ПОСТАНОВА

Іменем України

22 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 390/1347/22

провадження № 22-ц/4809/262/24

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Голованя А.М., Дуковського О.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі судді Мохонько В.В. від 01 серпня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

У жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , та просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 00-3497159 в розмірі 14215,00 грн., з яких 5000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 9215,00 грн. сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №00529-06/2021 в розмірі 6 850,00 грн., з яких: 2 000,00 сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 850,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; за договором позики № в розмірі 61020,00 грн., з яких 6 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 55 020,00 грн..- сума заборгованості за відсотками, всього 82 085,00 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №00-3497159, який підписано електронним підписом відповідача, шляхом використання одноразового ідентифікатора та надісланий на мобільний номер телефона. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит, кошти за яким перераховано на банківську картку, та зобов`язався їх повернути разом із процентами за користування ними.

Вказав, що 27.09.2021 між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №27092021, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Зазначив, що позивач набув право вимоги в тому числі за спірним договором до відповідача в сумі 14 215,00 грн., з яких 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 9 215,00 грн. - сума заборгованості за звичайними відсотками.

01.06.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 00529-06/2021, на підставі чого відповідач отримав кредит.

Умови договору відповідач не виконував, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість на загальну суму 6 850,00 грн.

Вказав, що 29.12.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 29122021 за яким ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача по кредитному договору від 01.06.2021.

Крім того, між відповідачем та ТОВ «Інфінанс» 01.06.2021 було укладено договір позики № , на підставі чого ОСОБА_1 отримав кредит.

Умови договору відповідач не виконував, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість на загальну суму 61 020,00 грн.

Зазначив, що між ТОВ ««Інфінанс»» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 22.06.2022 укладено Договір факторингу № 22/06-22, за яким ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору від 01.06.2021.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 серпня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 00-3497159 в розмірі 14 215,00 грн., з яких 5 000,00 грн. сума заборгованості за основою сумою боргу, 9 215,00 грн. сума заборгованості за звичайними відсотками, за кредитним договором №00529-06/2021 в розмірі 6 850,00 грн., з яких: 2 000,00 сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 850,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, за договором позики № в розмірі 61020,00 грн., з яких 6 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 55 020,00 грн..- сума заборгованості за відсотками, всього 82 085,00 грн.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» суму сплаченого судового збору у розмірі 2 481,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Калінін Сергій Костянтинович, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факт укладання спірних договорів з відповідачем, а також не доведено факт отримання відповідачем коштів.

Розрахунки заборгованості за кредитними договорами не є належними доказами надання та отримання кредитів, оскільки не є первинними документами, а також не є безспірними доказами розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме первинними документами.

Матеріали справи не містять жодного обґрунтування заборгованості по кредитним договорам. Оскаржуваним рішенням безпідставно стягнуто суму боргу за відсотками, яка значно перевищує обумовлену договорами. Незаконною є також вимога щодо стягнення процентів нарахованих після закінчення строку кредитування.

ТОВ «ФК «ЄАПБ» подало відзив на апеляційну скаргу, за яким просило скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених обставин справи та норм матеріального права, якими регулюються правовідносини сторін.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із нормами статті 8 Конституції України, які є нормами прямої дії, звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 01.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №00-3497159, який підписано електронним підписом відповідача, шляхом використання одноразового ідентифікатора та надісланий на мобільний номер телефона. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит, кошти за яким перераховано на банківську картку, та зобов`язався їх повернути разом із процентами за користування ними.

27.09.2021 між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №27092021, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Позивач набув право вимоги в тому числі за спірним договором до відповідача в сумі 14 215,00 грн., з яких 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 9 215,00 грн. - сума заборгованості за звичайними відсотками.

01.06.2021 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 00529-06/2021, на підставі чого відповідач отримав кредит.

29.12.2021 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 29122021 за яким ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача по кредитному договору від 01.06.2021 року.

Згідно п. 1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з витягом з реєстру боржників № 1 до договору факторингу №27092021від 27 вересня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором « 00-3497159, заборгованість за основною сумою кредиту 5000,00 грн., заборгованість за звичайними відсотками 9 215,00 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 01.06.2021 №00-3497159 станом на 27.09.2022 заборгованість відповідача становить 14 215,00 грн., з яких борг по тілу кредиту 5 000,00 грн., а борг по відсоткам 14 215,00 грн.

Між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00519-06/2021 від 01.06.2021 року на підставі чого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн., дата повернення 06.06.2021 року - процентна ставка 2,50% в день; річна процентна ставка 912,5%.

Згідно п.7 договору, підписано електронним підписом позичальника, відтворений одноразовим ідентифікатором W47701, який був надісланий на мобільний телефон відповідача.

29.12.2021 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 29122021, за яким ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до ОСОБА_1 по договору від 01.06.2021 року.

Відповідно до реєстру боржників від 29.12.2021 до договору факторингу № 29122021 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в 6 850,00 грн., з яких: з яких 2 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 4850,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 01.06.2021 №00529-06/2021 станом на 31.08.2022 заборгованість відповідача становить 6 850,00 грн., з яких сума заборгованості за основною сумою боргу 2 000,00 грн., а борг по відсоткам 4 850,00 грн.

Крім того, 01.06.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем було укладено договір позики № 3662388, розмір кредиту 6 000,00 грн., строк користування кредитом 11 днів, відсоткова ставка 1,758 % за один день користування кредиту, річна відсоткова ставка 638,75 %.

Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений одноразовим ідентифікатором, який був надісланий на мобільний телефон відповідача.

В акценті оферти від 01.06.2021 року вказано: «я підтверджую, що самостійно перед укладенням Договору повністю ознайомився з Правилами, викладеними на сайті Товариства, Проектом договору і який відповідає умовам даного Договору, та погоджуюся з ними».

Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 6w7s0j.

01.06.2021 року ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 6w7s0j були підписані заявка-анкета на отримання кредиту у сумі 6 000 грн. та паспорт споживчого кредиту.

22.06.2022 року між ТОВ « Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 22/06/21, за яким ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача по кредитному договору від 01.06.2021 року .

Відповідно до реєстру боржників від 22.06.2022 року до договору факторингу № 14/06/21 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в 61 020,00 грн., з яких: 6 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 55 020,00 сума заборгованості за відсотками.

Згідно п. 2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 4.1 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у Додатку до цього Договору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником, ОСОБА_1 отримавши кредитні кошти, свої зобов`язання щодо повернення коштів за кредитними договорами в установлені строки не виконав, тому ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало право вимоги за договорами факторингу.

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується, оскільки вони є правильними, зробленими з урахуванням усіх фактичних обставин справи; суд не помилився у застосуванні до спірних правовідносин норм матеріального права, які їх регулюють, не порушив вимог процесуального законодавства.

Згідно із статтею 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив можливість суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає у з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті третьому частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті шостому частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України установлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Загальні правила щодо форми договору визначено у статті 639 Цивільного кодексу України, згідно із якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти дого-вір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно у письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом шостим частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються ін-шій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт дванадцятий частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою цієї статті відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного у порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується у порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформа-ційній системі, де розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися у такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 зазначеного Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Законувизначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства убачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти у якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, у якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (стаття 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Як безумовно слідує із матеріалів цієї справи, ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитних договорах, а ОСОБА_1 прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора.

З огляду на вказане аргументи апеляційної скарги про недоведеність факту укладення кредитних договорів з відповідачем в позовній заяві є безпідставними, оскільки особу відповідача ідентифіковано засобами електронної комунікації, а факт укладання договору підтверджений накладанням електронного підпису.

За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України установлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимог).

Положеннями статей 1077,1078 ЦК України установлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимог) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб ), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 ( провадження №14-308цс18 ) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину.

У порушення умов вказаних договорів відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредитів у розмірах та на умовах, визначених укладеними правочинами, презумпція правомірності яких не спростована, тому суд першої інстанції дійшов правильного та обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідач та його представник в обґрунтування своїх доводів щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції, указували на те, що позивачем не доведено факту отримання ним кредитних коштів.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення відсотків із ОСОБА_1 , нарахованих, за твердженням скаржників, після закінчення установлених кредитними договорами строків, оскільки сторонами кредитних договорів чинними правочинами узгоджена умова продовження нарахування процентів за кожний день користування позичальником кредитними коштами, але у будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору. Такі умови договорів відповідачем не були оспорені, а отже відповідно до статей 628, 629 ЦК України є обов`язковими до урахування.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами ураховується стандарт доказування «більшої вірогідності». У даній справі належить констатувати, що стороною відповідача не спростований розмір заборгованості, завлений позивачем до стягнення, тому належить погодитися із висновками суду першої інстанції про доведеність позовних вимог.

На підставі встановлених фактичних обставин справи та правовідносин, які склалися і мають місце між сторонами у спорі, керуючись нормами матеріального права, що регулюють ці правовідносини, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про обґрунтованість і законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, через що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до норм статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375,381-384 ЦПК України суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Калінін Сергій Костянтинович, залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді:

О. А. Письменний А. М. Головань О. Л. Дуковський