Провадження №: 2-з/755/286/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" вересня 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві заяву відповідача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про внесення змін до договору про місце проживання дитини, про умови здійснення права на особисте виховання дитини, хто буде проживати окремо, про сплату аліментів на дитину від 22.02.2021 року, -

у с т а н о в и л а:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про внесення змін до договору про місце проживання дитини, про умови здійснення права на особисте виховання дитини, хто буде проживати окремо, про сплату аліментів на дитину від 22.02.2021 року.

10.09.2024 року до суду надійшла заява відповідача про забезпечення позову у якому відповідач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання позивача ОСОБА_1 не чинити перешкоди відповідачу ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні із дочкою ОСОБА_3 згідно графіку, порядку та умов договору про місце проживання дитини, про умови здійснення права на особисте виховання дитини, хто буде проживати окремо, про сплату аліментів на дитину від 22.02.2021 року до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Вимоги заяви мотивовано тим, що позивачка звернулась до суду із вимогою про внесення змін до укладеного між сторонами договору від 22.02.2021 року. Відповідач проти позову заперечує і у відзиві зазначив власні аргументи проти позову, а також, що позивачем обраний невірний спосіб захисту. Орган опіки та піклування надав висновок щодо відповідності інтересам дитини умов договору укладеного між батьками, у якому відображені і результати роботи Міського центру дитини зроблені у висновку №069010-198 від 09.12.2023 року. Позивачка неодноразово зверталась до суду із заявами про забезпечення позову, у задоволенні яких було відмовлено через неспівмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, не забезпечення запропонованими заходами забезпечення позову ефективності захисту інтересів позивача. Суд вказував, що договір є чинним і має виконуватись сторонами, а встановлення графіку побачень не призведе до зупинення дії договору. Дії позивача по зверненню до суду із заявами про забезпечення позову є недобросовісними, свідчать про зловживання правами та систематичні спроби обмежити відповідача у вихованні та спілкуванні з дитиною. Ухвалою суду від 22.07.2024 року витребувано від органу опіки та піклування висновок щодо визначення способів участі батька у вихованні дитини, які на думку органу опіки та піклування відповідають інтересам дитини. Не дивлячись на заперечення відповідача про відсутність підстав змінювати графік встановлений договором, орган опіки та піклування 21.08.2024 року склав відповідний висновок, у якому відсутнє обґрунтування визначеному графіку спілкування. Після засідання органу опіки та піклування позивачка почала вести себе всупереч укладеному договору. 01.09.2024 року позивачка відібрала дитину у відповідача, а 31.08.2024 року писала відповідачу, що сама забере дитину зі школи і передасть у другі вихідні місяця, що не відповідає ні умовам договору, ні графіку визначеному органом опіки та піклування. Позивачка не передала дитину на виховання відповідачу, ні в понеділок - 01.09.2024 року, ні в середу - 04.09.2024 року. 04.09.2024 року позивачка силою вирвала дитину з рук відповідача, піддаючи її стресу. В подальшому позивачка продовжила обмежувати дитину у спілкуванні з батьком. 06.09.2024 року спілкування відповідача з дитиною тривало лише кілька хвилин, після чого мати забрала дівчинку. 09.09.2024 року позивачка знову позбавила батька можливості взяти дитину на виховання. Отже, позивачка не бажає дотримуватись умов діючого договору, що не сприятиме ефективному захисту прав позивача та інтересів дитини. В порушення умов договору позивачка також не повідомила відповідача про зміну свого місця проживання та обраний шкільний заклад для дитини. Дії позивачки не узгоджуються з поняттями ефективного способу захисту або поновлення порушений чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась. 09.09.2024 року донька повідомила батьку, що сумує за ним та що мати не дозволяє дочці ходити до тата. У дитини є потреба у підтримці, турботі з боку батька та матері, визначена активна позиція матері і батька в житті доньки, у дитини формується внутрішня тривога та напруженість і на даний час дівчинка потребує стабільної участі обох батьків, щоб мати та батько знайшли спільну мову між собою у вирішенні даної ситуації. При цьому позивачка має намір змінити встановлений договором графік спілкування та виховання дитини, посилаючись, у тому числі на те, що договір був підписаний лише формально в межах спеціальної заяви подружжя про розірвання шлюбу. У відповідача є обґрунтоване припущення, що не вжиття заходів забезпечення позову призведе до подальшої емоційної напруженості, яка створюється на даний час позивачем, втрати емоційного зв`язку між батьком та дитиною через відсутність сталого графіку спілкування, а також порушення прав батька на виховання доньки, оскільки позивачка не бажає дотримуватись ні умов договору, ні графіку органу опіки та піклування, ні власних позовних вимог. Три роки поспіль дитина проводила 3 дні на тиждень із батьком та 4 дні на тиждень із матір`ю, що складає приблизно 40% спільного часу для батька. При цьому орган опіки та піклування запропонував графік, який ледве досягатиме 15% спільного часу для батька, що становить істотний дисбаланс на користь матері.

