Єдиний унікальний номер судової справи 487/6630/23
Номер провадження 22-ц/812/527/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

22 квітня 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана її представником адвокатом Сологуб Артемом Михайловичем, ухвалу, яка постановлена Центральним районним судом міста Миколаєва 29 січня 2024 року, під головуванням судді Черенкової Н.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Сологуба Артема Михайловича звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстровано у Миколаївському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області.

За час шлюбу у сторін народилась дитина донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя сторін не склалось з причин різних поглядів на сімейне життя, інтересів та відсутності взаєморозуміння. Вони припинили сумісне життя та подружні відносини не підтримують.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_3 , який зареєстровано у Миколаївському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області, актовий запис №725.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи на 21 листопада 2023 року. Одночасно вказаною ухвалою запропоновано ОСОБА_2 до судового засідання надати оригінал свідоцтва про шлюб, або, у разі його втрати, дублікат свідоцтва про шлюб. Роз`яснено, що, у разі невиконання у визначений в ухвалі строк зазначених вимог, позовна заява буде залишена без розгляду.

Наступною ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 січня 2024 року позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_2 в якості доказу надано копію свідоцтва про шлюб, а вимоги ухвали суду від 23 жовтня 2023 року, якою їй запропоновано надати оригінал свідоцтва про шлюб, останньою не виконано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені якої діє її представник адвокат Сологуб А.М., посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просила ухвалу районного суду скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що положення ст.ст.175,177 ЦПК України не покладають обов`язку на позивача долучати до позовної заяви про розірвання шлюбу оригінал свідоцтва про шлюб, а тому суд позбавлений можливості залишати позов без розгляду у відповідності до п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України, за порушення вимог ст.ст.175,177 ЦПК України.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в ст.263 ЦПК України.

Так, відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду, яка у відповідності до ст.258 ЦПК України є видом судових рішень, не відповідає приведеним вимогам закону, а висновок суду першої інстанції щодо вирішення процесуальної долі позовної заяви ОСОБА_2 є помилковим і необґрунтованим, виходячи з наступного.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому,в порядку цивільного судочинства,виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що залишаючи позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду, районний суд керувався п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Так п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Частиною 3 статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч.ч.2,4,5 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Жодним законом не передбачено надання певного переліку доказів до позовної заяви про розірвання шлюбу, натомість передбачені п.8 ч.3 ст.175, ч.5 ст.177 ЦПК України вимоги позивачем формально дотримано та надано копію завіреного належним чином свідоцтва про шлюб.

За такого, позовна заява ОСОБА_2 не може вважатися поданою без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 ЦПК України, а тому, наведене виключає можливість застосування до цієї позовної заяви наслідків, передбачених п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Відтак, висновок суду першої інстанції про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України є помилковим.

Крім того, ч.6 ст.95 ЦПК України встановлено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно ч.10 ст.84 ЦПК України встановлено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем,- також залишити позовну заяву без розгляду.

Також, п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Між тим, відкриваючи провадження у справі та приймаючи справу до розгляду районним судом не вирішувалось питання про витребування доказів, а саме оригіналу свідоцтва про шлюб.

При цьому, зазначення в ухвалі Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 жовтня 2023 року судом пропозиції ОСОБА_2 надати до судового засідання оригінал свідоцтва про шлюб, або, у разі втрати, дублікат свідоцтва про шлюб, не може вважатися винесення судом ухвали про витребування доказів та покладення на позивача обов`язку надати вказаний доказ до суду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України передбачено однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведені обставини, а також порушення районним судом процесуальних норм права, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником адвокатом Сологуб Артемом Михайловичем, задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 січня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 24 квітня 2024 року