Житомирський апеляційний суд
Категорія 68 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/10907/23 за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Лалаян Вікторії Миколаївни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя та усунення перешкод у користуванні власністю

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2023 року, постановлену під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомрі,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, в якому просив:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, придбане в період шлюбу між ним та ОСОБА_2 , а саме:

квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат та службових приміщень загальною площею 72,31 кв.м. та житловою площею 41,2 кв.м. та

квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з двох житлових кімнат та службових приміщень загальною площею 45,69 кв.м. та житловою площею 22,73 кв.м.;

- в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 ;

- в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_4 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні вищевказаними квартирами та передати йому ключі від вхідних дверей даних квартир.

17 листопада 2023 року представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_2 та заборонити всім суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії.

В обґрунтування заяви зазначав, що 30.08.2022 за письмовою його згодою ОСОБА_2 продала ОСОБА_5 їх спільний, як подружжя магазин за адресою: АДРЕСА_5 . Після чого, за рахунок грошових коштів в сумі 46 000 (сорок шість тисяч) доларів США, остання мала погасити залишок боргу по кредитному договору №0 від 29 травня 2008 року, та на підставі якого було укладено договір іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 .

Після його звернення до суду, ОСОБА_4 , яка є його донькою та ОСОБА_2 , остання 16.09.2022 внесла грошові кошти, отримані з продажу магазину на користь ТОВ «Девелоп Фінанс», якому на підставі договору факторингу №16/09/1/2022 від 16.09.2022 AT «Укрсиббанк», відступило право вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.05.2008 року, від імені їх доньки, в результаті чого між ТОВ «Девелоп Фінанс» та ОСОБА_4 цього ж дня, тобто 16.09.2022, було підписано договір відступлення права вимоги (цесії) за договором іпотеки від 29.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального договору за реєстрованим номером 9656 та ОСОБА_4 стала Іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1 .

У зв`язку із вищевикладеним, наразі є всі достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , під приводом наявності нібито непогашеного боргу перед нею Відповідачем 1, має правові підстави здійснити звернення на предмет іпотеки, шляхом його перереєстрації на своє ім`я або на ім`я третіх осіб, що унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Ті самі дії, за умови його необізнаності у можливо укладених ОСОБА_2 договорів щодо квартири АДРЕСА_3 , які можуть потягнути правові наслідки у перереєстрації права власності на останню на третіх осіб, можуть бути вчинені і щодо вказаного об`єкта нерухомості.

Таким чином, невжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно, зробить неможливим виконання рішення суду, у тому разі, якщо позовні вимоги будуть задоволені.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2023 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 та заборонено всім суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії, в тому числі нотаріусам, державним реєстраторам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо відчуження вищевказаних квартир, в тому числі в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на незаконність даної ухвали, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справа стосується квартири АДРЕСА_4 , яка перебуває в іпотеці, а вона є іпотекодержателем цієї квартири на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) за Договором іпотеки від 29.05.2008, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу за реєстрованим номером 9656. Зазначає, що вона 26.10.2023 подала до Богунського районного суду м. Житомира заяву про вступ як третьої особи у дану справу.

Посилаючись на частину 2 статті 352 ЦПК України, вважає, що вона має право на оскарження даної ухвали.

Оскільки вона - іпотекодержатель квартири АДРЕСА_4 , і прийнятою ухвалою було накладено арешт на цю квартиру, Богунський районний суд м. Житомира, вирішив питання про її інтереси як іпотекодержателя,такий спосіб порушує її права на реалізацію прав іпотекодержателя, зокрема, звернути стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений Договором іпотеки від 29.05.2008 та Законом України «Про іпотеку».

Крім того, позов подано саме до ОСОБА_2 , і тому забезпечення позову першочергово мало бути направлено на обмеження її прав, а не на обмеження прав іпотекодержателя.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні, позивач та його представник адвокат Лалаян В.М. не визнали апеляційну скаргу, підтримали відзив та просили залишити без змін ухвалу місцевого суду.

Представник ОСОБА_4 адвокат Давиденко В.В. підтримав апеляційну скаргу та дав пояснення, які відповідають їй.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача, застосовується в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову в цивільному процесі сприяє дійсному і ефективному виконанню судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до постанови Верховного суду України від 25 травня 2016 року забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19)).

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя та усунення перешкод у користуванні власністю.

Позивачем наведено припущення, що не вжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі та, як вбачається з матеріалів справи, призвести до порушення його (позивача) прав та законних інтересів.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки запропонований позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Невжиття таких заходів може в майбутньому істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення, порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції. Підстави для скасування ухвали суду про застосування заходів забезпечення позову не встановлені.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про порушення місцевим судом норм матеріального чи процесуального права при вирішенні даного спору.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а ухвала суду є законною та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а

ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 24 квітня 2024 року.