КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/1372/ 4 Головуючий у І інстанції - Висоцька Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 26 квітня 2024 року

у справі за заявою ОСОБА_2 про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого документа, -

установив:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Обухівського районного суду Київської області із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого документа.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що рішенням Обухівського районного суду Київської області по справі №343/10 стягнуто з ОСОБА_3 на його користь суму боргу в розмірі 99250 грн., 1112, 50 грн. понесених судових витрат, а всього стягнуто 100362, 50 грн.

26 квітня 2010 року судом видано виконавчий лист №2-343/10 про стягнення з ОСОБА_3 на його користь суми боргу.

04 червня 2010 року державним виконавцем Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за НОМЕР_1.

Після відкриття ВП НОМЕР_1 він вважав, що подальші дії, щодо примусового виконання рішення суду будуть здійснені виконавчою службою, а у випадку необхідності його повідомлять (залучать) у передбачений законом спосіб.

Вказує, що впродовж 2010 та 2011 років він телефонував до Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області з метою з`ясування ситуації з ВП НОМЕР_1, однак отримував відповіді, що у випадку вчинення будь-яких дій чи стягнення коштів на його адресу надійде письмове повідомлення чи відповідна постанова.

Рішення Обухівського районного суду Київської області по справі №343/10 від 30 березня 2010 року залишається не виконаним, а боржник ( ОСОБА_4 ) жодним чином не погасив свій борг.

У січні 2024 року йому стало відомо про позовну заяву ОСОБА_5 про зняття арешту, зі змісту якої стало зрозуміло, що Обухівським МР ВДВС ГТУЮ у Київській області було прийнято рішення про закінчення ВП НОМЕР_1 та нібито повернуто виконавчий документ стягувачу.

Однак, він не отримував інформацію про закінчення ВП НОМЕР_1, а тим більше не отримував оригіналу Виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року.

07 березня 2024 року він отримав відповідь Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), зі змісту якої вбачається, що жодного підтвердження направлення йому оригіналу Виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року в них немає.

Крім того, в цьому ж листі зазначається, що оригінал Виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року у виконавчої служби відсутній.

Зазначає, що з незалежних від нього причин оригіналу Виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року більше не існує і виникла необхідність у видачі дублікату виконавчого документу.

З моменту пред`явленням Виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року до виконання, а це відбулося 04 червня 2010 року, строки пред`явлення відповідного виконавчого документа до виконання перервалися, а час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Оскільки у виконавчій службі відсутні підтвердження направлення будь-якої інформації про закінчення ВП НОМЕР_1, а тим більше оригіналу Виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року, він вважає, що це об`єктивно підтверджує його необізнаність про факт закінчення згаданого виконавчого провадження і є поважною причиною, що дозволяє суду поновити пропущений строк пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Просив суд, поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року для примусового виконання рішення Обухівського районного суду Київської області по справі №2-343/10 від 30 березня 2010 року.

Видати дублікат виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року для примусового виконання рішення Обухівського районного суду київської області по справі №2-343/10 від 30 березня 2010 року.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 26 квітня 2024 року вказану вище заяву ОСОБА_2 задоволено.

Поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року для примусового виконання рішення Обухівського районного суду Київської області по справі №2-343/10 від 30 березня 2010 року.

Видано дублікат виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року для примусового виконання рішення Обухівського районного суду київської області по справі №2-343/10 від 30 березня 2010 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм процесуального права, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що заявник не надав жодного доказу про те, що він упродовж 2010 та 2011 років звертався до Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області з метою з`ясування ситуації з ВП НОМЕР_1.

Більш того, стягувач не цікавився станом ВП на протязі наступних 14 років з моменту пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Вказує, що мовчання стягувача на протязі останніх 14 років стосовно стану виконавчого провадження НОМЕР_1 дає усі підстави вважати, що оригінал виконавчого листа йому Обухівським ВДВС був повернутий, з якого він зробив копію і долучив в якості додатків до заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого документа.

Крім цього, зазначає, що є усі підстави вважати, що стягувач отримав і постанову про завершення виконавчого провадження НОМЕР_1, складеного державним виконавцем Босенко Л.С., з якої вбачається, що ВП НОМЕР_1 завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна.

Таким чином, вважає, що будучи проінформованим Обухівським ВДВС про стан виконавчого провадження, стягувач втратив надію на стягнення коштів у примусовому порядку, в результаті чого втратив інтерес до цього питання, про що і свідчить відсутність у нього жодного доказу про його звернення до Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області з метою з`ясування ситуації з ВП НОМЕР_1.

Просив суд, скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 26 квітня 2024 року, як необґрунтовану та незаконну.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_1 не вчинив жодних дій для спростування його доводів, зокрема, і не надав ніяких письмових заперечень, не надав суду жодних доказів, які б вказували на недостовірність доказів, наданих ним, більше того, ОСОБА_1 підтвердив наявність непогашеної заборгованості, що дозволило суду, належним чином дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вірно застосовуючи норми матеріального права та дотримуючисьнорм процесуального права, зробити правильний висновок про наявність підстав для видачі дублікату виконавчого документа та поновлення пропущеного строку його пред`явлення до виконання.

Вважає, що під час постановлення оскаржуваної ухвали по даній справі суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали справи, надав їм правильну оцінку і керуючись цим застосував відповідні норми матеріального права, а відтак відсутні будь-які підстави для зміни чи скасування законного судового рішення в цій частині.

Просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 26 квітня 2024 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення сторони, яка з`явилась в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що30 березня 2010 року постановлено рішення Обухівського районного суду Київської області по справі №343/10, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 99250 грн., 1112, 50 грн. понесених судових витрат, а всього стягнуто 100362, 50 грн.

12 квітня 2010 року вказане рішення Обухівського районного суду Київської області набрало законної сили.

26 квітня 2010 року Обухівським районним судом Київської області було видано Виконавчий лист №2-343/10 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 99250 грн., 1112, 50 грн. понесених судових витрат, а всього на суму 100362, 50 грн.

04 червня 2010 року державним виконавцем Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за НОМЕР_1.

Як зазначено у заяві, після відкриття ВП НОМЕР_1 ОСОБА_2 , вважав, що подальші дії щодо примусового виконання рішення Обухівського районного суду Київської області по справі №343/4 від 30 березня 2010 року будуть здійснені виконавчою службою, а у випадку необхідності - заявника повідомлять (залучать) у передбачений законом спосіб.

Впродовж 2010 та 2011 років ОСОБА_2 звертався до Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області з метою з`ясування ситуації з ВП НОМЕР_1, однак отримував однотипні відповіді, що у випадку вчинення будь-яких дій чи стягнення коштів на його адресу надійде письмове повідомлення чи відповідна постанова.

Станом на день звернення до суду із даною заявою, рішення Обухівського районного суду Київської області по справі №343/10 від 30 березня 2010 року залишається не виконаним, а Боржник ( ОСОБА_4 ) жодним чином не погасив свій борг.

16 січня 2024 року ОСОБА_2 зі змісту позовної заяви ОСОБА_5 про зняття арешту з майна, накладеного в рамках ВП НОМЕР_1,стало відомо про прийняте рішення про закінчення ВП НОМЕР_1 та нібито повернення виконавчого документу стягувачу, тобто йому, на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, як беззаперечно вказує ОСОБА_2 , він не отримував інформацію про закінчення ВП НОМЕР_1, а тим більше не отримував оригіналу Виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року і весь цей час добросовісно розраховував на здійснення виконавчих дій за судовим рішенням.

19 лютого 2024 року, розуміючи, що після закінчення ВП НОМЕР_1 оригіналу виконавчого документу ним не одержано, ОСОБА_2 звернувся до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з вимогою повернути оригінал Виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року.

07 березня 2024 року ОСОБА_2 отримав відповідь Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вихідний № 15775 від 22 лютого 2024 року, зі змісту якої вбачається, що жодного підтвердження направлення останньому оригіналу Виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року в них немає. Крім того, в цьому ж листі зазначається, що оригінал Виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року у виконавчої служби відсутній.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року на підставі рішення суду від 30 березня 2010 року, суд першої інстанції виходив з доведеності втрати виконавчого листа з вини державної виконавчої служби та наявністю підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки причини пропуску строку об`єктивно не залежали від стягувача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно п.1, п.2 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно зі ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Підпунктом 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Таким чином, видача дубліката виконавчого листа передбачена законодавством лише у разі його втрати (постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-504/11, від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17, від 23 вересня 2020 року у справі № 127/2-3538/10).

Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист, а також доказів заявника про втрату виконавчого листа (постанова Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 2-1053/10, від 25 травня 2021 року у справі № 344/13386/21).

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою стягувач має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист втрачено, та подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили (постанови Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009,від 06 листопада 2019 року у справі № 2-1053/10).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи підтверджено, що стягувач вжив заходів, щодо отримання інформації від державної виконавчої служби про з`ясування ситуації з ВП НОМЕР_1 та з вимогою повернути оригінал Виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 у визначений законодавством спосіб передав оригінал Виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року на виконання Обухівському МР ВДВС ГТУЮ у Київській області, що стало підставою для відкриття ВП№НОМЕР_2, однак, всупереч імперативним вимогам закону, виконавча служба не поінформувала ОСОБА_2 про закінчення відповідного виконавчого провадження і не повернула йому оригінал виконавчого документа.

Факт втрати виконавчого листа є свідченням неможливості виконання рішення суду, а обставини, за яких це сталось, не можуть негативно впливати на права стягувача. Відсутність виконавчого листа, своєчасно пред`явленого стягувачем, перешкоджає виконанню рішення суду та порушує його права.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналогічні положення були закріплені у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачом є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Оскільки оригінал виконавчого листа №2-343/10 від 26 квітня 2010 року, виданого Обухівським районним судом Київської області втрачено з вини державної виконавчої служби, у зв`язку з чим стягувач позбавлений можливості повторно пред`явити його до виконання, а рішення про стягнення боргу за договором позики не виконано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачі його дублікату.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність доказів, що стягувач упродовж 2010 та 2011 років звертався до Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області з метою з`ясування ситуації з ВП №НОМЕР_2та недоведеності стягувачем втрати виконавчого листа, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами 1-4 ст. 12, частинами 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Обставини наведені у відповіді Обухівського ВДВСсудом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги при вирішенні питання про доведеність втрати виконавчого листа.

Боржником такі обставини не оспорювались, відповідні докази не подавалися.

ОСОБА_1 не вчинив жодних дій для спростування доводів заявника, зокрема, і не надав ніяких письмових заперечень.

Отже, судом першої інстанції надано обґрунтовану оцінку обставинам втрати виконавчого листа й доводи апеляційної скарги такі обставини не спростовують.

Колегія суддів звертає увагу, що видача дубліката втраченого виконавчого листа є необхідною для завершення судового провадження. Примусове виконання судового рішення гарантує і завершує здійснення прав сторін у справі.

Суд на стадії виконання судового рішення виконує забезпечувальну функцію, реалізація якої відбувається через попереднє санкціонування судом найбільш важливих процесуальних виконавчих дій, вчинення яких потребує встановлення додаткових гарантій законності та дотримання відповідних прав їх учасників, які забезпечуються судом, зокрема видача дубліката виконавчого листа.

Надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод.

Стягувач, який пред`явив виконавчий документ до примусового виконання з урахуванням засад здійснення виконавчого провадження має законні очікування, що рішення суду буде виконане. Порушення принципу обов`язковості виконання судового рішення суперечить вимогам принципу правової визначеності.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду ч. 1 ст.6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін...

Так само в рішенні у справі «Глоба проти України» від 05 липня 2012 року, ЄСПЛ повторив, що п. 1 ст. 6 Конвенції, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

19 листопада 2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЕС) прийнято Висновок №13 (2010), який зокрема встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов`язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко exofilicio. Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію закону (пункт 31).

Таким чином, з урахуванням обставин, на які посилався ОСОБА_2 , законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про видачу дублікату виконавчого листа та як наслідок поновлення строку для його пред`явлення.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди боржника з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 26 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба