КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 359/11790/23

24 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Ящук Т.І.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Журавського В.В., у цивільній справі за позовом Київського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року Київський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 26 травня 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Бориспільської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості (далі - Бориспільської МРФ КОЦЗ) із заявою про надання (поновлення) статусу безробітного. Того ж дня відповідач був ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, а саме- про обов`язок інформувати свого кар`єрного радника протягом трьох днів про обставини, що впливають на умови виплати йому матеріального забезпечення. В той же день, 26 травня 2021 року, відповідачу було призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю у розмірі 70% від середньоденної заробітної плати (830,21 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення», п. п. 2, 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 року № 60/62, було проведено розслідування страхового випадку, про що складено акт.

Актом розслідування страхових випадків від 25.08.2022 року № 156 встановлено, що ОСОБА_1 в період перебування на обліку надавав послуги цивільно-правового характеру ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство». Згідно з наданими роботодавцем документами ОСОБА_1 уклав цивільно-правовий договір №17-11/2021 від 01.11.2021 року на виконання послугта отримав винагороду в листопаді 2021 року у розмірі 9570 гривень та в грудні 2021 року у розмірі 20430 гривень, одночасно перебуваючи на обліку в центрі зайнятості в статусі безробітного та отримуючи допомогу по безробіттю (за період з 01.11.2021року по 19.02.2022 року отримав 36 358,64 грн).

ОСОБА_1 не повідомив у встановленний термін Бориспільську МРФ КОЦЗ про обставини, що впливають на прийняття рішень центром зайнятості при припиненні реєстарції безробітного, а саме - приховав інформацію про трудові відносини з ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» та отримання доходу.

26 серпня 2022 року Бориспільською МРФ КОЦЗ був скалдений наказ № 32 «Про повернення незаконно отриманих коштів» та відповідачу направлено претензію з вимогою про повернення отриманих коштів, допомоги по безробіттю за період з 01.11.2021 року по 19.02.2022року в сумі 36 358,64 грн.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 ухиляється від добровільного повернення сплаченої йому допомоги по безробіттю у розмірі 36358 гривень 64 копійки, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського обласного центру зайнятості неправомірно отриману допомогу по безробіттю у сумі 36 358,64 грн, а також понесені позивачем судові витрати у розмірі сплаченого судового збору в сумі 2684,00 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2024 року позов Київського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київського обласного центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в розмірі 36 358 грн. 64 коп. та витрати на оплату судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2024 рокута ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову Київського обласного центру зайнятості.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки судом не повністю встановленні обставини, які мають значення для справи, не була проведена оцінка вказаних обставин та наданих доказів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог та заперечень.

Зазначає, що центр зайнятості протягом періоду перебування його на обліку, як безробітного, не давав пропозицій з його працевлаштування, а тому він змушений був самостійно шукати підходящу роботу.

В листопаді йому запропонували виконати разову роботу без офіційного працевлаштування. Про цей факт він повідомив свого інспектора, проте ніяких застережень щодо припинення статусу безробітного він не отримав.

19.02.2022 року було припинено його статус безробітного, про що зроблена відмітка в трудовій книжці.

В подальшому на підставі наказу Філії від 17.02.2021 року № 10 проведено перевірку Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» та було складено акт № 156 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» від 25.08.2022 року.

На порушення Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації від 13.02.2009 року № 60/62, він не був попереджений про проведення перевірки, не був ознайомлений з результатами перевірки та не зміг надати свої пояснення.

Звертає увагу на те, що пунктом 2 Порядку №60/62 передбачено, що розслідування згідно цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної, тоді як його статус безробітного припинено 19.02.2022 року.

При цьому, Філія, отримавши 01 січня 2021 року інформацію про його доходи, не припинила здійснення державної виплати, продовжувала здійснювати виплати допомоги по безробіттю, а відтак, на думку відповідача, не знайшла порушень в його діях.

Вважає, що підставою для стягнення з нього суми виплаченого забезпечення є встановлення одночасно умисного невиконання обов`язків та зловживання ними застрахованою особою. Позивачем не надано доказів невиконання ним обов`язків та зловживання правами.

Крім того, відповідно до статті 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Київського обласного центру зайнятості - Щербина Світлана Володимирівна просить апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2024 року - без змін.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_1 надавав послуги за договорами ЦПХ з 01.11.2021 року по 31.12.2021 року ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» та отримував винагороду (30 000 грн), одночасно перебуваючи на обліку в центрі зайнятості в статусі безробітного та отримуючи допомогу по безробіттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» - реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі початку зайнятості.

У разі встановлення центром зайнятості, відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації від 13.02.2009 року № 60/62, належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача Київського обласного центру зайнятості в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи судом повідомлений в установленому порядку, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності представника позивача.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.05.2021 року ОСОБА_1 подав до Бориспільської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості заяву про надання статусу безробітного. Згідно із заявою, з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного позивач ознайомлений.