Вивчивши зміст заяви про забезпечення позову, додатків до неї та матеріали справи, приходжу до висновку про те, що вказана заява не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно положень ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим, а також покликаний гарантувати ефективний захист інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не повинен надавати оцінку доказам в обґрунтування вимог чи заперечень проти позову, робити висновки про існування або відсутність підстав для задоволення позову. В першу чергу суд повинен оцінити доводи заявника на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів особи.

Вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Отже, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду або ефективного захисту прав позивача, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або призвести до порушення принципу ефективного захисту.

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог та ефективний захист. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову або недосягнення ефективного захисту інтересів позивача.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

У своїх позовних вимогах позивачка просить внести зміни до укладеного між сторонами договору та викласти у новій редакції деякі його пункти:

- п. 5 викласти в такій редакції: Сторони узгодили, що батько та мати мають беззаперечне право зустрічатися та спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, а також вчиняти усі необхідні дії щодо догляду за дитиною тільки у час визначений вказаним договором. (Редакція договору: п. 5. Сторони узгодили, що батько та мати мають беззаперечне право зустрічатись, спілкуватись з дитиною, брати участь у її вихованні, а також вчиняти усі необхідні дії щодо догляду за дитиною);

- п. 6 викласти у такій редакції: Сторони узгодили, що батько має право на своє виховання та виконувати всі необхідні зобов`язання лише у наступний час: починаючи з 10 год. 00 хв. кожної другої суботи до 19 год. 00 хв. кожної другої неділі та з 10 год. 00 хв. останньої суботи місяця до 19 год. 00 хв. останньої неділі місяця (два вихідних на місяць). Сторони узгодили, що батьки тільки за домовленості, що є їх правом, а не обов`язком, мають право брати дитину в інший час, оскільки це порушує графік дитини та особисте життя кожного з батьків. Батько має особисто виховувати дитину та проводити з нею час у визначені дні, бабуся має право залучатися до виховання. (Редакція договору: п. 6 Сторони узгодили, що батько має право брати на своє виховання та виконувати всі необхідні зобов`язання по догляду за дитиною в наступний час: починаючи з 10 год. 00 хв. неділі (7 день тижня, вихідний день) до 09 год. 00 хв. середи (3 день тижня робочий день). Сторони узгодили, що матір має право брати на своє виховання та виконувати всі необхідні зобов`язання по догляду за дитиною в наступний час: починаючи з 09 год. 00 хв. середи (3 день тижня, робочий день) до 10 год. 00 хв. неділі (7 день тижня, вихідний день). Сторони узгодили, що кожен з батьків має право брати на виховання та догляд дитину в інший строк, ніж передбачено цим пунктом договору, для чого батьки повинні завчасно узгоджувати місце, час та тривалість зустрічі дитини з батьком. При цьому, сторони повинні враховувати інтереси та потреби дитини у разі її хворобливого стану чи іншої необхідності, викликаної її інтересами);

- п. 7 викласти у такій редакції: Сторони домовились, що батько дитини має право проводити час з дитиною у день народження дитини з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. та під час новорічних свят батько дитини має право забрати на виховання дитину з 5 січня по 13 січня. (Редакція договору: п. 7 Сторони мають право бачитися з дитиною у день народження дитини та під час новорічних свят (в період з 25 грудня по 13 січня щорічно));

- п. 8 викласти у такій редакції: Кожен з батьків проводить половину канікул з дитиною, перша половина канікул належить матері, друга половина канікул батькові (відповідний день визначений батьками починається з 10 год. ранку та закінчується 20 год. вечора). Тільки у визначений час кожен зі сторін може відпочивати з дитиною будь де і навіть за кордоном, кожен з батьків надає дозвіл на перетин кордону. (Редакція договору: п. 8 Сторони узгодили, що в період перебування дитини на канікулах (в дитячому садочку, школі чи в вищому навчальному закладі інше) кожен із батьків має право проводити більше часу разом з дитиною та відпочивати разом з ними в Україні або за кордоном. Сторони завчасно, не пізніше ніж 7 (сім) днів до початку відповідних канікул, повинні узгодити умови, час та місце відпочинку або лікування дитини);

- п. 10 викласти у такій редакції: За попередньою домовленістю з матір`ю, батько дитини тільки у визначений п. 6 час має право приїхати за місцем проживання дитини або інше місце, обумовлене батьками, забрати дитину для проведення спільного дозвілля та повернути дитину у визначене між батьками місце. (Редакція договору: п. 9-10 Батько зобов`язаний за попередньою домовленістю з матір`ю, приїхати за місцем проживання дитини, або в інше місце, обумовлене батьками, забрати дитину для проведення спільного дозвілля та/або забрати дитину на виховання відповідно до умов цього договору та повернути дитину в визначений час у місце проживання матері, або інше місце, спеціально обумовлене батьками);

- п. 11 викласти у такій редакції: Батько зобов`язаний під час перебування дитини з батьком один раз на добу інформувати матір дитини про місце знаходження дитини та стан дитини та про місце повернення дитини та точний час такого повернення. (Редакція договору: п. 9-11 Батько зобов`язаний під час перебування дитини з батьком, за запитом матері, інформувати останню про місце знаходження дитини, час, коли батько поверне дитину додому (місце проживання матері));

- п. 16 викласти у такій редакції: Спілкуватися з дитиною за телефоном, SKYPE, та за допомогою інших засобів з 17 год. до 18 год. коли дитина перебуває з матір`ю не більше 30 хвилин до 7 років, і не більше 1 години до 14 років, після 14 років як вирішить сама дитина. (Редакція договору: п. 14-16 Батько має право спілкуватися (по телефону, SKYPE та за допомогою інших засобів зв`язку) з дитиною в період перебування дитини на вихованні у матері);

- п. 18 викласти у такій редакції: За попередньою домовленістю з батьком мати дитини тільки у визначений п. 6 час має право приїхати за місцем проживання дитини або інше місце, обумовлене батьками, забрати дитину для проведення спільного дозвілля та повернути дитину у визначене між батьками місце. (Редакція договору: п. 17-18 Мати зобов`язана за попередньою домовленістю з батьком, приїхати за місцем проживання дитини, або в інше місце, обумовлене батьками, забрати дитину для проведення спільного дозвілля та/або забрати дитину на виховання відповідно до умов цього договору та повернути дитину в визначений час у місце проживання батька, або інше місце, спеціально обумовлене батьками);

- п. 19 викласти у такій редакції: Під час перебування дитини з матір`ю один раз на добу інформувати батька дитини про місце знаходження дитини та стан дитини та про місце повернення дитини та точний час такого повернення. (Редакція договору п. 17-19 Мати зобов`язана під час перебування дитини з матір`ю, за запитом батька, інформувати останнього про місце знаходження дитини, час, коли мати поверне дитину додому (місце проживання батька));

- п. 24 викласти у такій редакції: Спілкування з дитиною за телефоном, SKYPE, та за допомогою інших засобів з 17 год. до 18 год. коли дитина перебуває з матір`ю не більше 30 хвилин до 7 років, і не більше 1 години до 14 років, після 14 років як вирішить сама дитина. (Редакція договору: п. 22-24 Мати має право спілкуватися (по телефону, SKYPE та за допомогою інших засобів зв`язку) з дитиною в період перебування дитини на вихованні у батька);

- п. 26 викласти у такій редакції: Батьки домовились, що кожен з батьків має право залучати до виховання дитини членів своєї родини, вибір навчального закладу чи дошкільного закладу узгоджується між батьками спільно з урахуванням віку дитини та її особливостей та здібностей. (Редакція договору: п. 26 Сторони узгодили, що той із батьків, у якого на вихованні перебуває дитина та який вирішив в цей період передати дитину під нагляд третьої особи (няні тощо), зобов`язаний заздалегідь отримати на це відповідний дозвіл від іншого із батьків);

- п. 27 договору видалити. (Редакція договору: п. 27 Кожна сторона, у випадку наявності відповідного запиту іншої сторони, зобов`язана повідомити про умови проживання дитини, а також, у разі необхідності, надати доступ іншій стороні для перевірки таких умов);

- п. 29 викласти у такій редакції: У випадку виникнення суперечок та спірних ситуацій щодо виховання дитини, сторони мають право на власний розсуд залучити відповідних спеціалістів, у випадку недосягнення згоди звернутися до суду чи служби у справах дітей, такі права матері та батька обумовлені законодавством України. (Редакція договору: п. 29 Батьки зобов`язуються належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, а також своєчасно повідомляти один одного про зміну свого місця проживання та будь-які інші обставини, що мають суттєве значення для своєчасного виконання своїх зобов`язань за цим договором);

- п. 30 викласти у такій редакції: Кожен із батьків має чітко обумовлений час виховання дитини, другий із батьків не має право наполягати на збільшенні проводження часу з дитиною за рахунок часу іншого, це є правом батьків, а не обов`язком віддавати свій час визначений договором іншому з батьків. (Редакція договору: п. 30 У разі бажання одного з батьків проводити більше часу із дитиною, ніж передбачено умовами даного договору, сторони зобов`язуються вирішувати такі питання шляхом переговорів та спільно домовлятись про такі дії з урахуванням інтересів дитини);

- п. 37 викласти у такій редакції: Мати зобов`язана на вимогу батька, не частіше раз на три місяці, надавати на електронну пошту інформацію (звіт) про цільове використання аліментів сплачених батьком. (Редакція договору: п. 37. Мати зобов`язана на вимогу батька надавати останньому інформацію (звіт) про цільове використання аліментів, сплачених батьком).

Із наведених вимог позивача у порівнянні з умовами укладеного між сторонами договору вбачається, що позивач має на меті, зокрема, зменшити час на проживання дитини із відповідачем, спілкування батька із донькою та прийняття ним участі у її вихованні шляхом внесення змін у договір укладений між батьками.

Разом з цим, відповідач просить забезпечити позов шляхом зобов`язання позивача не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною згідно графіку, порядку та умов укладеного між сторонами договору.

Аналіз змісту позовних вимог та запропонованого відповідачем способу забезпечення позову вказує на те, що обраний відповідачем захід забезпечення позову не співвідносить з позовними вимогами, є неспівмірним із ними, адже позивачка фактично просить змінити умови договору, які відповідач своєї заявою про забезпечення позову просить зобов`язати її виконувати.

Крім того, суд звертає увагу, що п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, на який посилається відповідач, передбачає можливість забезпечення позову у спорі, який виник із сімейних відносин, шляхом встановлення обов`язку вчинити дії. Натомість захід забезпечення позову у вигляді встановлення обов`язку не чинити перешкод, є навпаки забороною вчиняти певні дії, тобто є протилежним визначенню, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, що передбачає можливість забезпечення позову в сімейних спорах.

Окрім зазначеного, приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову суд виходить із того, що зобов`язання позивача не чинити перешкод у вихованні та спілкуванні батька з дитиною згідно умов договору, фактично не є заходом забезпечення позову, а за своєю суттю є окремим способом захисту прав батька на спілкування з дитиною, що передбачає право звернення до суду із відповідним позовом.

Також суд звертає увагу, що невиконання умов договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків має власні окремо визначені наслідки, передбачені ст. 157 СК України.

На переконання суду, заява відповідача про забезпечення позову у її формі та за змістом є новим спором, який не може бути вирішений судом у цій справі шляхом здійснення забезпечення позову за запропонованим відповідачем способом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 353-355 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні заяви відповідача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про внесення змін до договору про місце проживання дитини, про умови здійснення права на особисте виховання дитини, хто буде проживати окремо, про сплату аліментів на дитину від 22.02.2021 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складений та підписаний суддею 13.09.2024 року.

Суддя