ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2322/24 Справа № 200/3164/19 Головуючий у першій інстанції: Кудрявцева Т. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Ніколиної А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання грошових коштів спільним майном подружжя, стягнення частини спільних грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона з ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування у шлюбі ними з ОСОБА_3 була придбана квартира АДРЕСА_1 . Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.09.2018 року шлюб між ними було розірвано. Після розлучення їх малолітня донька постійно проживає з нею - ОСОБА_1 , з часу розлучення ОСОБА_3 жодним чином їй не допомагає в утриманні доньки, всі матеріальні витрати на виховання та забезпечення доньки ОСОБА_4 лягли не неї, позивачку. Крім того, у липні 2018 року вона звернулась з позовом до суду про стягнення аліментів з ОСОБА_3 , рішенням від 26.07.2019 року з відповідача стягнуто кошти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку. Позивач вказує на те, що відповідач у справі є працездатною особою, офіційно працює та отримує заробітну плату, однак навмисно ухиляється від свого обов`язку щодо утримання дитини. Станом на теперішній час у відповідача утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у загальному розмірі 19125,87 грн. Окрім того, спірне нерухоме майно не є єдиним майном відповідача. Окрім квартири за адресою по АДРЕСА_1 в його власності знаходиться квартира за адресою по АДРЕСА_3 , в якій він зареєстрований та проживає станом на теперішній час. Позивач вказує на те, що такі обставини, як наявність заборгованості у відповідача по сплаті аліментів на дитину, відсутність у нього взагалі інтересу до її подальшої долі та його незацікавленості щодо нерухомого майна є істотними обставинами та, беручи до уваги інтереси малолітньої дитини, яка проживає з матір`ю, відповідно до вимог ст. 71 СК України існують достатні підстави для відступу від рівності часток подружжя, шляхом виділення позивачці більшу частину із спільного майна. Тому, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила поділити спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1; визнати за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 1/3 частину вказаної квартири (а.с. 78-81 т.1).

Із зустрічним позовом до суду звернувся ОСОБА_3 , обґрунтовуючи його тим, що з 05.06.2009 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який було розірвано рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2018 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_1 . Він у період з початку 2016 року до кінця 2017 року, згідно з трудовим договором, працював за кордоном у Португалії, отримував заробітну плату у Євро, робив перерахування на ім`я ОСОБА_1 на банківський рахунок у «ПриватБанк» у Євро, оскільки не міг перевозити велику суму через кордон. З рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2018 року про розірвання їх шлюбу вбачається, що приблизно з 2015 року між сторонами почали виникати конфліктні ситуації, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Тобто своїм твердженням ОСОБА_1 підтвердила той факт, що гроші, які він перераховував на її рахунок, не могли витрачатись на спільні сумісні проблеми, адже сім`ї вже не існувало. Після повернення до України ОСОБА_1 відмовилась повернути йому хоча би половину перерахованих грошових коштів, повідомивши, що зняла гроші для своїх потреб. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач за зустрічним позовом просив визнати грошові кошти у сумі 309338,15 грн, що еквівалентно 7750,00 Євро за курсом 39,9146 станом на 10.04.2023, спільним майном подружжя та стягнути з ОСОБА_1 на його користь 1/2 частину грошових коштів у сумі 154669,07, що еквівалентно 3875,00 Євро за курсом 39,9146 станом на 10.04.2023 (а.с. 2-5 т.2).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Вирішено розділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя в частині визнання права власності на 2/3 частин квартири - відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано грошові кошти у сумі 297987,50 грн. спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 частину спільних грошових коштів подружжя у сумі 148993,75 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог зустрічної позовної заяви відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених зустрічних позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 частини спільних грошових коштів подружжя в сумі 148993,75 грн., з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні даної частини зустрічних позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 05 червня 2009 року між позивачкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 05.06.2009 (а.с. 16 т.1).

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 03.08.2010 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 24 т.1).

В період перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м. (складається з наступних приміщень: 1 коридор, площею 5,0 кв.м.; 2 житлова, площею 19,2 кв.м.; 3 кухня, площею 7,4 кв.м.; 4 санвузол, площею 3,6 кв.м.; 5 кладова, площею 1,3 кв.м.; 1 лоджія, площею 3,6 кв.м.), що підтверджується копією договору купівлі-продажу 12.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевим А.В. за №691 (а.с. 11-13 т.1).

Право власності на вказану вище квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 13 липня 2009 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.07.2009 року №23278639, виданого КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" ДОР (а.с. 15 т.1).

Позивачем за зустрічним позовом представлено копію трудового договору, з перекладом на українську мову, що завірений апостилем, укладеного між ТОВ «Транспортеш-де-Карга-уж-Гатуш-Бравуш», з головним офісом за адресою: АДРЕСА_4 , громадянином України, який починає діяти з 15.03.2016 року; за цим договором підприємство приймає робітника для виконання послуг за професією помічник водія; в якості винагороди за надані послуги робітник буде отримувати щомісячну зарплату у розмірі 530,00 Євро до закінчення договору, з утриманням відрахувань, встановлених законом, яка буде виплачуватись в останній день місяця (а.с. 6-15 т.2).

Відповідно до листів АТ КБ «ПриватБанк» від 22.11.2022 та від 02.03.2024, ОСОБА_3 з пункту системи "MoneyGram PT" були зроблені (відправлені) наступні міжнародні термінові перекази на особовий рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 : за 2016 рік 08.05.2016 року - 900 Євро, 09.06.2016 року - 400 Євро, 15.07.2916 року - 600 Євро, 10.08.2016 року - 750 Євро, 09.09.2016 року - 600 Євро, 08.11.2016 року - 700 Євро; за 2017 рік 08.04.2017 року - 500 Євро, 13.05.2017 року - 1000 Євро, 11.06.2017 року - 400 Євро, 12.07.2017 року - 400 Євро, 08.08.2017 року - 500 Євро, 10.09.2017 року - 400 Євро, 04.12.2017 року - 100 Євро, 20.12.2017 року - 500 Євро, а всього за період 2016-2017 років перераховано на картку ОСОБА_1 7750,00 Євро., що також підтверджується випискою з особового рахунку за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 у валюті Євро (а.с. 230-231 т.1, 120, 127 зворот-130 т.2).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції від 26 березня 2024 року ОСОБА_1 визнала факт перерахування вказаних вище коштів позивачем за зустрічним позовом на її, позивачки, рахунок, що підтверджується протоколом та звукозаписом зазначеного судового засідання.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2018 року в справі №200/6936/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 17-18).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане вище заочне рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 18 жовтня 2018 року.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України, відповідно до ч. 3 та ч. 4 зазначеної статті, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або заводом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 372 ЦК України, визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За положеннями частини другої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Норми законодавства свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

У випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, при поділі таких коштів права банківських (фінансових) установ не зачіпаються. Ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до статті 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2023 року у справі № 134/1975/20 (провадження № 61-9517ск22)).

Як встановлено судом, заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.09.2018 року №200/6936/18 про розірвання шлюбу між сторонами набрало законної сили 18 жовтня 2018 року (а.с. 17-18 т.1).

У мотивувальній частині вказаного вище рішення, зокрема, зазначено, що через відсутність взаєморозуміння і розбіжності у поглядах на сімейні відносини, спільне життя між подружжям не склалося та було фактично припинено, що з огляду на позицію позивача викладену письмово, за відсутністю будь-яких заперечень з боку відповідача, неодноразово повідомленого судом про розгляд справи, вказує на недоцільність надання сторонам строку для примирення. Заочним рішенням від 17.09.2018 року №200/6936/18 не встановлено дату або орієнтовний час фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами.

У даній цивільній справі, що розглядається, належних, допустимих та достатніх доказів припинення сторонами шлюбно-сімейних відносин з певного часу (до чи після набрання законної сили судовим рішенням у справі про розірвання шлюбу) - суду не надано, клопотань про витребування відповідних доказів не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Згідно виписки з особового рахунку за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 у валюті Євро, відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , на який зараховувались зазначені вище міжнародні термінові перекази від ОСОБА_3 з пункту системи "MoneyGram PT", станом на 18 жовтня 2018 року (набрання законної сили рішенням про розірвання шлюбу), сума грошових коштів на цьому рахунку становила 2484,01 Євро (а.с. 127 зворот т.2).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги доведеність позивачем за зустрічним позовом факту перерахування ним грошових коштів у Євро у період 2016-2017 років на рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , які були одержані ним у якості заробітної плати; встановивши, що на час припинення шлюбних відносин сукупний залишок цих грошових коштів на банківському рахунку становив 2484,01 Євро, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення зустрічних позовних вимог та визнання грошових коштів у сумі 2484,01 Євро спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , адже об`єктом права спільної сумісної власності є також заробітна плата, одержана одним із подружжя.

Колегія звертає увагу, що підстави для визнання об`єктом права спільної сумісної власності коштів в розмірі 5265,99 Євро (7750,00 Євро - 2484,01 Євро), які були перераховані ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у період 2016-2017 років - відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до виписки з особового рахунку за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 у валюті Євро, відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , на який зараховувались зазначені вище міжнародні термінові перекази від ОСОБА_3 з пункту системи "MoneyGram PT", ОСОБА_1 у період 2016-2018 років використовувала наявні на рахунку грошові кошти в інтересах сім`ї, здійснюючи купівлю продуктів харчування, одягу, взуття, ліків, іграшок, канцелярських товарів, залізничних проїзних квитків, оплати комунальних послуг, зняття готівки в банкоматах, тощо (а.с. 127 зворот - 130 т. 2).

Колегія також зауважує, що з липня 2010 року на утриманні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебуває спільна донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто, у період шлюбу ОСОБА_1 використовувала кошти і на потреби спільної дитини, для забезпечення необхідного набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів та комплексу послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб дитини.

Враховуючи, що спірні грошові кошти в сумі 5265,99 Євро ОСОБА_1 використовувалаз рахунку у період перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , позивач за зустрічним позовом не спростував презумпцію використання цих коштів дружиною в інтересах сім`ї, не довів використання ОСОБА_1 спірних коштів в особистих цілях та її обов`язок компенсувати витрачені кошти позивачу за зустрічним позовом.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 14 лютого 2024 року у справі №521/20001/20.

Тому підстави для визнання 5265,99 Євро спільним майном подружжя та стягнення половини цих коштів з ОСОБА_1 - відсутні.

Колегія звертає увагу, що у зустрічному позові ОСОБА_3 просив, зокрема, стягнути з ОСОБА_1 на його користь 1/2 частину грошових заощаджень, які були накопичені подружжям у іноземній валюті Євро та зазначає еквівалент у національній валюті - гривні.

Відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України. Однак, заборони на формування громадянами заощаджень в іноземній валюті чинне законодавство не містить.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що майном, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є грошові кошти у розмірі 2484,01 в іноземній валюті Євро, які знаходились на банківському валютному рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 частини спільних грошових заощаджень подружжя у сумі 1242,01 Євро (2484,01 Євро / 2).

У постанові від 04 липня 2018 року у справі №14-134цс18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Стягнення грошових коштів в іноземній валюті, у даному випадку, не суперечить чинному законодавству, вносить чіткість у розуміння суті обов`язку боржника, не виходить за межі заявлених зустрічних позовних вимог, а також є справедливим з урахуванням постійного коливання обмінного курсу національної валюти гривні до іноземної валюти Євро (зокрема, офіційний курс валют гривні до 1 Євро станом на час припинення шлюбних відносин - 32,19 грн, станом на день пред`явлення уточненого зустрічного позову - 39,97 грн, станом на день розгляду справи судом апеляційної інстанції - 42,49 грн).

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене лише в частині задоволених зустрічних позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 частини спільних грошових коштів подружжя. Тому суд апеляційної інстанції справу в частині вирішення первісних позовних вимог щодо поділу квартири АДРЕСА_1 та визнання права власності на неї не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2023 року в оскаржуваній частині, в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання грошових коштів спільним майном подружжя, стягнення частини спільних грошових коштів, визнання грошових коштів у сумі 297987,50 грн. спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , 1/2 частини спільних грошових коштів подружжя у сумі 148993,75 грн. - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання грошових коштів спільним майном подружжя, стягнення частини спільних грошових коштів - задовольнити частково.

Визнати грошові кошти у сумі 2484,01 Євро спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 1/2 частину спільних грошових коштів подружжя у сумі 1242,01 Євро 00 євроцентів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова