ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 766/5992/21 Головуючий в суді І інстанції Шестакова Я.В.
Провадження № 22-ц/819/156/24 Доповідач Кутурланова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Кутурланової О.В.

суддів: Воронцової Л.П.

Майданіка В.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Хобти Юрія Михайловича, який діє від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Шестакової Я.В. від 17 лютого 2022 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.09.2019 року в м. Херсоні сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Субару», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Тойота», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.10.2019 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП., яке мало місце 24.09.2019 року.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота» склала 102 467,10 грн.

Оскільки за договором добровільного страхування автомобіль «Тойота», державний номер НОМЕР_2 , належний ОСОБА_3 , застраховано у ПрАТ «СК «ВУСО», за зверненням потерпілого ПрАТ «СК «ВУСО» визнало зазначену ДТП страховим випадком та згідно страхового акту № 12795-02 від 21.10.2019 року прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн, яке було перераховане платіжним дорученням ОСОБА_3 .

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в АТ «СГ «ТАС». Виконуючи договірні зобов`язання, АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ «СК «ВУСО» в межах передбаченого полісом ліміту, за виключенням франшизи у сумі 950,00 грн. та коефіцієнту фізичного зносу деталей у розмірі 34 097,29 грн.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала 34 097,29 грн.

22.02.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №22/02/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, в тому числі і за договором страхування, за яким було застраховано автомобіль «Тойота» державний номер НОМЕР_2 .

Відтак, у відповідача перед позивачем виникло зобов`язання по відшкодуванню завданих збитків в межах різниці між сплаченим страховим відшкодуванням та компенсацією АТ «СГ «ТАС».

З метою досудового врегулювання спору відповідачу направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, яка залишилася без задоволення, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 34 097,29 грн. та судові витрати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2022 року у задоволені позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Хобта Ю.М., який діє від імені ФОП ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Колісниченко О.В., яка діє від імені ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення суду першої інстанції, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду у справі за позовом з ціною менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому, відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без проведення судового засідання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на не повному встановленню в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено розмір матеріального збитку, а саме те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати вартість замінених складових пошкодженого автомобіля з урахування коефіцієнту фізичного зносу.

Однак, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24.09.2019 року в м. Херсоні сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Subaru Outback», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Згідно електронного полісу добровільного страхування № 5032502 від 15.11.2018 року наземного транспортного засобу «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 , застрахована ОСОБА_3 в ПрАТ «СК «ВУСО» 16.11.2018 року зі строком дії договору до 22.10.2019 року (а.с.14).

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.10.2019 року справа №766/19734/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.19).

Згідно рахунку-фактури № 1557 від 24.09.2019 року, акту виконаних робіт №1557 від 25.12.2019 року визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Corolla», яка склала 102 467,10 грн. (а.с.26-27).

На підставі страхового акту № 12795-02 від 21.10.2019 року, складеного СК «ВУСО», сума страхового відшкодування потерпілому склала 100 000,00 грн., факт оплати страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № 27953 від 21.10.2019 року (а.с.132).

Згідно страхового полісу № АМ 9108672 транспортний засіб «Subaru Outback», державний номер НОМЕР_1 , станом на дату ДТП 24.09.2019 року застраховано в АТ «СГ «ТАС» (а.с.30).

Листом від 04.02.2020 року АТ «СГ «ТАС» повідомило ПрАТ «СК ВУСО», що коефіцієнт зносу замінених складових становить 0,6613, що дорівнює 33 264,05 грн.

Листом від 20 січня 2021 року АТ «СГ «ТАС» повідомило ПрАТ «СК ВУСО», що згідно їхнього розрахунку сума доплати страхового відшкодування становитиме 426,76 грн (88 720,50 грн. (матеріальний збиток) - 34 097,29 грн. (коефіцієнт зносу замінених складових) 53 246,45грн. (виплачене ними страхове відшкодування) - 950,00 грн. (франшиза). Коефіцієнт зносу замінених складових, згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, становить 0,6613, що дорівнює 34 097,29 грн. (а.с. 32 ).

Тобто, із зазначеного листування вбачається, що між страховими компаніями відбувалося визначення та погодження суми відшкодування в порядку регресу і в останьому своєму листі АТ «СГ «ТАС» визначила суму доплати по відшкодуванню та суму фізичного зносу замінених складових у розмірі 34 097,29 грн., яку не було відшкодовано страховиком відповідача і яку і просить стягнути позивач у даній справі з заподіючача шкоди.

Згідно договору про відступлення права вимоги № 22/02/2021 від 22.02.2021 року ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» відступило ФОП ОСОБА_1 права вимоги первісного кредитора за укладеним договором страхування з ОСОБА_3 ( Додаток № 1 до договору № 31) ( а.с.9-13).

11.03.2021 року на адресу відповідача ФОП ОСОБА_1 надсилав акт (вимогу) № 12795-02 та повідомлення про відступлення права вимоги, в якому зазначалося про відступлення ПрАТ «СК ВУСО» права вимоги до ОСОБА_2 щодо відшкодування в порядку регресу збитків за договором добровільного страхування від 15.11.2018 року, укладеному з ОСОБА_3 , та сплату різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в сумі 34 097, 29 грн.(а.с.33-34).

Тобто, різниця між завданою відповідачем шкодою та шкодою, яка відшкодована страховою компанією відповідача, становить саме сума коефіцієнту зносу замінених складових у розмірі 34 097, 29 грн., визначена АТ «СГ «ТАС».

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

У даній справі, позивач, який є страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи, як до страховика потерпілої особи, перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ПрАТ «СК «ВУСО», правонаступником якого є ФОП ОСОБА_1 , після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини ж між відповідачем та його страховиком - АТ «СГ «ТАС», регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи, що сума відшкодування, виплаченого позивачу АТ «СГ «ТАС» в порядку регресу визначена в межах ліміту, передбаченого полісом №АМ 9108672, з врахуванням суми франшизи 950,00 грн. та коефіцієнту фізичного зносу деталей у розмірі 34 097,29 грн, а розмір реальних збитків, необхідних для відновлення пошкодженої речі, які відшкодовані ПрАТ «СК «ВУСО» потерпілому, є більшими на погоджену та визначену між страховими компаніми суму коефіцієнту фізичного зносу деталей у розмірі 34 097,29 грн., тому ця сума має бути відшкодована ОСОБА_2 відповідно до вимог статті 1194 ЦК України для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову та стягнення із ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 , як правонаступника ПрАТ «СК «ВУСО», невідшкодовану частину сплаченого страхового відшкодування в розмірі 34 097,29 грн.

Посилання відповідача на ту обставину, що саме на позивача у спірних правовідносинах покладається обов`язок довести розмір фактичних витрат, які були понесені на відновлення пошкодженого автомобіля, чого він належним чином не зробив, а саме не довів належними та допустимими доказами розміру завданих збитків, а також проведення ремонтних робіт з автомобілем «Toyota Corolla», колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивачем на підтвердження суми розрахунку страхового відшкодування надано Рахунок-фактуру №1557 від 24.09.2019 року та Акт виконаних робіт №1557 від 25.12.2019 року і відповідач належними і допустимими доказами їх не спростував.

Перелік робіт, зазначених в акті виконаних робіт, відповідає характеру пошкоджень автомобіля (ліва частина). При цьому посиланння відповідача на ту обставину, що наявний в матеріалах справи оригінал акту виконаних робіт та надана адвокатом позивача копія такого акту різняться між собою (мають різний зовнішній вигляд, різняться підписи і почерк) не заслуговують на увагу, оскільки сам зміст даних актів не різниться між собою за переліком виконаних робіт, замінених частин і визначеною загальною сумою вартості проведених робіт і запчастин. Акт виконаних робіт №1557 від 25.12.2019 року не суперечить вимогам чинного законодавства про оціночну діяльність та чітко відображає суму завданих збитків, оскільки містить деталізацію робіт, що були проведені, запасних частин, деталей та матеріалів, які використовувалися.

Оскільки, у відповідності до ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, колегія суддів вважає, що надані позивачем документи, а саме: страховий акт №12795-02 від 21.10.2019 року, платіжне доручення №27953 від 21.10.2019 року про сплату страхового відшкодування, рахунок-фактура №1557 від 24.09.2019 року, акт виконаних робіт №1557 від 25.12.2019 року, листи АТ «СГ «ТАС» від 04.02.2020 року та від 20.01.2021 року є належними доказами на підтвердження розміру фактичної вартості відновлювального ремонту.

Згідно з частиною другою статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тому, відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

За наведених вище обставин, ухвалене судом першої інстанції рішення не може вважатися законним і обгрунтованим, у зв`язку із чим, відповідно до ст.376 ЦПК України, його слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.ч.1,13 ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_2 на ФОП ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн. та у суді апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги у розмірі 1 364,20 грн., що разом становить 2 272,20 грн.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Хобти Юрія Михайловича, який діє від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2022 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 невідшкодовану частину сплаченого страхового відшкодування, а саме суму коефіцієнту фізичного зносу деталей у розмірі 34 097,29 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 272,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В.Кутурланова

Судді: Л.П.Воронцова

В.В.Майданік