року по 23.02.2022 року у розмірі 3605404,00 грн.);

стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. 18.12.2019 року за реєстровим №8356 у загальному розмірі 2005451,16 грн. (яка складається із основного боргу 393460,00 грн.; 3% річних за період з 16.06.2020 року по 23.02.2022 року у розмірі 20004,62 грн.; пені за період з 16.06.2020 року по 23.02.2022 року у розмірі 1591986,00 грн.).

Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що 16.08.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А. та зареєстровано у реєстрі за №6965.

Відповідно до п. 1 Договору позики позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти в сумі 601021,20 грн., що за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на момент укладення договору становить еквівалент 23600 доларів США, а позичальник зобов`язаний повернути отримані кошти до 16.02.2020 року включно.

Згідно з п. 2.2 договору позики «Позика повертається у строки та порядку, визначеному п. 2.6 договору, у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики».

Пунктом 2.6 Договору позики встановлено, що «позика повертається частинами в наступному порядку:

1) в строк до 16.09.2019 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 600 (шістсот) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку передбаченому пунктом 2.2. цього Договору;

2) в строк до 16.10.2019 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 600 (шістсот) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку передбаченому пунктом 2.2. цього Договору;

3) в строк до 16.11.2019 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 600 (шістсот) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку передбаченому пунктом 2.2. цього Договору;

4) в строк до 16.12.2019 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 600 (шістсот) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку передбаченому пунктом 2.2. цього Договору;

5) в строк до 16.01.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 600 (шістсот) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку передбаченому пунктом 2.2. цього Договору;

6) в строк до 16.02.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 20 600 (двадцять тисяч шістсот) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку передбаченому пунктом 2.2. цього Договору.

18.02.2020 року Позичальником повернуто Позикодавцеві частину позики, яка еквівалентна 3 600 (три тисячі шістсот) доларам США 00 центів.

Станом на 11.10.2023 року сума у гривнях, яка еквівалентна 20 000 (двадцяти тисячам) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2 цього Договору досі не повернута Позикодавцеві.

Таким чином станом на 11.10.2023 року основна сума боргу Позичальника перед Позикодавцем за Договором позики становить 20 000 (двадцять тисяч) доларів США 00 центів, за середнім курсом продажу долара США комерційними банками (38,20 грн. за 1 долар США) на 11.10.2023 року становить 764 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги вказану умову закону, за період з 18.02.2020 року по 23 лютого 2022 року нараховано 3 % річних у розмірі 29633,46 грн.

Також згідно із п. 3 Договору позики «При неповерненні чи несвоєчасному поверненні суми позики або її частини, у строки визначені пунктом 2.6. цього Договору, ПОЗИЧАЛЬНИК сплачує ПОЗИКОДАВЦЕВІ пеню в розмірі 1 (один) процент від суми простроченого платежу за кожен день прострочки сплати боргу».

Приймаючи до уваги вказану умову Договору позики, за період з 18 лютого 2020 року по 23 лютого 2022 року нарахована пеня у розмірі 3605404,00 грн.

Таким чином протягом тривалого часу Позичальник умисно ухиляється від виконання своїх зобов`язань за Договором позики, розуміє, що завдає своїми діями збитки Позикодавцеві та не має наміру в добровільному порядку повертати позику.

Окрім того, 18.12.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. та зареєстровано у реєстрі за № 8356.

Відповідно до п. 1 Договору позики «ПОЗИКОДАВЕЦЬ передав ПОЗИЧАЛЬНИКУ у власність грошові кошти в сумі 276 946 грн. 00 коп., що за курсом Національного банку України на момент укладання цього Договору становить еквівалент 11 800 доларів США, 00 центів (1 USD = 23,47 грн.), а ПОЗИЧАЛЬНИК зобов`язаний повернути отримані кошти до 16.06.2020 року включно.

Згідно із п. 2.2. Договору позики «Позика повертається у строки та порядку, визначеному пунктом 2.6. цього Договору, у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики».

Пунктом 2.6 Договору позики встановлено, що «позика повертається частинами в наступному порядку:

1) в строк до 16.01.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 300 (триста) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку передбаченому пунктом 2.2. цього Договору;

2) в строк до 16.02.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 300 (триста) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку передбаченому пунктом 2.2. цього Договору;

3) в строк до 16.03.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 300 (триста) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку передбаченому пунктом 2.2. цього Договору;

4) в строк до 16.04.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 300 (шістсот) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку передбаченому пунктом 2.2. цього Договору;

5) в строк до 16.05.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 300 (триста) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку передбаченому пунктом 2.2. цього Договору;

6) в строк до 16.06.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 10 300 (десять тисяч триста) доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку передбаченому пунктом 2.2. цього Договору.

16.06.2020 року Позичальником повернуто Позикодавцеві частину позики, яка еквівалентна 1 500 доларам США 00 центів.

Станом на 11.10.2023 року сума у гривнях, яка еквівалентна 10 300 доларів США 00 центів за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2 цього Договору досі не повернута Позикодавцеві. Таким чином, станом на 11.10.2023 року основна сума боргу Позичальника перед Позикодавцем за Договором позики становить 10 300 доларів США 00 центів, за середнім курсом продажу долара США комерційними банками (38,20 грн. за 1 долар США) на 05.10.2023 року становить 393 460 грн.

Протягом тривалого часу Позичальник умисно ухиляється від виконання своїх зобов`язань за Договором позики, розуміє, що завдає своїми діями збитки Позикодавцеві та не має наміру в добровільному порядку повертати позику.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги вказану умову закону, за період з 16.06.2020 року по 23 лютого 2022 року нараховано 3 % річних у розмірі 20004,62 грн.

Також згідно із п. 3 Договору позики «При неповерненні чи несвоєчасному поверненні суми позики або її частини, у строки визначені пунктом 3 цього Договору, ПОЗИЧАЛЬНИК сплачує ПОЗИКОДАВЦЕВІ пеню в розмірі 1 (один) процент від суми простроченого платежу за кожен день прострочки сплати боргу».

Приймаючи до уваги вказану умову Договору позики, за період з 16 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року нарахована пеня у розмірі 1591986,00грн.

З огляду на неналежне виконання відповідачем умов договорів позики позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою суду від 24.10.2023 року у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження (а.с. 163).

20.02.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача заперечував щодо вимог позивача зазначивши на його необґрунтованості та звернув увагу на необхідність застосування до даних правовідносин спеціальних строків позовної давності (а.с. 223-234).

Ухвалою суду від 20.02.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд (а.с. 241).

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Столяр О.І. позов підтримала у повному обсязі з урахуванням розрахунку сум що стягуються, наданих у відповідь на відзив відповідача.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16.08.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А. та зареєстровано у реєстрі за №6965.

Відповідно до п. 1 Договору позики позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти в сумі 601021,20 грн., що за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на момент укладення договору становить еквівалент 23600 доларів США, а позичальник зобов`язаний повернути отримані кошти до 16.02.2020 року включно.

Окрім того, 18.12.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. та зареєстровано у реєстрі за № 8356.

Відповідно до п. 1 Договору позики «ПОЗИКОДАВЕЦЬ передав ПОЗИЧАЛЬНИКУ у власність грошові кошти в сумі 276 946 грн. 00 коп., що за курсом Національного банку України на момент укладання цього Договору становить еквівалент 11 800 доларів США, 00 центів (1 USD = 23,47 грн.), а ПОЗИЧАЛЬНИК зобов`язаний повернути отримані кошти до 16.06.2020 року включно.

Протягом тривалого часу Позичальник умисно ухиляється від виконання своїх зобов`язань за Договором позики, розуміє, що завдає своїми діями збитки Позикодавцеві та не має наміру в добровільному порядку повертати позику.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.08.2019 року між ОСОБА_1 з однієї сторони та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 з другої сторони укладено Договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А. та зареєстровано у реєстрі за № 6965.

Відповідно до п. 1 Договору позики «ПОЗИКОДАВЕЦЬ передав ПОЗИЧАЛЬНИКУ у власність грошові кошти в сумі 601 021 грн. 20 коп. (шістсот одна тисяча двадцять одна гривня 20 копійок), що за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на момент укладання цього Договору становить еквівалент 23 600 (двадцять три тисячі шістсот) доларів США, 00 центів (1 USD = 25.32 грн.), а ПОЗИЧАЛЬНИК зобов`язаний повернути отримані кошти до 16.02.2020 (шістнадцятого лютого дві тисячі двадцятого) року включно.».