26.05.2021 року ОСОБА_1 подав до Бориспільської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості заяву про призначення допомоги по безробіттю.

Згідно витягу з наказів Бориспільської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості, ОСОБА_1 з 26.05.2021 року надано статус безробітноготаз 26.05.2021 року по 19.06.2022 року призначено допомогу по безробіттю і розпочато її виплату.

Судом також встановлено, що 01.11.2021 року, під час перебування на обліку по безробіттю, ОСОБА_1 уклав цивільно-правовий договір №17-11/2021 про співробітництво з ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство», предметом якого є розробкарекомендацій та складання прогнозів становища підприємства на ринку; узагальнення та систематизація маркетингових оцінок, різної маркетингової інформації, подання їх у встановлених форматах; складання звітів про проведення регіональних (виїзних) маркетингових досліджень під час підготовки до просування послуг, що надає підприємство у інших регіонах; подання керівництву підприємства варіанту плану маркетингу підприємства відповідно до певного регламенту та у встановлені терміни; контроль над виконанням заходів плану маркетингу; координацію робіт з підготовки плану маркетингу та окремих заходів; консультування працівників підприємства під час укладання договорів, укладання договорів, інших підрозділів з питань розробки окремих заходів плану маркетингу.

Грошова винагорода позивача за вказаним договором за надані послуги становила 30 000 грн.

Згідно актів прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору №17-11/2021, від 30.11.2021 року та від 31.11.2021 року ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» виплачена ОСОБА_1 винагорода у розмірі відповідно 9570 грн та 20 430 грн.

Судом також встановлено, що Бориспільською міськрайонною філією Київського обласного центру зайнятості ініційовано проведення звірки з ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» щодо надання послуг та отримання доходу ОСОБА_1 за вказаним договором.

Під час проведення звірки заступником начальника відділу взаємодії з роботодавцями Бориспільської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості Царенко Л.М. встановлено, що ОСОБА_1 дійсно надавав послуги за договором цивільно-правового характеру в період з 01.11.2021 року по 31.12.2021 року ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» та отримав винагороду, одночасно перебуваючи при цьому на обліку в центрі зайнятості в статутсі безробітного.

Наведені обставини зафіксовані у складеному за результатом проведеного розслідування акті від 25.08.2022 року № 156.

Акт розслідування підписаний керівником ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство».

На підставі акта розслідування, згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Бориспільською міськрайонною філією Київського обласного центру зайнятості прийнято рішення у формі наказу від 26.08.2022 року № 32 про повернення незаконно отриманих коштів ОСОБА_1 , виплачених як допомога по безробіттю.

На виконання вказаного наказу провідним фахівцем з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Бориспільської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості проведено розрахунок суми коштів, що підлягає відшкодуванню позивачем і, згідно з довідкою-розрахунком від 26.08.2022 року за період з 01.11.2021 року по 19.02.2022 року ОСОБА_1 була нарахована та виплачена допомога по безробіттю у розмірі 36 358,64 грн.

Підставою для повернення незаконно отриманих коштів позивачем зазначено ту обставину, що ОСОБА_1 під час перебування на обліку в центрі зайнятості, як безробітний, належав до категорії зайнятого населення, що підтверджується актом розслідування від 25.08.2022 року № 156, а відтак, матеріальне забезпечення отримав незаконно.

Згідно витягу з наказів Бориспільської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості від 26.08.2022 року № НТ220826 принято рішення про повернення ОСОБА_1 отриманих як допомога по безробіттю коштів відповідно ч.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

26.08.2022 року Бориспільською міськрайонною філією Київського обласного центру зайнятості на імя ОСОБА_1 сформовано претензію про повернення незаконно отриманих коштів по безробіттю в розмірі 36 358,64 грн.

18.04.2023 року повторно Бориспільською міськрайонною філією Київського обласного центру зайнятості на імя ОСОБА_1 сформовано претензію про повернення незаконно отриманих коштів по безробіттю в розмірі 36 358,64 грн.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 повідомив Бориспільську міськрайонну філію Київського обласного центру зайнятості про свою зайнятість, а саме- про укладення ним цивільно-правового договору з ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство».

Задовольняючи позовні вимоги Київського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю, суд першої інстанції вказав на те, що в силу ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», у ОСОБА_1 виникло зобов`язання повернути отриману ним допомогу по безробіттю у розмірі 36 358,64 грн.

Суд апеляційної інстанції в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2024 року відповідає.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно до ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) страхування на випадок безробіття здійснюється за принципами: надання державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав; обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законом, та можливості добровільного страхування у випадках, передбачених законом; цільового використання коштів страхування на випадок безробіття; солідарності та субсидування; обов`язковості фінансування Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття витрат, пов`язаних з наданням матеріального забезпечення у випадку безробіття та соціальних послуг в обсягах, передбачених цим Законом; паритетності в управлінні страхуванням на випадок безробіття держави, представників застрахованих осіб та роботодавців; диференціації розмірів виплати допомоги по безробіттю залежно від страхового стажу та тривалості безробіття; законодавчого визначення умов і порядку здійснення страхування на випадок безробіття.

