Провадження № 2/761/6433/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., за участі секретаря судових засідань Каніковського Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка сталася 11.11.2022 року на Харківській площі в м. Києві за участю позивача, яка керувала автомобілем «Opel Vectra» державний номерний знак НОМЕР_1 та водієм ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Volvo» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Транспортний засіб ««Volvo» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 станом на день ДТП був застрахований страховою компанією ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» яка видала поліс серія № АР-3307796 від 01.09.2022 року. 19.12.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. 21.12.2023 року позивач отримала відмову від страхової компанії у виплаті страхового відшкодування з причин пропущення строку подання заяви на страхове відшкодування. Позивач зазначає, що представник відповідача свідомо ввів її в оману та змусив написати нову заяву про виплату відшкодування. У зв`язку із вищевикладеним позивач просить суд визнати відмову відповідача у розгляді заяви про виплату відшкодування за завдану в результаті вищевказаного ДТП, яка мала місце 11.11.2022 року неправомірною та зобов`язати відповідача вжити всіх належних дій, передбачених законодавством, для розгляду заяви про відшкодування шкоди, поданою нею щодо вказаного ДТП.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2024 року справу передано на розгляд судді Матвєєвій Ю.О.

28.03.2024 року ухвалою суду по справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Сторонам встановлено строки для надання заяв по суті справи.

04.04.2024 року до суду надійшов відзив від відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якому відповідач позов не визнає, оскільки позивачем було пропущено строк на звернення із заявою про страховий випадок як до страхової компанії, так і в подальшому до суду із позовом. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 11.11.2022 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю належного ТОВ «ГОЛД-НАФТА» транспортного засобу «VOLVO FH 460», д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого ОСОБА_2 , у м. Києві, на Харківській площі, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем позивачки, ОСОБА_1 , «OPEL VECTRA» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль позивачки зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На час ДТП транспортний засіб «VOLVO FH 460», д.н.з. НОМЕР_2 був застрахований в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно з полісом № № АР-3307796 від 01.09.2022 року.

Відповідно до звіту № 2740 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 03.05.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику майна «OPEL VECTRA» д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок ДТП складає 97775,15 грн.

Право на звернення до суду закріплено у Конституції України і на час звернення позивача із позовом відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширювалася на всі правовідносини, що виникали у державі.

На час розгляду справи були внесені зміни до статті 124 Конституції України та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Тобто, якщо на час звернення з позовом не було будь-яких обмежень для такого звернення, то з набранням чинності змін до Конституції України від 02 червня 2016 року, можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

? навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

? неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 465/4287/15 від 11.12.2019 року та у постанові Верховного Суду у справі № 577/5482/19 від 01.06.2022 року.

Так, судом встановлено, що ДТП мала місце 11.11.2022 року.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2022 року водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Звернення позивача до страхової компанії відбулось 19.12.2023 року, тобто понад рік після дати ДТП.

Звернення позивача до суду із даним позовом відбулось 25.03.2024 року.

При цьому, суд вважає неспроможними доводи сторони позивача щодо недобросовісних дій зі сторони відповідача, а саме те, що її переконали вигадати причини «неподачі» завчасно заяви про виплати та написати нову заяву, будь-яких доказів позивачем не було надано.

Крім того, позивачка сама вказує, що лише 19.12.2023 року вона звернулася до відповідача для уточнення інформації щодо свого страхового випадку який стався більше року тому, тобто позивач протягом усього цього часу не вчиняв будь-яких активних дій для отримання страхового відшкодування, про що свідчить про його недобросовісність та небажання реалізовувати надані йому права.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1 статті 331З Закону №1961-IV). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати(відшкодування),що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження№12-104гс18)).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом фактичні обставини і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

Враховуючи наведене та керуючись ЗУ «Про страхування», ЗУ«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 3, 11, 15, 16, 993, 1187, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, статтями 2-5, 8, 10-13, 48, 51, 76-81, 89, 141, 209, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.О. Матвєєва

23 квітня 2024 року