Факт отримання Позичальником зазначених грошових коштів підтверджується п. 4 Договору позики «Своїм підписом під цим договором ПОЗИЧАЛЬНИК підтверджує факт отримання ним грошових коштів в сумі 601 021 грн. 20 коп. (шістсот одна тисяча двадцять одна гривня 20 копійок), що за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на момент укладання цього Договору становить еквівалент 23 600 (двадцять три тисячі шістсот) доларів США, 00 центів (1 USD = 25.32 грн.) від ПОЗИКОДАВЦЯ».

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10.08.2021 року у справі №473/995/18.

Згідно із п. 2.2. Договору позики «Позика повертається у строки та порядку, визначеному пунктом 2.6. цього Договору, у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики».

Відповідно до договору позики від 16.08.2019 року, передбачалось повернення позики частинами по 600 доларів США, а в строк до 16.02.2020 року - повернення позики в іншій частині в розмірі 20600 доларів США. Позивачем зазначено, що по даному договору станом на 18.02.2020 року позичальником повернуто частину позики в розмірі 3600 доларів США, однак частина позики в розмірі 20000 доларів, яка повинна була бути повернена до 16.02.2020 року не була повернена, з огляду на що станом на 11.10.2023 року (момент подачу позову) основна сума боргу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США 00 центів, за середнім курсом продажу долара США комерційними банками (38,20 грн. за 1 долар США) на 11.10.2023 року визначена в розмірі 764 000 (сімсот шістдесят чотири тисячі) грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приймаючи до уваги вказану умову закону, за період з 18.02.2020 року по 23 лютого 2022 року (до моменту введення воєнного стану) на суму заборгованості нараховано 3 % річних у розмірі 29 633,46 грн.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказана правова позиція підтверджується висновками, вкладеними в постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі №918/329/16, постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 642/493/17-ц.

18.12.2019 року між ОСОБА_1 з однієї сторони та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - Позичальник) з другої сторони укладено Договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. та зареєстровано у реєстрі за № 8356 .

Відповідно до п. 1 Договору позики «ПОЗИКОДАВЕЦЬ передав ПОЗИЧАЛЬНИКУ у власність грошові кошти в сумі 276 946 грн. 00 коп. (двісті сімдесят шість тисяч дев`ятсот сорок шість гривень 00 копійок), що за курсом Національного банку України на момент укладання цього Договору становить еквівалент 11 800 (одинадцять тисяч вісімсот) доларів США, 00 центів (1 USD = 23,47 грн.), а ПОЗИЧАЛЬНИК зобов`язаний повернути отримані кошти до 16.06.2020 (шістнадцятого червня дві тисячі двадцятого) року включно.».

Факт отримання Позичальником зазначених грошових коштів підтверджується п.п 4.1. п. 4 Договору позики «Своїм підписом під цим договором ПОЗИЧАЛЬНИК підтверджує факт отримання ним грошових коштів у сумі 276 946 грн. 00 коп. (двісті сімдесят шість тисяч дев`ятсот сорок шість гривень 00 копійок), що за курсом Національного банку України на момент укладання цього Договору становить еквівалент 11 800 (одинадцять тисяч вісімсот) доларів США, 00 центів (1 USD = 23,47 грн.).

Згідно із п. 2.2. Договору позики «Позика повертається у строки та порядку, визначеному пунктом 2.6. цього Договору, у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики».

Відповідно до договору позики від 18.12.2019 року, передбачалось повернення позики частинами по 300 доларів США, а в строк до 16.06.2020 року - повернення позики в іншій частині в розмірі 10300 доларів США. Позивачем зазначено, що по даному договору станом на 16.06.2020 року позичальником повернуто частину позики в розмірі 1500 доларів США, однак частина позики в розмірі 10300 доларів, яка повинна була бути повернена до 16.06.2020 року, з огляду на що станом на 11.10.2023 року (момент подачу позову) основна сума боргу в розмірі 10300 доларів США 00 центів, за середнім курсом продажу долара США комерційними банками (38,20 грн. за 1 долар США) на 11.10.2023 року визначена в розмірі 393 460 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, з урахуванням чого за період з 16.06.2020 року по 23 лютого 2022 року нараховано 3 % річних у розмірі 20 004,62 грн.

Згідно висновку постанови ВС від 29.11.2023 року по справі № 589/4601/21 колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що передбачені пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підстави звільнення позичальника від обов`язків сплатити на користь Кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення, у разі прострочення у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, не стосуються сум, які підлягають нарахуванню на підставі статті 625 ЦК України, які нараховані в період дії карантину.

Відповідно до універсального правила, викладеного в частині третій статті 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Керуючись вказаними нормами Цивільного кодексу, враховуючи свободу сторін в його укладенні, сторонами визначено порядок повернення боргу «за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики», що не заборонено діючим законодавством України, з огляду на що позивачем було визначено 3% річних від простроченої суми в порядку, передбаченому ст. 625 Цивільного кодексу України та на підставі середнього курсу продажу долара США комерційними банками на дату остаточної передачі грошових коштів, підтвердженого інформацією з офіційного сайту Міністерства фінансів України, на якому містяться дані про такі середні курси, тому доводи відповідача про те, що відповідна інформація з офіційного сайту Мінфіна не є офіційним доказом по справі, є незаконними та безпідставними.

Таким чином, за договорами позики з відповідача ОСОБА_2 підлягають до стягнення суми основного боргу та 3% річних, які нараховані з моменту порушення зобов`язань за договорами позики та до моменту введення воєнного стану 23 лютого 2022 року.

Доводи відповідача про застосування судом до вимог по даній справі строків позовної давності, передбачених ст. ст. 257,258 Цивільного кодексу України не підлягають до задоволення, оскільки позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості не була пропущена позивачем станом на момент подачі позову з таких підстав.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як випливає з позовної заяви та наданих нотаріально посвідченого договору позики від 16.08.2019 року, передбачалось повернення позики частинами по 600 доларів США, а в строк до 16.02.2020 року - повернення позики в іншій частині в розмірі 20600 доларів США. Позивачем зазначено, що по даному договору станом на 18.02.2020 року позичальником повернуто частину позики в розмірі 3600 доларів США, однак частина позики в розмірі 20000 доларів, яка повинна була бути повернена до 16.02.2020 року не була повернена, з огляду на що з 18.02.2020 року для позивача почався загальний строк позовної давності тривалістю 3 роки, який мав би спливти 18.02.2023 року.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору позики від 18.12.2019 року, передбачалось повернення позики частинами по 300 доларів США, а в строк до 16.06.2020 року - повернення позики в іншій частині в розмірі 10300 доларів США. Позивачем зазначено, що по даному договору станом на 16.06.2020 року позичальником повернуто частину позики в розмірі 1500 доларів США, однак частина позики в розмірі 10300 доларів, яка повинна була бути повернена до 16.06.2020 року не була повернена, з огляду на що з 17.06.2020 року для позивача почався загальний строк позовної давності тривалістю 3 роки, який мав би спливти 17.06.2023 року.

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за договорами позики від 16.08.2019 та від 18.12.2019 року 11.10.2023 року, однак станом на день звернення з позовом строки загальної позовної давності, передбачені ст. 257 Цивільного кодексу України та спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення пені, передбачені ст. 258 Цивільного кодексу України не спливли, не є пропущеними в силу вимог діючого законодавства ( п. п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК), а тому заява про їх застосування не підлягає до задоволення.

Постановою КМУ № 211 від 20.05.2020 року з 12 березня 2020 року на території України встановлено карантин, який неодноразово продовжувався та був скасований 30.06.2023 року, з урахуванням чого кінцевий термін строку загальної позовної давності за договорами про стягнення заборгованості за договорами позики (18.02.2023 року та 17.06.2023 року) закінчувався в період дії карантину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс220) зазначено:

«Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови № 211 з наступними змінами).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 2 квітня 2020 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2023 року у справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23) зазначено:

«Апеляційний суд встановив, що за договором позики від 21 квітня 2016 року термін повернення коштів настав 21 квітня 2017 року. Відтак, з 22 квітня 2017 року починається перебіг позовної давності в межах якого позивач міг реалізувати своє право задля повернення наданих коштів у борг ОСОБА_3 та збігав 22 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

У подальшому, рядом постанов Кабінету Міністрів України карантин на території України продовжувався, у тому числі він діяв як на час закінчення строку у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу до позичальника (21 квітня 2020 року), так і на час звернення до суду з цим позовом (26 лютого 2021 року).

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року № 540-IX доповнено пункт 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, вказаною нормою права встановлено, що строки, визначені статтею 257 ЦК України на час дії карантину продовжуються автоматично, таким чином суд апеляційної інстанції правильно вважав, що заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог позивача не підлягає задоволенню, а тому обґрунтовано вважав висновок суду про відмову у задоволені позову з цих підстав є помилковим».

Аналогічні висновки підтверджено в постанові Верховного суду від 07.12.2023 року по справі № 306/1350/21.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року у справі № 938/632/20 (провадження № 61-16716св21) зазначено:

«Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Більш того, станом на час звернення до суду 11.10.2023 року на всій території України було введено воєнний стан, зокрема, законом в редакції від 15 березня 2022 року відповідний пункт 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України передбачав, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу, продовжуються на строк його дії, що свідчить про те, що строки позовної давності, передбачені ст. ст. 257, 258 Цивільного кодексу України не були пропущені, а заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог позивача не підлягає задоволенню з урахуванням чітких приписів закону (п. п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК) та судової практики ВС з цього питання.

Станом на даний момент відповідно до Закону України № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023 року, який набрав чинності 30.01.2024 року п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень викладено в наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану", тобто станом на даний момент з 30.01.2024 року перебіг строків позовної давності, передбачених ст. 257 Цивільного кодексу України зупинено на строк дії воєнного стану.

Таким чином, оскільки закінчення строків позовної давності 18.02.2023 року та 17.06.2023 року припадало на період дії карантину, відповідно до якого строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину ( п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК) продовжуються на строк дії такого карантину, а подання позовної заяви було здійснено в період воєнного стану, відповідно до якого строки позовної давності продовжуються на строк його дії ( п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК) , будь - які підстави для застосування наслідків спливу таких строків станом на 11.10.2023 року відсутні, а тому заява про застосування строків не підлягає до задоволення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за договором позики від 16.08.2019, сума основного боргу Позичальника перед Позикодавцем за Договором позики становить 20 000 (двадцять тисяч) доларів США 00 центів, за середнім курсом продажу долара США комерційними банками (38,20 грн. за 1 долар США) на 11.10.2023 року становить 764 000 (сімсот шістдесят чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Сума 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України за період розрахунку: з 18 лютого 2020 року по 23 лютого 2022 року (з урахуванням положень п. 18 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»), яка розрахована за формулою: (764000) x 3%)/365 х (737) і складає 46225 грн.

За договором позики від 18.12.2019, сума основного боргу Позичальника перед Позикодавцем за Договором позики становить 10 300 (десять тисяч триста) доларів США 00 центів, що за середнім курсом продажу долара США комерційними банками (38,20 грн. за 1 долар США) на 11.10.2023 року становить 393 460 (триста дев`яносто три тисячі чотириста шістдесят) гривень 00 копійок.

Сума 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України за період розрахунку: з 17 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року (з урахуванням положень п. 18 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»), яка розрахована за формулою: (393 460) x 3% x 617 (кількість днів прострочення) і складає 19935,78 грн.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача 13420,00 грн. сплаченого судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 207, 525, 526, 530, 610, 611, 615, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 19, 43, 44, 49, 76-83, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А. 16.08.2019 року за реєстровим №6965 у загальному розмірі 764000 грн. та 3% річних за період з 18.02.2020 року по 23.02.2022 року у розмірі 46225 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. 18.12.2019 року за реєстровим №8356 у загальному розмірі 393460,00 грн.; та 3% річних за період з 17.06.2020 року по 23.02.2022 року у розмірі 19935,78 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 13420,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Ключник А.С.