Як встановлено статтею 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.

Право на забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону має також молодь, яка закінчила або припинила навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом:

1) участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття;

2) надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства;

3) надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці;

4) надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до положень статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зареєстровані безробітні мають право на, зокрема, матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону. Зареєстровані безробітні зобов`язані, зокрема, інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Згідно зі ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) статусу безробітного може набути:

1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи;

2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю»;

3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Згідно статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі, зокрема, встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Процедура реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, центром зайнятості державної служби зайнятості визначається відповідно до Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 року № 792 (тут і далі - Порядок у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

Згідно з п.п. 2, 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України 13 лютого 2009 року № 60/62 (тут і далі - Порядок у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом, зокрема, звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

За приписами частин 2, 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Колегія суду вважає що, умовою стягнення виплаченого забезпечення є невиконання застрахованою особою, тобто відповідачем, своїх обов`язків та зловживання ними, які позивач повинен довести.

Колегія суддів зазначає що, досліджуючи наявні в матеріалах справи, надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про доведеність позивачем факту, що відповідач мав трудові відносини в період перебування в статусі безробітного, при цьому заяву про зняття його з реєстрації, як безробітного, не подавав.

Неповідомлення ОСОБА_1 в письмовому вигляді Бориспільської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості про свою зайнятість (в період перебування на обліку як безробітного), а саме - укладення ним цивільно-правового договору з ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» та отримання доходу від вказаної юридичної особи, є порушенням ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведення позивачем факту недобросовісної поведінки з боку відповідача ОСОБА_1 щодо отримання грошових коштів, які є допомогою з безробіття, та вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказані грошові кошти підлягають поверненню з підстав, зазначених у позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до вимог статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Згідно п. п.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно давати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Таким чином, стягнення виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі можливе тільки за двох умов: зловживання з боку застрахованої особи та/або подання нею недостовірних даних.

Даний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видами забезпечення є допомога по безробіттю.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з частиною першою статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню заробітна плата й платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їхня виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку й недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, провадження № 14-445цс18, ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, тому доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Позивачем належними та допустимими доказами доведений той факт, що ОСОБА_1 отримував заробітну плату за виконану роботу, роботодавцем за нього були сплачені податки, це свідчить про наявність джерела доходів у відповідача, що суперечить його статусу безробітного. Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

З огляду на зазначене, кошти, отримані відповідачем у розмірі 36 358,64 грн за період з 01.11.2021 року по 19.02.2022 року підлягають стягненню на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в листопаді йому запропонували виконати разову роботу без офіційного працевлаштування та про цей факт він повідомив свого інспектора, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16 зазначено, що рішення не може ґрунтуватися на припущеннях і поясненнях однієї зі сторін.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Будь яких письмових доказів, які беззаперечно підтверджували б доводи відповідача про повідомлення ним позивача щодо укдадення ним договору цивільно-правового характеру з ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство», як і доказів які спростовували б докази надані позивачем, відповідачем ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надано і матеріали справи таких доказів не містять.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарго про те, що всупереч Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації від 13.02.2009 № 60/62, відповідач не був попереджений про проведення перевірки, не був ознайомлений з результатами перевірки та не зміг надати свої пояснення, на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, з огляду на наступне.

З акту від 25.08.2022 року № 156 вбачається, що він складений згідно Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 №60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 року №7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року року № 232/16248.

Відповідно до п. 3 Порядку, перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця, як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття у разі, коли під час перебування особи на обліку як безробітної до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації.

Рішення щодо проведення перевірки приймається керівником Центру зайнятості.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що за результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили. У разі встановлення недостовірності даних, на підставі яких особі надано статус безробітної та право на виплату матеріального забезпечення, особа ознайомлюється з актом, що засвідчує власним підписом. У разі відмови особи підписати акт про це робиться відповідна відмітка спеціалістом центру зайнятості.

Отже, з системного аналізу вказаних норм права вбачається, що особа ознайомлюється з актом під підпис якщо встановлено недостовірність даних, на підставі яких особі надано статус безробітної особи.

З акту від 25.08.2022 року № 156 не вбачається, що позивачем здійснювалася перевірка достовірності наданих відповідачем даних саме для набуття статусу безробітного.

В нашому ж випадку, позивачем проводилася перевірка за фактом перебування відповідача у трудових відносинах вже після надання йому статусу безробітного та не повідомлення про вказаний факт позивача.

Відтак, в силу приписів п. 5 Порядку такий акт підписується лише посадовими особами, що проводили перевірку, та не потребує підпису особи стосовно якої така перевірка проводилася.

Акт від 25.08.2022 року № 156 підписаний, як посодовою особою позивача, так і посадовою особою ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство», чим повністю дотримано вимоги Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 №60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 №7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року № 232/16248.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи, викладені відповідачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 липня 2024 року.

Головуючий Судді: