Справа № 497/1494/23
Провадження № 2-др/946/5/24
18 березня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Пащенко Т.П.
при секретарі Ророг Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі Одеської області заяву представника акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» про поновлення строку для подання доказів понесених витрат на правничу допомогу та стягнення витрат на правничу допомогу по цивільній справі за позовом акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію, -
Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.02.2024 року позов АТ «ДТЕК Одеські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за необліковану електричну енергію в розмірі 3384,54 грн. та судовий збір в розмірі 2684,00 грн.
06.03.2021 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» по цивільній справі за позовом АТ «ДТЕК Одеські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію про поновлення строку для подання доказів понесених витрат на правничу допомогу та стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. Заяву обґрунтовує тим, що в позовній заяві АТ «ДТЕК Одеські електромережі» було заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, поряд з іншими витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. Крім того, у позові було заявлено, що докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу будуть надані в порядку ч.8 ст.141 ЦК України. Згідно з доданого до позову договору № 137-ОЕМ про надання правової допомоги від 25.09.2020 року правова допомога АТ «ДТЕК Одеські електромережі» надається адвокатським об`єднанням «Перший радник». 22.12.2023 року між сторонами було укладено новий договір про надання правової допомоги, строк дії якого до 31.12.2024 року. 07.02.2024 року справу № 497/1494/23 розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження в заочному порядку без участі у судовому засіданні представника позивача та ухвалено заочне рішення про задоволення позову. Про ухвалене судом рішення АТ «ДТЕК Одеські електромережі» дізналось з його копії, яка надійшла до електронного кабінету позивача в підсистеми «Електронний Суд» 28.02.2024 року. Вказаним судовим рішенням не вирішено питання про судові витрати, про які АТ «ДТЕК Одеські електромережі» заявляло у позовній заяві, а саме: щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу у справі № 497/1494/23 АТ «ДТЕК Одеські електромережі» надає Акт надання послуг № 19-ОЕМ від 04.03.2024 року, що містить детальний опис робіт (наданих послуг) та їх вартість. Причиною несвоєчасного подання АТ «ДТЕК Одеські електромережі» доказів понесених витрат на правничу допомогу, з огляду на ухвалення судом рішення 07.02.2024 року без участі у судовому засіданні представника позивача, є те що про його існування позивачу стало відомо з копії, яка надійшла до електронного кабінету в підсистемі «Електронний Суд» 28.02.2024 року, тобто вже встановлений законом строк було пропущено. Враховуючи поважність причин пропущення строку для подання доказів понесених витрат на правничу допомогу у справі № 497/1494/23 АТ «ДТЕК Одеські електромережі» заявляє про його поновлення.
Відповідно до ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про причину неявки суд не повідомила.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заяву слід частково задовольнити та ухвалити додаткове рішення суду наступного змісту.
Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.02.2024 року позов АТ «ДТЕК Одеські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за необліковану електричну енергію в розмірі 3384,54 грн. та судовий збір в розмірі 2684,00 грн. (а.с.52-54).
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Відповідно до Постанови Верховного суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Верховний Суд в своїх постановах притримується такої ж позиції, зокрема, вона була підтримана Верховним Судом в постанові від 11 листопада 2020 року в справі № 673/1123/15-ц.
Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У заяві про ухвалення додаткового рішення заявник просить поновити йому строк для подання доказів понесених витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що з текстом рішення він ознайомився з особистого кабінету підсистеми «Електронний суд» 28.02.2024 року, а тому вважає, що п`ятиденний строк на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення пропущено з поважних причин, що є підставою для його поновлення.
Згідно зі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Згідно з ч. 3 ст. 127 ЦПК України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що представнику позивача про результат розгляду справи стало відомо 28.02.2024 року шляхом самостійного ознайомлення з текстом рішення з особистого кабінету підсистеми «Електронний суд» і останній із заявою про ухвалення додаткового рішення звернувся 06.03.2024 року, то суд дійшов висновку про поважність причин пропуску представником позивача встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку для подання цієї заяви, а тому цей строк підлягає поновленню.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача було надано: копію Договору про надання правової допомоги № 2212-ПД/7074-00 від 22.12.2023 року, копію Довіреності № 74/2023 від 07.03.2023 року, копію акту надання послуг №19-ОЕМ від 04.03.2024 року з описом видів робіт, послуг та витрат (а.с.59-65).
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу ч. 3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Тому, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Таким чином, суд приходить до висновку з відповідачки на користь позивача понесені та підтверджені витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 гривень, що є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом обсягу робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, ст.ст. 1, 19, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд, -
Заяву представника акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» про поновлення строку для подання доказів понесених витрат на правничу допомогу та стягнення витрат на правничу допомогу по цивільній справі за позовом акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію задовольнити частково.
Поновити представнику акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення.
Ухвалити додаткове рішення по справі за позовом акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію.
Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення рішення.
Учасник справи, якому додаткове рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: Т.П.Пащенко