ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» квітня 2024 року

м. Харків

справа № 642/3933/23

провадження № 22ц/818/1532/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 ,

відповідач - Харківська міська рада,

треті особи - приватний нотаріус Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Єрмакова Л. С., ОСОБА_3 в особі її законного представника ОСОБА_4 , представник третьої особи Задерей О. В., Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 січня 2024 року в складі судді Вікторова В.В.

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Єрмакова Лілія Сергіївна, ОСОБА_3 в особі її законного представника ОСОБА_4 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 352 від 12 травня 2022 року, вчинений Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина на належні йому 8/15 часток у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з заповіту, посвідченого 13 квітня 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Варніковою К.В. за реєстровим номером № 467, все майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось на території України і за її межами, на що ОСОБА_5 за законом матиме право, він заповів їй, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначила, що, маючи намір прийняти спадщину після смерті ОСОБА_5 , вона звернулась до приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Єрмакової Л.С. з заявою про прийняття спадщини. Однак, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через те, що документів, які підтверджують право власності на спадкове майно, належне померлому спадкоємицею пред`явлено не було.

Просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 8/15 часток у праві власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 60,4 кв м, житловою площею 41,7 кв м в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на 8/15 часток у праві власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 60,4 кв м, житловою площею 41,7 кв м в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Так, не звернув увагу на те, що строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 сплинув 27 вересня 2022 року, в той же час позивачка звернулася до нотаріуса з відповідною заявою 05 січня 2023 року, тобто з пропуском встановлених законом строків. З вимогою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачка не зверталася. В свою чергу вона спадщину прийняла у встановлений законом шестимісячний строк, оскільки була неповнолітньою на день смерті свого двоюрідного діда та відповідно є єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 , яка спадщину прийняла у встановленому законом порядку. Зазначила, що вона є спадкоємицею п`ятої черги за законом, яка прийняла спадщину, тому саме вона є належним відповідачем у даній справі, а не територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради.

25 березня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника до суду апеляційної інстанції подала відзив на апеляційну скаргу, в якій вважала заочне рішення законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому посилалася на те, що неповнолітня ОСОБА_3 не входить до кола осіб, визначених частиною 1 статті 1241 ЦК України. Заповіт складено на іншу особу, яка спадщину прийняла у встановленому законом порядку, тому неповнолітня ОСОБА_3 не має права на обов`язкову частку у спадщині після смерті спадкодавця.

В суді апеляційної інстанції кожна із сторін наполягала на своїй правовій позиції. Представник ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Акцентував увагу суду на тому, що ОСОБА_3 , як двоюрідна онука померлого має право на спадкування за законом, не дивлячись на те, що її мати є спадкоємицею після смерті двоюрідного дядька, яка спадщину не прийняла, а прийняла спадщину позивачка за заповітом, яка в будь яких родинних відносинах з сім`єю померлого не перебуває. Представник ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу та вважав судове рішення законним та обґрунтованим.

До суду апеляційної інстанції інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 23 квітня 2024 року до суду апеляційної інстанції від приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Єрмакової Л. С. надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є доведеними, оскільки позивачка є спадкоємицею за заповітом до майна після померлого ОСОБА_5 , однак через відсутність правовстановлюючих документів вона не може оформити спадкові права на це майно.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно довідки № 1126904 від 09 лютого 2023 року, виданої Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», квартира АДРЕСА_3 на праві спільної власності належить у рівних частках по 1/5: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.14).

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про смерть № 8 від 05 січня 2023 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть № 352, зареєстрований реєстратором Харківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків), свідоцтво про смерть серії: НОМЕР_1 від 12 травня 2022 року (а.с.9-10).

За життя ОСОБА_5 склав заповіт від 13 квітня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Варніковою К.В. за реєстровим номером № 467 у відповідності до якого, все майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось на території України і за її межами, на що ОСОБА_5 за законом матиме право, він заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).

З матеріалів спадкової справи № 1/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 вбачається, що 05 січня 2023 року з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5 звернулася ОСОБА_1 , в якій зазначила, що спадщину приймає.

У ОСОБА_6 та ОСОБА_7 двоє дітей, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_10 .

ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_10 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був їй двоюрідним дідом.

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Після його смерті з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_5 , однак свідоцтво про право на спадщину не оформив.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 . Після її смерті з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_5 , однак свідоцтво про право на спадщину не оформив.

Також 19 лютого 2019 року ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 , однак постановою Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори № 1916/02-31 від 19 липня 2019 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 баби ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_4 не проживала та не була зареєстрована за однією адресою з ОСОБА_7 на час відкриття спадщини та протягом шести місяців не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, та вважається такою, що не прийняла спадщину.

Після смерті ОСОБА_10 з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_4 . Мати померлої ОСОБА_10 , ОСОБА_7 відмовилась від спадщини на користь ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 8/15 часток у праві власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , з яких:

1/5 частка у праві власності на вказану квартиру належала ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 червня 2005 року Відділом приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, р. № 4-05-252831-Ц1;

1/15 частка належала ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 червня 2005 року Відділом приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, р. № 4-05-252831-Ц1, спадкоємцем якого був його син ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав;

1/5 частка належала ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 червня 2005 року Відділом приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстровий номер № 4-05-252831-Ц1, спадкоємцем якої був її син ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав;

1/15 частка у праві власності на спірну квартиру належала ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 червня 2005 року Відділом приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстровий номер № 4-05-252831-Ц1, спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_7 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, спадкоємцем якої був ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла ОСОБА_1 , що підтверджується її заявою від 05 січня 2023 року, поданої ОСОБА_11 , приватному нотаріусу Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області, яка діє у порядку заміщення ОСОБА_12 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу, на підставі якої нотаріусом було відкрито спадкову справу № 1/2023.

У відповідності до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 травня 2023 року №24/02.31, вчиненої ОСОБА_13 , приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області, що діє у порядку заміщення ОСОБА_12 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу (підстава наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 267/АГ від 14 липня 2022 року), ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 8/15 часток квартири АДРЕСА_3 , оскільки при подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, документів, які підтверджують право власності на спадкове майно, належне померлому, або майна, на яке б спадкодавець за законом мала б право, не надано (а.с.12-13).

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1269 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Частиною 1 статті 1265 ЦК України передбачено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до підпунктів 4.12, 4.16, 4.19 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалася на те, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно і ця обставина унеможливила отримання нею свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 в нотаріальному порядку.

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц (провадження № 61-10174св19), зазначено, що визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина на 8/15 часток у праві власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Спадкоємці першої-четвертої черг відсутні або не прийняли спадщину.

ОСОБА_4 є племінницею ОСОБА_5 , а ОСОБА_3 є двоюрідною правнучкою ОСОБА_5 та відповідно є спадкоємицями п`ятої черги спадкування.

Однак, мати ОСОБА_4 ОСОБА_10 померла ще до відкриття спадщини ОСОБА_5 . Таким чином, ОСОБА_4 входить до другої черги спадкування за правом представлення, однак спадщину не прийняла, оскільки з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до нотаріуса не зверталася та разом зі спадкодавцем за однією адресою не проживала.

ОСОБА_3 вважає, що вона спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла як малолітня особа відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України.

Дійсно ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини після ОСОБА_5 була малолітньою особою, однак вона не мала права на спадкування за законом, оскільки ОСОБА_4 , яка є племінницею померлого, усуває заявницю від права спадкування за законом, оскільки є родичкою ближчого ступеня споріднення.

Спадкова справа щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 заведена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу саме на підставі заяви ОСОБА_1 , як спадкоємиці за заповітом. Заяви інших спадкоємців про прийняття спадщини у матеріалах спадкової справи відсутні.

Таким чином спадкоємицею до майна ОСОБА_5 за заповітом є ОСОБА_1 , яка звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою № 24/02-31 від 21 червня 2023 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_5 , оскільки не надано документів, які підтверджують право власності на спадкове майно, належне померлому.

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 03 червня 2005 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстраційний № 4-05-252831- ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на праві власності належала в рівних частках по 1/5 квартира АДРЕСА_3 .

Реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 також підтверджується довідкою про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна № 1126904 від 09 лютого 2023 року, виданою Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради.

Виходячи з наведеного та у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 оригіналів правовстановлюючих документів на спірну квартиру, 8/15 частин яких належали на праві власності ОСОБА_5 та в оформлені свідоцтва про право на спадщину за заповітом на яку було відмовлено нотаріусом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання за позивачкою права власності на 8/15 частин квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом.

Також погоджується колегія суддів з правильним висновком суду першої інстанції про те, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не входить до кола осіб, визначених частиною 1 статті 1241 ЦК України. Враховуючи, що заповіт складено на іншу особу, яка спадщину прийняла у встановлений законом порядок, неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не має права на обов`язкову частку у спадщині після смерті спадкодавця.

Посилання ОСОБА_3 на те, що строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 сплинув 27 вересня 2022 року, позивачка звернулася до нотаріуса з відповідною заявою 05 січня 2023 року, з пропуском встановлених законом строків, з вимогою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачка не зверталася колегія суддів до уваги не приймає, оскільки постановою приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області від 08 травня 2023 року №24/02.31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 8/15 часток квартири АДРЕСА_3 , оскільки при подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, документів, які підтверджують право власності на спадкове майно, належне померлому, або майна, на яке б спадкодавець за законом мала б право, не надано.

Такі дії нотаріуса відповідають підпункту 4.15 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5), за яким видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Отже, позивач скористався законними засобами захисту та реалізації своїх спадкових прав в позасудовому порядку та звернувся до суду із відповідним позовом про захист своїх прав.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з можливих способів захисту цивільних та інтересів є визнання права.

Відповідно до статті 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_1 , за відсутності позасудової можливості на отримання у власність спірного спадкового майна, звернулася до суду із відповідним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 на належне йому за заповітом нерухоме майно.

Доводи ОСОБА_3 про те, що вона є спадкоємицею п`ятої черги за законом, яка прийняла спадщину, тому саме вона є належним відповідачем у даній справі, а не територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що в даному випадку належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування, тобто Харківська міська рада, оскільки інші спадкоємці після смерті ОСОБА_5 не прийняли спадщину (постанови Верховного Суду: від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18); від 19 травня 2020 року у справі № 175/1941/16-ц, (провадження № 61-19798св18); від 31 березня 2021 року у справі № 463/4616/18, (провадження № 61-20505св19); від 06 жовтня 2021 року у справі № 234/17030/18 (провадження № 61-12859св21); від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18, (провадження № 61-4523св21), від 14 листопада 2023 року у справі № 759/19779/18 (провадження № 61-8112св22).

Аналізуючи обсяг дослідження доводів заявниці та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання обґрунтованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду, зводяться до незгоди з ним та необхідності здійснення переоцінки встановлених фактичних обставин.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 24 квітня 2024 року.