Справа №295/6272/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2024 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Лєдньов Д.М. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» про визнання рахунку недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначає, що з 1960 року він проживав за однією адресою зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , по АДРЕСА_1 .

За твердженням позивача, ОСОБА_2 не мала правовстановлюючих документів на будинок, будь-яких заяв на приєднання до умов договорів про надання комунальних послуг, зокрема, постачання природного газу, не подавала. За невідомих обставин на ім`я ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 01.03.2023 року особовий рахунок № НОМЕР_1 переоформлено на ім`я ОСОБА_1 .

Позивач зауважує, що покладена в обов`язок оплати з боку ОСОБА_2 заборгованість за спожитими послугами газопостачання фактично перейшла до нього у порядку спадкування, при цьому, у надісланих рахунках на оплату, які направлялись протягом 2020-2021 років ОСОБА_2 як споживачу, міститься неправдива інформація щодо обсягу спожитого газу.

Вказуючи на вчинення з боку відповідача обману при здійснені розрахунків заборгованості, позивач із застосуванням вимог ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України, які визначають загальні ознаки чинності договору, правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, просить визнати недійсними з моменту вчиненні виданий рахунок № від 07.04.2021 року щодо нарахування споживачу ОСОБА_2 плати за спожитий природний газ за березень 2021 року в сумі 897,18 грн.

Ухвалою суду від 27.06.2024 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без виклику учасників.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому звернуто увагу, що ТОВ «Житомиргаз Збут» не є діючим постачальником природного газу та не здійснює постачання природного газу побутовим споживачам.

Сторона вказує на Правила постачання природного газу, що затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2496, за змістом яких постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

За адресою газопостачення: АДРЕСА_1 особовий рахунок № НОМЕР_1 протягом ліцензійної діяльності ТОВ «Житомиргаз Збут», тобто до 01.05.2022 року, не переоформлювався на ім`я ОСОБА_1 , відповідна особа не включалась до реєстру споживачів Товариства.

Одночасно відповідач звертає увагу на те, що рахунок-оплата не може вважатись правочином, оскільки фактично є документом з фіксацією нарахувань за спожитий газ, та, вказуючи на помилковості обраного позивачем способу захисту невизнаних прав, просить відмовити у задоволенні позову.

Судом встановлено наступні обставини.

За змістом повідомлення АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» від 10.03.2023 року згідно інформації електронної программи бази АТ «Житомиргаз» особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 переоформлено на ім`я ОСОБА_1 з 01.03.2023 року на підставі поданої ОСОБА_1 заяви-приєднання до договору розподілу та свідоцтва на спадщину за № 1-179 від 26.01.2023 року.

Матеріали справи містять надані стороню позивача рахунки на оплату за розподіл (доставку) природного газу, сформовані АТ «Житомиргаз», а також рахунки на оплату спожитого природного газу, сформовані ТОВ «Житомиргаз Збут», за особовим рахунком НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_2 , протягом періоду 2020-2021 років.

Позивач ініціює запит на поновлення його прав, які, на думку сторони, порушено внаслідок невірного порядку нарахування заборгованості за спожиті комінальні послуги.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 1. 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Верховний Суд неодноразово наводив висновок, який зводиться до того, що «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем».

Як зазначалось вище, позивачем висловлені сумніви в достовірності здійснених протягом періоду 2020-2021 років нарахувань за розподіл (доставку) природного газу та за спожитий природний газ.

Отже, відповідний спір, в дотримання ефективності судового захисту, має вирішуватись в порядку розв`язання вимог про стягнення заборгованості, з вирішенням питань обгрунтованості заявлених певним позивачем нарахувань, заснованих, зокрема, на оспорюваних відомостях рахунків на оплату.

Оскільки рахунок-оплата не є дією особи, що спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто правочином в розумінні ст. 202 ЦК України, оцінка такого документа як розрахункового акту не може здійснюватись через підстави визнання недійсними правочинів.

Заявлені позивачем заходи не виявляють доцільного та ефективного в розрізі виниклих правовідносин учасників способів реагування.

Судом також не отримано відомостей на підтвердження існування спору між позивачем як споживачем комунальних послуг та ТОВ «Житомиргаз Збут» саме в розрізі нарахування заборгованості за постачання природного газу.

З огляду на вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 258-279 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» про визнання рахунку недійсним.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Суддя : Д.М.Лєдньов