КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/7652/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №757/32022/22

17 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Соколова О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Української військово-медичної академії про зобов`язання виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Української військово-медичної академії (далі - відповідач, УВМА) про зобов`язання виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, в якому позивач просить суд зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі копії наказу про звільнення - з 01.08.2022 року по 21.10.2022 року.

В обґрунтування позову зазначив про те, що позивач працював у відповідача на умовах строкового трудового договору (за контрактом) і був звільнений 31.07.2022 року по його закінченню на підставі п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України). При звільненні позивач отримав лише трудову книжку, з відповідним записом в ній про звільнення. Решту визначених чинним законодавством документів, що належать до видачі у день звільнення, відповідачем видано позивачу не було.

Отримати копію наказу про звільнення позивачу вдалося лише після подання запиту на доступ до публічної інформації відносно його звільнення на вищий орган управління відповідача на Міністерство оборони України. Копію наказу про звільнення позивачем отримано 21.10.2022 року. Вказав, що посилання відповідача в його супровідному листі до копії наказу про звільнення позивача, про те, що копія цього наказу не надавалась позивачу, оскілки він не з`являвся на тимчасове розташування відповідача, є надуманим задля уникнення визначеної чинним законодавством відповідальності.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення яким позов задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на не правильність встановлених судом першої інстанції обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що позивач зобов`язаний ніяким чином не перешкоджати отриманню копії наказу про звільнення та вказує на практику ВС стосовного того, що рекомендованим листом надсилається повідомлення про необхідність з`явитись до відділу кадрів для отримання трудової книжки. Зазначає, що для роботодавця встановлений безпосередній обов`язок видати працівнику трудову книжку в день звільнення. Зазначає, що відповідач не повідомляв його про необхідність зв`яжись для отримання копії наказу про звільнення до його тимчасового розташування, адресу тимчасового розташування не надавав. Вказує про дистанційну роботу та наявність альтернативного способу пересилання документів з питань трудових відносин яка була ним зазначена у позовній заяві.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на законність рішення суду першої інстанції та на необґрунтованість доводів апеляційної скарги. Вказує на безпідставність аргументів позивача, оскільки він отримав трудову книжку 31 липня 2022 року, що підтверджується його підписом в книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них №1/153. При цьому, ні витягу з наказу, ні інших документів він не вимагав. Більш того при зверненні до Міністерства оборони України в серпні 2022 року, позивач не вимагав від УВМА видачу копії наказу про звільнення, а максимально затягував строк звернення до суду. Позивач звернувся до УВМА з цим питанням лише в жовтні 2022 року і одразу отримав затребувані документи.

Що стосується про необізність позивача щодо нового місця розташування УВМА, це твердження не відповідає дійсності, оскільки він міг отримати цю інформацію від начальника кафедри і від працівника який видавав йому трудову книжку.

Вказують, що доказів звернення позивача до УВМА за адресою АДРЕСА_1 не існує, оскільки позивач не звертався за отриманням витягу з наказу, він лише прийшов за вказаною адресою на отримав трудову книжку.

Позивач 21 березня 2024 року подав пояснення, які повторюють доводи позовної заяви та апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позов не доведений.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що позивач працював в Українській військово-медичній академії з 01 березня 2021 року на посаді доцента кафедри військової загальної практики - сімейної медицини факультету підготовки військових лікарів на підставі контракту з науково-педагогічним працівником.

Відповідно до копії трудової книжки позивача, останній був звільнений 31.07.2022 року у зв`язку з закінченням строкового трудового договору (контракту) на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Із змісту позовної заяви вбачається, що при звільненні позивач отримав трудову книжку із записом про підстави звільнення та номер наказу в місці попередньої дислокації УВМА.

Попередньої домовленості або згоди між позивачем та УВМА щодо альтернативних способів пересилання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин між роботодавцем та працівником відповідно до п. 2 ст. 7 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» - не існує.

15.08.2022 року позивач звернувся до Міністерства оборони України з вимогою надати інформацію про розміри оплати праці. Разом з тим, копію наказу про звільнення він при цьому не вимагав.

Відповідно до матеріалів справи, 13.10.2022 року позивач звернувся з запитом на інформацію до Міністерства оборони України надати передбачені ст.ст. 47, 116 КЗпП України документи при звільненні ОСОБА_1 з посади доцента кафедри військової загальної практики-сімейної медицини факультету підготовки військових лікарів Української військово-медичної академії.

Листом № 593 від 17.10.2023 року Міністерства оборони України за підписом начальника Української військово-медичної академії полковника м/с Валерія Савицького, ОСОБА_1 було повідомлено, що витяг з наказу про звільнення останньому не надавався, оскільки ОСОБА_1 не з`явився в місце тимчасового розташування Академії для отримання зазначених документів.

Відповідь на звернення із копією наказу про звільнення надіслана позивачу 17.10.2022 року, що свідчить про відсутність з боку відповідача перешкоджанню отримати копію наказу про звільнення.

Крім того, матеріали справи не містять доказу, що позивач безпосередньо звертався до УВМА для отримання документів про звільнення, надходили лише запити від командування Медичних сил Збройних сил України, відповідно до яких відповідачем надавались відповіді на вказану позивачем адресу.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно пункту 4.1 та пункту 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Частиною 4 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, для застосування цієї норми необхідна наявність таких умов: затримки у видачі трудової книжки: вини власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Трудова книжка видана і розрахунок по заробітній платні було здійснено в день звільнення, що не заперечується позивачем, матеріали справи не містять доказу, що позивач безпосередньо звертався до УВМА для отримання документів про звільнення, надходили лише запити від командування Медичних сил Збройних сил України, відповідно до яких відповідачем надавались відповіді на вказану позивачем адресу.

Враховуючи викладене відсутні докази звернення позивача з проханням видати наказ про звільнення та не доведено вини власника або уповноваженого ним органу у видачі наказу на звільнення.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: