КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024року

м. Київ

справа №761/27117/23

провадження №22-ц/824/3274/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Гуля В.В.

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 21 412 грн, а судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 10 вересня 2020 року виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В., винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП НОМЕР_2, відкритого на підставі виконавчого напису №18385 виданого 14 серпня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 22 480,15 грн.

Разом з тим ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

12 травня 2023 року Суворовським районним судом м. Одеси було винесено заочне рішення у справі № 523/16769/20, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. 16 червня 2023 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси набрало законної сили.

Згідно Довідки від 16 червня 2023 року №34 виданої КНП «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради, загальна сума стягнутих з ОСОБА_1 на користь TOB «Вердикт Капітал» грошових коштів в рамках виконавчого провадження склала - 21 412,00 грн.

Позивачка зазначила, що вказані кошти є безпідставно набутими TOB «Вердикт Капітал» та підлягають поверненню ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та посилаючись на норми статті 1212 ЦК України, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), грошові кошти у розмірі 21412 (двадцять одна тисяча чотириста дванадцять) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду, відповідач 07 листопада 2023 рокунаправив до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовної заяви у повному розмірі.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно з`ясував всі обставини справи, не дослідив подані докази, неправильно застосував норми матеріального права у виниклих правовідносинах.

Зазначає, що до спірних правовідносин не підлягає застосування частина перша статті 1212 ЦК України, оскільки чинний договір є достатньою та належною правовою підставою набуття майна.

Вказує, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірних зобов`язань не вважається безпідставним.

Зазначає, що правовою підставою для стягнення з боржника коштів, є кредитний договір, і наявність у позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором.

Виходячи з наведеного апелянт вважає, що на момент здійснення стягнення за виконавчим написом, вказане стягнення виконувалось правомірно.

Тому визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Також вважає, що сума яка була стягнута з апелянта є помилковою. Оскільки як вказує апелянт на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал» поступили кошти в розмірі 8 162, 73 грн, інша частина суми була сплачена приватному виконавцю, як виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. Тобто стягненню підлягає сума у розмірі 8 162,73 грн.

Також посилався на постанову КГС ВС від 06 лютого 2020 року у справі № 910/13271/18, та на правову позицію Верховного Суду України (постанова судових палат у цивільних та господарських справах ВСУ від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13) у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.

Представник позивачки 18 грудня 2023 року подав до Київського апеляційного суду відзив, в якому зазначив, що вважає апеляційну скаргу такою, яка не підлягає задоволенню, у зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було доведено, що стягнення заборгованості відбувалось неправомірно, оскільки виконавчий напис було скасовано. Тому, кошти які отримав відповідач стягненні безпідставно та мають бути поверненні позивачці, з підстав передбачених статтями 1212, 1213 ЦК України.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що зі змісту позовної заяви вбачається, що 06 серпня 2014 року ОСОБА_1 було оформлено анкету заяву в ПАТ «Альфа-Банк», на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка». Після підписання анкети-заяви, позивачка отримала рахунок у гривневій валюті. Також, в додатку до анкети заяви зазначено ліміт відновлювальної кредитної лінії, що встановлений в розмірі 2000 грн.

Відповідно до виконавчого напису нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 14 серпня 2020 року, підставою стягнення грошових коштів став кредитний договір № 612535748 від 07 серпня 2014 року.

12 травня 2023 року Суворовським районним судом м. Одеси було винесено заочне рішення у справі № 523/16769/20, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. 16 червня 2023 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси набрало законної сили.

Згідно Довідки від 16 червня 2023 року №34 виданої КНП «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради, загальна сума стягнутих з ОСОБА_1 на користь TOB «Вердикт Капітал» грошових коштів в рамках виконавчого провадження склала - 21 412,00 грн.

Позивачем було долучено: копію паспорту та коду; копію постанови від 07 вересня 2020 року; копія виконавчого напису від 14 серпня 2020 року; копія довідки №34 від 16 червня 2023 року; копія рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2023 року; Заява до позову від 24 липня 2023 року.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилалась на статті 1212, 1213 ЦК України, а також на постанови Верховного суду від 23 січня 2020 року у справі №910/3395/19 від 23 квітня 2019 року, у справі № 918/47/18 від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18, згідно яких «під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичного змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином».

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Відповідно до практики Верховного суду, а саме в постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 761/825/20 (провадження № 61-12951св21) від 02 листопада 2022 року, у справі № 758/14101/16-ц від 06 жовтня 2021 року, у справі № 201/9570/18 від 12 листопада 2020 року у справі № 200/3452/17, зазначено, що «цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом».

Також відповідно до постанови Верховного суду від 08 вересня 2021 року № 201/6498/2020 «факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду».

Отже, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою підставою для застосування статті 1212 ЦК України, та стягнення безпідставно набутих коштів з відповідача.

Разом з тим, зважаючи на викладене доводи апелянта, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки стягнув суму заборгованості у розмірі 21 412 грн, а не суми яка надійшла на рахунки відповідача у розмірі 8 162,73 грн, є такими, що не відповідає обставинам справи та практиці Верховного Суду, оскільки саме відповідач звертався за виконавчим написом нотаріуса який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні в матеріалах справи докази і надав їм належну оцінку, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимого в повному обсязі.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Гуль В.В.

Судді Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.