КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/8852/23 Головуючий у І інстанції - П`ятничук І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Манохіна Ганна Олексіївна про визнання недійсним договору дарування, -

установив:

У травні 2023 року АТ «Універсал Банк» звернулося до Святошинського районного суду м. Києваз позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Манохіна Г.О. про визнання недійсним договору дарування.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 05 листопада 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №007-2914/840-0395, відповідно до умов якого Кредитор надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 80000 доларів США, в порядку, на умовах та строки, визначені цим Договором на споживчі потреби (придбання майна) з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 01 серпня 2023 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки від 05 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстр. №6702, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав Іпотекодержателю в іпотеку садовий будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку загальною площею 0,0485 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:174:6514.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором від 05 листопада 2007 року №007-2914/840-0395, 05 листопада 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №007-2914/840-0395-Р, відповідно до умов якого Поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору №007-2914/840-0395 від 05 листопада 2007 року, укладеного між Кредитором та Боржником в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором від 05 листопада 2007 року №007-2914/840-0395, 05 листопада 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №007-2914/840-0395-Р/1, відповідно до умов якого Поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору №007-2914/840-0395 від 05 листопада 2007 року, укладеного між Кредитором та Боржником в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Вказує, що воно виконало всі умови Кредитного договору з надання Позичальнику - ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 80000 доларів США, натомість Позичальник своїми діями створив обставини, за яких намагається уникнути виконання умов Кредитного договору №007-2914/840-0395 від 05 листопада 2007 року.

Так 07 травня 2021 року Позичальник - ОСОБА_1 безоплатно подарувала наявне інше житлове нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , шляхом укладення 07 травня 2021 року Договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Манохіною Г.О., за реєстровим №726.

Вважає, що вищевказаний правочин з відчуження нерухомого майна було укладено Позичальником тільки з метою щоб подати заяву про проведення реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті АТ «Універсал Банк», що являється зловживанням своїми правами відповідно до діючого законодавства України.

Таким чином, правочин з відчуження Позичальником житлового нерухомого майна та земельної ділянки, має ознаки фраудаторних правочинів тобто правочинів, що вчинено Боржником на шкоду Кредитору.

Просило суд, визнати недійсним Договір дарування квартири від 07 травня 2021 року посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манохіною Г.О. зареєстрованим в реєстрі за №726, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно до якого Дарувальник передав у власність Обдаровуваної трикімнатну квартиру, загальною площею - 66,60 кв.м., житловою площею - 32,10 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000;

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 58029193 від 07 травня 2021 року 14:47:59, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Манохіної Г.О., про реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру, загальною площею - 66,60 кв.м., житловою площею - 32,10 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000, за ОСОБА_2 .

Поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на трикімнатну квартиру, загальною площею - 66,60 кв.м., житловою площею - 32,10 кв.м., що розташована за адресою : АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, яка належала ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 27 жовтня 2005 року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 21 жовтня 2005 року №1997-С/КІ. Право власності на квартиру зареєстроване в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 01 листопада 2005 року, записано у реєстрову книгу №д.271-1 за реєстровим №44155.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні зазначеного вище позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що воно виконало всі умови кредитного договору з надання позичальнику ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 80000 дол. США, натомість позичальник своїми діями створила обставини, за яких намагається уникнути виконання умов кредитного договору.

Вказує, що 07 травня 2021 року ОСОБА_1 подарувала наявне інше житлове нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира, загальною площею 66,6 кв.м., житловою - 32,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , згідно інформаційної довідки № від 06 липня 2021 року на доньку, ОСОБА_7 , шляхом укладання 07 травня 2021 року договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №726.

Вважає, що зазначений правочин з відчуження нерухомого майна було укладено позичальником тільки з метою щоб подати заяву про проведення реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті АТ «Універсал Банк», що являється зловживанням своїми правами відповідно до діючого законодавства України.

Отже, дії, щодо відчуження житлового нерухомого майна перед подачею до АТ «Універсал Банк» заяви про проведення реструктуризації є неправомірними та недобросовісними відносно Кредитора - АТ «УніверсалБанк»;використані для уникнення сплати своїх зобов`язань за Кредитним договором;зводяться до зловживання правом направленим на недопущення (уникнення)задоволення вимог кредитора - АТ «Універсал Банк»;здійснено на шкоду кредитору - АТ «Універсал Банк».

У випадку не відчуження позичальником житлового нерухомого майна останній не мав би права на подачу до Банку заяви про проведення реструктуризації відповідно до Закону України №1381-1Х від 13 квітня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті».

Таким чином, правочин з відчуження позичальником житлового нерухомого майна, має ознаки фраудаторного правочину,тобто правочином, що вчинено Боржником на шкоду Кредитору.

Наголошує, що наявність умислу на укладення договору дарування майна між близькими родичами, з метою приховання цього майна, задля подання заяви про проведення реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, є підставою для визнання його недійсним зі скасуванням рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 та поновленням запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на відчужений об`єкт нерухомості.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 подарувала свою квартиру на користь своєї доньки, тобто спірне майно залишилось у сім`ї позичальника, однак не у власності останньої, що також свідчить про недобросовісну поведінку позичальника та намагання уникнути виконання умов Кредитного договору.

Вказує, що в обранні варіанта добросовісної поведінки позичальник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка позичальника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло повинно бути виконано належним чином, а тому кожний Кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі позичальники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів Кредитора.

Просило суд, скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзиви, в обґрунтування яких зазначили, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відчуження спірної квартири відбулося з метою уникнення виконання умов кредитного договору.

ОСОБА_1 вважає, що подана нею заява про реструктуризацію не порушує права Банка, оскільки вона здійснювала це відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», а законом на кредитора покладено обов`язок провести реструктуризацію заборгованості за договором про споживче кредитування у випадку подання позичальником заяви.

Зазначають, що самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорено в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

На думку ОСОБА_1 Банк у недобросовісний спосіб намагається отримати надмірний прибуток: спочатку шляхом незаконної відмови у проведенні обов`язкової реструктуризації її заборгованості за кредитним договором, а зараз - шляхом подання завідомо безпідставного позову, враховуючи також, що недобросовісність поведінки позивача вже встановлена судом - дії Банку визнано неправомірними та зобов`язано здійснити реструктуризацію її заборгованості у справі №759/23012/21.

Наголошують, що не зрозуміло, якої мети дозволить досягнути визнання Договору дарування недійсним у даній справі.

Позивачем не доведено наявність окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, натомість, в діях позивача вбачається прагнення переглянути в межах даної справи судові рішення, прийняті в іншій справі №759/23012/21, що є неприпустимим.

Просили суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що05 листопада 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №007-2914/840-0395, відповідно до умов якого Кредитор надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 80000 доларів США, в порядку, на умовах та строки, визначені цим Договором на споживчі потреби (придбання майна) з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 01 серпня 2023 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки від 05 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстр. №6702, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав Іпотекодержателю в іпотеку садовий будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку загальною площею 0,0485 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:174:6514.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором від 05 листопада 2007 року №007-2914/840-0395, 05 листопада 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №007-2914/840-0395-Р, відповідно до умов якого Поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору №007-2914/840-0395 від 05 листопада 2007 року, укладеного між Кредитором та Боржником в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором від 05 листопада 2007 року №007-2914/840-0395, 05 листопада 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №007-2914/840-0395-Р/1, відповідно до умов якого Поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору №007-2914/840-0395 від 05 листопада 2007 року, укладеного між Кредитором та Боржником в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

07 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Манохіною Г.О., за реєстровим №726, відповідно до якого ОСОБА_1 безоплатно подарувала ОСОБА_2 житлове нерухоме майно, а саме: кв. АДРЕСА_3 .

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №264651256 від 06 липня 2021 року а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна нерухоме майно, а саме: кв. АДРЕСА_3 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 07 травня 2021 року належить ОСОБА_2

11 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Універсал Банк» із заявою про проведення реструктуризації зобов`язань передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті.

АТ «Універсал Банк» було проведено реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №007-2914/840-0395 від 05 листопада 2007 року відповідно до її заяви та відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року по справі №759/23012/21.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір дарування не вчинений на шкоду кредитору, не порушив його права та законні інтереси та за своєю суттю не являються фраудаторним.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч. 1 ст. 722 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду даної справи апеляційний враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку).

Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї доньки, перед подачею заяви про реструктуризацію зобов`язань, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на уникнення виконання умов Кредитного договору. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України).

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, апеляційний суд враховує, що: 1) ОСОБА_1 відчужила належне їй майно перед подачею заяви про реструктуризацію зобов`язань; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича доньки - ОСОБА_2 .

На переконання апеляційного суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що ОСОБА_1 діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного їй майна відбулося з метою уникнення виконання умов кредитного договору.

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (ст. 20 Закону України від 14 травня 1992 року №2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (ст. 38 Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (ч. 4 ст. 9 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження»).

Водночас, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

Верховний Суд у своїй постанові від 24 липня 2019 року у справі №405/1820/17 (провадження №61-2761св19) дійшов висновку про те, що в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що ОСОБА_1 , уклавши договір дарування квартири від 07 травня 2021 року, діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного їй майна відбулося з метою уникнення виконання умов кредитного договору та відчужила квартиру на підставі договору дарування своїй родичці - ОСОБА_2 , колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання договору дарування квартири від 07 травня 2021року недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Судом першої інстанції обставини, що були заявлені АТ «Універсал Банк» як підстава для визнання договору дарування недійсним встановлені не були, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки державна реєстрація права приватної власності за ОСОБА_2 на вказане вище нерухоме майно була здійснена на підставі недійсного договору дарування квартири від 07 травня 2021року, який не породжує жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ст. 216 ЦК України), то колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги АТ «Універсал Банк» в частині скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Манохіної Г.О.від 07 травня 2021року та поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності за ОСОБА_1 ,також підлягають до задоволення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.382 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Згідно з положеннями ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про задоволення позову, то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 24156 грн.

Керуючись ст. ст. 350, 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним Договір дарування квартири від 07.05.2021 року посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манохіною Ганною Олексіївною зареєстрованим в реєстрі за №726, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно до якого Дарувальник передав у власність Обдарованої трикімнатну квартиру, загальною площею - 66,60 (шістдесят шість цілих шістдесят сотих) кв.м., житловою площею - 32,10 (тридцять два цілих десять сотих) кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000;

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 58029193 від 07.05.2021 14:47:59, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Манохіної Ганни Олексіївни, про реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру, загальною площею - 66,60 (шістдесят шість цілих шістдесят сотих) кв.м., житловою площею - 32,10 (тридцять два цілих десять сотих) кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000, за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності за ОСОБА_1 (РНОКПП:: НОМЕР_2 ) на трикімнатну квартиру, загальною площею - 66,60 (шістдесят шість цілих шістдесят сотих) кв.м., житловою площею - 32,10 (тридцять два цілих десять сотих) кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, яка належала ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 27 жовтня 2005 року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 21» жовтня 2005 року №1997-С/КІ. Право власності на квартиру зареєстроване в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 01листопада 2005 року, записано у реєстрову книгу №д.271-1 за реєстровим №44155.

Стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк»витрати по сплаті судового збору по 12078 гривень з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба