КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Зінченко О.М.
Єдиний унікальний номер справи № 372/3821/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Верховський Олег Володимирович, на рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої в результаті пошкодження транспортного засобу,

встановив:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 , звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , КП «Київтранспарксервіс» про стягнення майнової шкоди, завданої в результаті пошкодження транспортного засобу.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 27 жовтня 2022 року було примусово евакуйовано належний позивачці на праві власності транспортний засіб RANGE ROVER EVOQUE д.н.з. НОМЕР_1 з місця вчинення адміністративного правопорушення ( АДРЕСА_1 ).

Евакуація автомобіля проводилася ФОП ОСОБА_4 , за відсутності позивачки.

Цього ж дня під час отримання автомобіля з майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів по АДРЕСА_2 , який утримується відповідачем КП «Київтранспарксервіс», позивачка на автомобілі виявила пошкодження дзеркала заднього виду водія.

З метою фіксації факту пошкодження автомобіля та встановлення обставин пошкодження позивачка за адресою виявлення пошкодження викликала наряд патрульної поліції.

Вказувала, що факт пошкодження автомобіля саме після тимчасового затримання автомобіля підтверджується матеріалами фотофіксації правопорушення, які оформлені інспектором з паркування ОСОБА_5 безпосередньо перед евакуацією автомобіля. Матеріали фотофіксації свідчать, що до початку евакуації транспортного засобу дзеркало заднього виду пошкоджене не було. Відсутність вказаного пошкодження підтверджується складеним ОСОБА_5 27 жовтня 2022 року актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, яким підтверджується відсутність пошкоджень дзеркала на час тимчасового затримання транспортного засобу (10 год. 30 хв. 27.10.2022 р.)

Згідно з даноим актом було передано автомобіль з метою доставки на спеціальний майданчик відповідача КП «Київтранспарксервіс» від імені ФОП ОСОБА_4 водієм П`янківським. Послуги примусової евакуації оплачувались позивачкою на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4 .

В результаті пошкодження транспортного засобу позивачці було завдано прямої майнової шкоди в загальному розмірі 33 950,45 грн, яка складається з: 30490,45 грн вартості відновлювального ремонту (з врахуванням стану зносу транспортного засобу); 3500,00 грн витрат на оплату послуг автотоварознавчого дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту.

Посилаючись на викладене позивачка просила суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь 33950,45 грн. майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, та судові витрати.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року провадження по справі в частині позовних вимог до КП «Київтранспарксервіс» було закрито у зв`язку з відмовою позивача від позовних вимогв цій частині.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно не урахував наявні у матеріалах справи докази та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вказує, що суд безпідставно послався на те, що сторони даної справи не були учасниками ДТП, оскільки пошкодження транспортного засобу в даному випадку сталось не внаслідок ДТП, а під час евакуації транспортного засобу. Зазначає, що відповідач ОСОБА_4 не довів, що пошкодження автомобіля сталося не з його вини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення матеріальних збитків в розмірі 33 950,45 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що 27 жовтня 2022 року головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської МДА) Серяк Є.М. було складено постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія 1КІ № щодо ОСОБА_1 в зв`язку з зупинкою транспортного засобу RANGE ROVER EVOQUE д.н.з. НОМЕР_1 ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушено п.15.9 ПДР, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. Також до матеріалів справи додано роздруківка доказової бази по адміністративному правопорушенню з фототаблицею. (а.с.10-11)

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка вказувала, що 27 жовтня 2022 року було пошкоджено дзеркало заднього виду на її автомобілі RANGE ROVER EVOQUE д.н.з. НОМЕР_1 , чим завдано матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

Пунктом 2 постанови вказаної постанови роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Згідно із ч. 1 п. 1 та ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Спірні відносини регулюються ч.1 та ч.2 ст.1166, ч.1 ст.1167 ЦК України, за змістом котрих майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Як видно із матеріалів справи, в результаті пошкодження транспортного засобу RANGE ROVER EVOQUE д.н.з. НОМЕР_1 позивачці ОСОБА_1 завдано майнової шкоди в загальному розмірі 33950,45 грн, яка складається з 30490,45 грн вартості відновлювального ремонту та 3500,00 грн витрат на оплату послуг автотоварознавчого дослідження із визначення вартості відновлювального ремонту, що підтверджується копіями висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №359/06-23 та платіжної інструкції 0.0..1 від 01 червня 2023 року. (а.с.14-38, 94)

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б підтверджували заподіяння збитків відповідачем ОСОБА_4 позивачці ОСОБА_1 .

Так, надані позивачкою відповідь Подільського УП ГУНП у м. Києві (а.с. 8), довідка від 04 листопада 2022 року про результати розгляду звернення ЄО №33342 (а.с. 9) постанова про накладення адміністративного стягнення 1КІ № (а.с. 10-11) не містять інформацію, на підставі якої установити особу, з вини якої позивачці завдано шкоду.

Апеляційний суд ураховує доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на те, що сторони даної справи не були учасниками ДТП, оскільки докази пошкодження транспортного засобу в даному випадку внаслідок ДТП відсутні і така обставина не є підставою даного позову. Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що посилання на вказану обставину судом першої інстанції не впливає на правильність висновків суду щодо відмови у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.

Так, позивачка зазначає, що її автомобіль було пошкоджено під час евакуації транспортного засобу, однак, належних та достатніх доказів для встановлення причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженням автомобіля та неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 як власника евакуатора суду не надано.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, при оцінці доказів Суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (справа «Авшар проти Туреччини», п. 282, справа «Козинець проти України», п. 54). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Отже, позивачкою, як потерпілою, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженням її автомобіля та неправомірними діями відповідача у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Інші доводи апеляційної скарги в цілому повторюють позовної заяви, належна оцінка яким надана судом першої інстанції, та не впливають на висновки суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду доходить висновку, що рішеннясуду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Верховський Олег Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова