Справа № 569/8294/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

секретар судового засідання Литвиненко В.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 , представника відповідачів ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Приватний нотаріус Онищук Ігор Миколайович про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 в обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер заповідач ОСОБА_7 , що посвідчується Свідоцтвом про смерть, виданим 18 листопада 2020 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Сторони по справі ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 є дітьми померлого ОСОБА_7 . Після смерті заповідача приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк Оленою Анатоліївною, номер свідоцтва НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , була відкрита спадкова справа. За життя ОСОБА_7 склав 4 заповіти. Перший заповіт був складений 13.02.2016 р., номер у спадковому реєстрі: 58575324. Другий заповіт складений 13.06.2018 р., номер у спадковому реєстрі 62561804, який був скасований наступним заповітом. Третій заповіт за номером 63863497 у спадковому реєстрі посвідчений 06.03.2019 р. Четвертий заповіт складений 07.09.2020 р., номер 66368880. На думку позивача, третій та четвертий заповіти є незаконними та такими, що не відповідають волі ОСОБА_7 , оскільки останній тяжко хворів, переніс два інсульти, був морально пригнічений, деморалізований та такий, що не міг адекватно оцінювати власні дії. Даний факт посвідчується наданими до матеріалів справи медичними довідками. Сумнів у вільному волевиявленні заповідача та його нестабільний чи психологічний стан характеризує неодноразова зміна спадкоємців та укладення нових заповітів протягом останніх декількох років. Внаслідок тяжкості захворювання заповідач неодноразово перебував на лікуванні у різних медичних установах. Усі витрати на лікування, реабілітацію, харчування, медичні препарати заповідачу забезпечував позивач. Відповідно до виписного епікризу №19706 кардіологічного відділення №2 КНП «Центральна міська лікарня» РМР у заповідача був діагностований такий клінічний діагноз: ІХС: Атеросклеротичний кардіосклероз. Аортосклероз. Набута аортальна вада серця із перевагою недостатності. Відносна мітральна та трискупідальна недостатності. Дилятаційний синдром. Пароксизмальна форма фібриляції пересердь із тахисистолією шлуночків (часті пароксизми). Шлуночкова екстрасистолія з періодами квадрігемінї. Гіпертонічна хвороба III ст., І ст. за рівнем АТ, високий ризик судинних ускладнень. СН II а ст. із збереженою систолічною функцією лівого шлуночка. Дисциркуляторна змішана (атеросклеротична, гіпертонічна] енцефалопатія II ст. Наслідки перенесених ішемічних ГПМК (22.12.2015р. - 06.09.2019 р.) у правій гемісфері головного мозку у вигляді дизартрії, глибокого лівобічного геміпарезу. Цукровий діабет II ст середньої важкості, стан субкомпенсації. Хронічний пієлонефрит. Кіста верхнього полюса лівої нирки. Просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 , номер у спадковому реєстрі 63863497, посвідчений приватним нотаріусом Онищуком І.М. 06.03.2019 р., визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 , номер у спадковому реєстрі 66368880, посвідчений приватним нотаріусом Онищуком І.М. 07.09.2020 р.

В судовому засіданні позивач та представник позивача обґрунтування викладені у позовній заяві підтримали. Позивач ОСОБА_4 додатково суду пояснив, що йому було лише відомо про перший заповіт. В 2020 році він приїжджав до батька один раз, після того як почався COVID спілкувався з ним лише по телефону. В нього з батьком були хороші стосунки, позивач надсилав йому кошти. Зазначив, що батько поводив себе дивно, і йому потрібна була стороння допомога.

