ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1428/24Головуючий у 1-й інстанції Іваницький О.Р.
Провадження № 22-ц/817/787/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

секретар - Сович Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 1 липня 2024 року про відмову у відкритті провадження, постановлену суддею Іваницьким О.Р. у цивільній справі №599/1428/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 1 липня 2024 року у відкритті провадження відмовлено у зв`язку з набранням законної сили рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що ухвалу прийнято з порушенням норм процесуального права, оскільки у справі 607/7190/24 підставою для зменшення розміру аліментів ОСОБА_1 вказував зміну сімейного стану, тоді як в даній справі зміна сімейного та матеріального стану. Тобто, підстави позову у справах різняться.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відмовляючи у відкритті провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції вважав, що є таке, що набрало законної сили рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Необхідність застосування вказаної норми права зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У постанові від 9 вересня 2020 року у справі № 520/18820/19 (провадження № 61-2294св20) Верховний Суд дійшов висновку про те, що критеріями відмови у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України є: наявна тотожність спірних правовідносин (спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав у різних цивільних справах) та судове рішення по тотожній справі, що набрало законної сили.

При цьому критерій тотожності підлягає оцінці тільки після набрання відповідним рішенням законної сили.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку про те, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 травня 2024 року у справі №607/7190/24 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Із змісту вказаного рішення суду вбачається, що як на підставу для зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на зміну сімейного стану, зокрема, реєстрацію шлюбу із ОСОБА_3 , у якої є троє неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу та перебування дітей на утриманні ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, як на підставу для зменшення розміру аліментів ОСОБА_1 посилався на зміну як свого сімейного стану (реєстрацію шлюбу з ОСОБА_3 ), так і матеріального стану - відсутність у нього на час звернення з даним позовом будь-яких доходів.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що у даній справі та у справі№607/7190/24 співпадають предмет позову та склад учасників справи, однак підстави позову є різним, оскільки у справі 607/7190/24 підставою позову була зміна лише сімейного стану ОСОБА_1 , тоді як у даній справі підставами позову є зміна його як сімейного, так і матеріального стану.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст.379 ЦПК України, підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом при постановленні оскаржуваної ухвали було допущено порушення норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 1 липня 2024 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 4 вересня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.