Справа № 352/1576/23
Провадження № 22-ц/4808/266/24
Головуючий у 1 інстанції ХОМИНЕЦЬ М. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю: представника відповідача адвоката Овсепян К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за заявою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Овсепян Кристина Адіківна про компенсацію судових витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дітей, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Задної Роксолани Євгенівни на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Хоминець М.М. 01 грудня 2023 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якої складено 06 грудня 2023 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дітей (а.с.1-4).

29 вересня 2023 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про залишення позову без розгляду (а.с.69).

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дітей залишено без розгляду (а.с.70-71).

02 жовтня 2023 року адвокат Овсепян Кристина Адіківна, яка представляє інтереси відповідача ОСОБА_1 , звернулася до суду із заявою про компенсацію судових витрат, здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Зазначила, що предметом розгляду справи було стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей (за минулий час). Позивачка аргументувала даний позов тим, що відповідач не приймає жодної участі у забезпеченні дітей, а відтак просила стягнути з нього додаткові витрати (на навчання). Зазначені аргументи були спростовані відповідачем під час подання відзиву на позовну заяву, що і було враховано судом під час постановлення ухвали.

Таким чином, позивач навмисно приховувала від суду відомості про добровільну участь відповідача в утриманні дітей, подала завідомо безпідставний позов за відсутності предмета спору та свідомо намагалася ввести суд в оману. Вказане свідчить про те, що дії ОСОБА_2 при зверненні до суду та під час розгляду справи були умисними, необґрунтованими та недобросовісними.

Такі дії позивачки призвели до того, що відповідачем в ході розгляду справи були понесені витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме у зв`язкку з наданням професійної правничої допомоги.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи, разом з відповідними доказами, було долучено до відзиву на позовну заяву від 20.09.2023 року.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну (правничу) допомогу в розмірі 20 000,00 грн (а.с.72-75).

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Овсепян Кристина Адіківна про компенсацію судових витрат відповідача, здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 гривень (а.с.107-112).

Не погодившись з ухвалою суду представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Задна Р.Є. подала апеляційну скаргу, вважає її такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що адвокат Овсепян К.А., яка представляє інтереси відповідача ОСОБА_1 , визначила у розрахунку суми гонорару наступні роботи та їх вартість: 1) первинна консультація щодо характеру спірних відносин 4000 грн за 2 години; 2) вивчення законодавчої бази та актуальної практики 6000 грн за 3 години; 3) підготовка та написання відзиву на позовну заяву 10 000 грн за 5 годин.

Враховуючи принцип розумності, співмірності, реальності, вважає, що розмір судових витрат на правову допомогу, визначений відповідачем та його адвокатом, є завищеним та неспіврозмірним із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим ним часом на надання таких послуг (справа не є складною, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, ця категорія справ не потребує додаткового вивчення законодавства та судової практики, підготовка відзиву також об`єктивно не відповідає вказаній вартості).

Зазначає, що всупереч вимогам статті 83 ЦПК України, ОСОБА_2 не отримувала жодним засобом зв`язку документи, що підтверджують розмір витрат на правничу допомогу адвокатом Овсепян К.А. та в матеріалах справи відсутні докази про направлення таких стороні. Про розрахунок суми гонорару позивачка дізналася із заяви про компенсацію судових витрат, у зв`язку з чим була позбавлена можливості дати оцінку щодо зазначених витрат на правову допомогу, визначених адвокатом відповідача та заперечити щодо їх розміру.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат відмовити. Судові витрати покласти на відповідача (а.с.116-117).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилися апелянт ОСОБА_2 та її представник адвокат Задна Р.Є., надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності інших учасників справи.

Вислухавши пояснення представника відповідача адвоката Овсепян К.А., суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Частково задовольняючи заяву про компенсацію судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені обставини свідчать про необґрунтовані та недобросовісні дії позивачки, яка заявила позов про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей достовірно знаючи, що останній належно виконує свій обов`язок щодо участі у додаткових витратах на дітей, передбачений ст.185 СК України, у зв`язку з чим відповідач має право на компенсацію здійснених витрат. Виходячи з критерію реальності адвокатських послуг, а також розумності їх розміру, дійшов висновку про часткове задоволення позову на суму 10 000,00 гривень.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із такими висновками з огляду на таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги на рахунок держави.

Згідно положень ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч.9 ст.141 ЦПК України).

Під зловживанням процесуальними правами законом, у ст. 44 ЦПК України, визначено наступне.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Так, ст. 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а залишення позову без розгляду на підставі п. 3 ч.1 ст.257 ЦПК України - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантоване статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Отже, положеннями ч. 5 ст. 142 ЦПК України, на яку відповідач посилається як на підставу стягнення судових витрат з позивача, передбачено право відповідача заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 26 вересня 2018 року по справі №148/312/16-ц, у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 359/9512/17, у постанові від 14.01.2021 року у справі № 521/3011/18.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції зазначив, що позивачка ОСОБА_2 до початку розгляду справи по суті подала заяву про залишення позову без розгляду, тому відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд залишає позов без розгляду.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачка обґрунтовувала позов про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей у розмірі 47 155,00 грн тим, що після розірвання шлюбу відповідач не бере участі в матеріальному забезпеченні дітей, а що стосується здобуття дітьми освіти, такої участі не брав і не бере.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 протягом 2020-2022 років перерахував на рахунок приватного навчального закладу «Перша ластівка», де навчаються діти сторін, 47 140,00 грн оплати за навчання. Крім того, перерахував 2715,00 грн на харчування дітей. Вказані обставини підтверджуються дублікатами банківських квитанцій, долучених стороною відповідача до відзиву на позовну заяву (а.с.52-55).

Крім того, відповідач перераховував безпосередньо позивачці на її рахунок грошові кошти на утримання дітей (а.с.56-62).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені обставини свідчать про свідомі необґрунтовані та недобросовісні дії ОСОБА_2 , яка заявила позов про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей, достовірно знаючи, що останній належно виконує свій обов`язок щодо участі у додаткових витратах на дітей, передбачений ст. 185 СК України.

Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17 (провадження № 61-6076св21) зазначив, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Встановивши, що позивачка, звернувшись до суду з позовом, створила відповідачу умови, які викликали необхідність укладення ним договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу та коштів, подання відзиву; подальше залишення позову без розгляду у зв`язку з подачею позивачкою відповідної заяви свідчить, що позивачка вийшла за межі дійсного змісту свого права та вчинила необґрунтовані дії, чим порушила охоронюваний законодавством баланс між сторонами спору, який має на меті забезпечення збереження майнових прав та інтересів сторони, яка потерпає від фінансових збитків, при цьому забезпечуючи право на стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача у передбачуваних законом випадках та у разі настання певних умов, суд першої інстанції зробив по суті правильний висновок про наявність підстав для компенсації відповідачеві судових витрат, понесених ним на оплату професійної правничої допомоги згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України.

Разом з тим, колегія суддів не в повній мірі погоджується із стягнутим судом розміром судових витрат.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Як встановлено з матеріалів справи, витрати на правничу допомогу анонсовані у відзиві на позовну заяву, поданому представником відповідача адвокатом Овсепян К.А. 20.09.2023 року, де зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести в зв`язку із розглядом справи, становить 20 000,00 гривень. Судові витрати просив покласти на позивача (а.с.38-44). Також подано заяву про відшкодування витрат на правову допомогу в зазначеному розмірі, долучивши відповідні докази щодо понесених судових витрат за надання правничої допомоги (а.с.46-48).

В подальшому представник відповідача подала заяву про компенсацію судових витрат, у якій, посилаючись на вимоги частини 5 статті 142 ЦПК України, просила вирішити питання про компенсацію судових витрат відповідача на правову допомогу у розмірі 20 000,00 гривень (а.с.72-75).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

Підсумовуючи, для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у цій справі у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, представник відповідача подала додаткову угоду про надання правової допомоги від 08.07.2023 року, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, акт виконаних робіт від 19.09.2023 року, квитанцію про сплату адвокатських послуг в сумі 20 000,00 грн від 19.09.2023 року (а.с.49-51).

Згідно зазначеного акта, адвокатом виконано наступні роботи: 1) первинна консультація щодо характеру спірних правовідносин 4 000,00 грн за 2 години; 2) вивчення законодавчої бази та актуальної судової практики 6 000,00 грн за 3 години; 3) підготовка та написання відзиву на позовну заяву 10 000,00 грн за 5 годин. Вартість наданих послуг становить 20 000,00 грн (а.с.49).

Розподіляючи витрати, які відповідач поніс на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні в матеріалах справи: договір про надання правничої допомоги від 08.07.2023 року, укладений між адвокатом Овсепян К.А. та відповідачем ОСОБА_1 , акт виконання робіт від 19 вересня 2023 року, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З розрахунку суми гонорару встаноовлено, що вказані послуги надавалися відповідачеві адвокатом та полягають у наступному: первинна консультація щодо характеру спірних правовідносин; вивчення законодавчої бази та актуальної судової практики; підготовка та написання відзиву на позовну заяву.

Надання усних консультацій, вивчення законодавчої бази та актуальної судової практики, охоплюється єдиною метою надання правничої допомоги і такі послуги не можуть мати окремої вартості, оскільки виконання такої роботи є безумовним при наданні правничої допомоги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що жодного судового засідання, яким би було розпочато судовий розгляд у справі, не відбулося.

Адвокатом було складено процесуальний документ відзив на позовну заяву на 7 сторінках друкованого тексту разом і з розрахунком витрат на правничу допомогу, на який зазначено про витрати часу 5 годин і його вартість 10 000 гривень. Інша процесуальні документи (заяви про ознайомлення з матеріалами справи та заяви на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції адвокатом окремо не оцінюються.

У відзиві на позовну заяву адвокатом описані платіжні документи, які свідчать про оплату додаткових витрат на дітей та зроблені висновки про недоведеність позову.

Справа, яка розглядалася судом, не відносить до справ великої складності, судова практика по такій категорії справ є усталеною, тому розрахунок вартості наданої послуги є завищеним і не відповідає критеріям розумності і співмірності.

Дослідивши надані докази, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, викладені обставини та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь відповідача 5 000,00 грн як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, яка полягає у складанні відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням встановленого, співмірності, необхідності та обсягу наданої відповідачеві правничої допомоги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну ухвали суду щодо розміру стягнених судових витрат на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Задної Роксолани Євгенівни задовольнити частково.

Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2023 року змінити.

Зменшити розмір стягнених з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу до 5 000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 06 лютого 2024 року.