Відповідач та її представник просили суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач ОСОБА_5 суду пояснила, що батько ОСОБА_7 двічі перебував у шлюбі, тому у них з позивачем різні мами. Зазначає, що вона проживала з батьком, однак через COVID змушена була з`їхати з квартири, оскільки вона працювала і контактувала з людьми, а тому переживала щоб батько не заразився COVID. Батько говорив, що позивач позичив у нього гроші, що в нього з позивачем погіршилися стосунки і тому він змінив заповіт. Весь час до моменту смерті батька, вона йому допомагала.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали та обставини, суд прийшов до висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

05 липня 2021 року суд задовольнив клопотання сторони позивача про витребування доказів, ухвалив витребувати у приватного нотаріуса Онищука І.М. копії заповітів, які знаходяться у спадковій справі, складених ОСОБА_7 .

Приватний нотаріус Онищук І.М. надав до суду належним чином завірену копію посвідченого ним заповіту від 07 вересня 2020 року, за яким ОСОБА_7 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), на випадок його смерті зробив розпорядження: «все його майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і в загалі все те, на що він за законом матиме право заповів своїй дочці ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Заповіт містить: «підпис та запис ОСОБА_7 , цей заповіт мною прочитано вголос і мною підписано». Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 605.

Крім цього від приватного нотаріуса Онищук І.М. на виконання ухвали від 05.07.2021 року надійшла відповідь, що ним посвідчувався заповіт від 07.09.2020 року за р. №605, інших заповітів від заповідача ОСОБА_7 він не посвідчував, спадкова справа після його смерті ним не заводилась.

ОСОБА_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Рівненським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Західного Міжрегіонального управління міністерства юстиції м.Львів.

Сторони по справі ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 є дітьми померлого ОСОБА_7 .

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті ст. 1233 ЦК України.

Статтею 1234 ЦК України передбачено, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Згідно вимог ч.ч.1,2,3 ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Частинами 1 та 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі №756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що "для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.

Відтак дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право за законом, не має істотних порушень стосовно його форми та посвідчення, за умови, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Позивач у позовній заяві зазначив, що третій та четвертий заповіт складені у період з 06.03.2019 року та 07.09.2020 року є незаконними, оскільки не відповідають волі ОСОБА_7 через те, що останній тяжко хворів, переніс два інсульти, був морально пригнічений. Деморалізований та тяжкий, не міг адекватно оцінювати свої дії.

Ухвалою від 02 червня 2021 року по даній справі призначено посмертна судово-психіатрична експертиза.

Як убачається з висновку судово-психіатричної експертизи Рівненської філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України» №341/23, ОСОБА_7 на час складання заповітів в період 01.01.2019 року по 11.11.2020 року, а саме 06.03.2019 року та 07.09.2020 року ознак психічних розладів не виявляв.

ОСОБА_7 під час складання спірних заповітів в період 01.01.2019 року по 11.11.2020 року, а саме 06.03.2019 року та 07.09.2020 року міг усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що з 2015 року в неї з померлим ОСОБА_7 були дружні стосунки. Померлий в 2020 році зробив свідку пропозицію жити разом. Свідок знала, що в нього є троє дітей, спілкувався померлий з дочкою ОСОБА_11 , яка за ним доглядала. Також їй розповідав про вчиненні ним заповіти. ОСОБА_7 за життя був нормальною, адекватною людиною.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що з померлим перебувала 20 років у шлюбі, від якого в них є повнолітні діти ОСОБА_11 та ОСОБА_13 . До моменту смерті ОСОБА_7 був адекватний, піклувався про господарство, оформив Чорнобильську пенсію, незадовго до смерті звертався в Теплокомуненерго щодо неналежного опалення квартири. Рішення завжди приймав сам і переконати його в чомусь іншому було неможливо.

Статтями 12 та 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, матеріали справи не містять будь-яких даних, чи доказів про те, що під час складання заповіту померлий не міг адекватно оцінювати свої дії, чи не розумів їх значення, а відтак, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено підстави, на яких ґрунтуються пред`явлені вимоги, і тому в позові слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Приватний нотаріус Онищук Ігор Миколайович про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач - ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач - ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Третя особа - Приватний нотаріус Онищук Ігор Миколайович, місцезнаходження м.Рівне, вул. Ст. Бандери, 20

Повний текст рішення виготовлено 11.09.2024 року.

Суддя Харечко С.П.