Справа № 571/1004/24
Провадження № 2/571/235/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 року с-ще Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі: судді одноособово Комзюк А.Ф., за участі секретаря судового засідання Качановської О.Ф., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості згідно договорів позики в сумі 708000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10 березня 2024 року між ОСОБА_1 (далі Позивач) та ОСОБА_2 (далі Відповідач), було укладено Договір позики, згідно умов якого Позивач надав Відповідачу у позику грошові кошти в сумі 200 000,00 гривень. Позика надавалась на умовах сплати відсотків в розмірі 40 000,00 грн..

Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позику і сплатити відсотки в строк до 15 квітня 2024 року.

На підтвердження укладення Договору позики та його умов, Відповідачем була власноруч написана і підписана боргова розписка, в якій зафіксований як факт отримання грошових коштів в позику, так і обов`язок Відповідача з повернення грошових коштів та сплати відсотків.

Окрім того, 18 березня 2024 року між Позивачем та Відповідачем, було укладено Договір поворотної позики № 1, згідно умов якого Позивач надав Відповідачу у позику грошові кошти в сумі 390 000,00 гривень. Позика надавалась на умовах сплати відсотків в розмірі 20 % на один місяць (п. 2.4. Договору поворотної позики № 1 від 18.03.2024р.).

Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позику і сплатити відсотки в строк до 18 квітня 2024 року (п. 3.1. Договору поворотної позики №1 від 18.03.2024 р.).

Відповідачем було порушено взяті на себе обов`язки: з повернення позики за договором позики від 10.03.2024 р. в сумі 200 000,00 гривень та відсотків в сумі 40 000,00 гривень , за договором Поворотної позики № 1 від 18.03.2024 в сумі 390 000,00 гривень та відсотків в сумі 78 000,00 гривень. Сукупний розмір заборгованості становить 708 000,00 гривень.

У зв`язку з порушенням Відповідачем взятих на себе зобов`язань та не поверненням позик і не сплатою відсотків, 19 квітня 2024 року Позивачем було вручено під розпис Відповідачу дві письмові вимоги, в яких було запропоновано в позасудовому порядку вирішити дані правовідносини та виконати зобов`язання з повернення позик і сплати відсотків протягом п`яти днів з дня отримання письмових вимог.

Однак, після отримання зазначених вимог, відповідач своїх зобов`язань про повернення позики та сплати відсотків не виконав.

Також позовач зазначає, що дану позовну заяву було підготовлено адвокатом Агафоновим Андрієм Валерійовичем, згідно укладеного договору про надання правової допомоги №22-11-2022/А1 від 22.11.2022 та Додаткової угоди від 19.04.2024 №19-04-2024/Д1.

За умовами п.2 Додаткової угоди до Договору про надання правової (правничої) допомоги, за професійну правничу допомогу, сторони узгодили гонорар адвоката за надану правничу допомогу у суді першої інстанції в сумі 70000,00 гривень.

Згідно п.3 Додаткової угоди, клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар за надану професійну правничу допомогу в суді першої інстанції протягом 30 днів з дати набрання законної сили рішенням суду, ухваленого за результатами розглянутої справи.

Позивач зазначає, що станом на дату подання позовної заяви витрати на професійну правничу допомогу ще не були сплачені.

Посилаючись на норми Цивільного кодексу України, правові позиції Верховного Суду просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 708 000,00 гривень, сплачений судовий збір в розмірі 7080,00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 70000,00 гривень.

Ухвалою суду від 22 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове заідання на 26 червня 2024 року.

Відзиву на позовну заяву у визначені судом строки відповідачем не подано.

В підготовче судове засідання 26 черня 2024 року відповідач ОСОБА_2 не з`явився, 26.06.2024 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що має намір укласти угоду з адвокатом. Також подав заяву про отримання електронних судових повісток. Підготовче судове засідання відкладено на 21 серпня 2024 року, про що повідомлено сторони по справі.

У відкладене підготовче судове засідання сторони не з`явилися. 20 серпня 2024 року до суду надійшла письмова заява позивача про проведення підготовчого судового засідання без його участі. Просив призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 21 серпня 2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено її до судового розгляду на 30 вересня 2024 року.

В судове засідання 30 вересня 2024 року сторони не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені. Судове засідання відкладено на 20 листопада 2024 року, про що повідомлено сторін та викликано їх у судове засідання.

У судове засідання сторони повторно не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили. 18 листопада 2024 року до суду надійшла письмова заява позивача про проведення судового розгляду справи без його участі. Просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

В ході судового розгляду справи, судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову.

Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд зазначає наступне.

Встановлено, що 10 березня 2024 року ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 у борг 200 000,00 гривень та зобов`язався повернути отримані кошти в строк до 15 квітня 2024 року та відсотки в сумі 40 000,00 гривень, що підтверджується розпискою від 10 березня 2024 року (а.с.9).

18 березня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали Договір поворотної позики №1, предметом якого є грошові кошти в сумі 390 000 гривень.

Згідно п.2.1, п.2.4 Договору позики, сума позики за договором, яку позикодавець передав позичальнику в готівковій формі становить 390000.00 гривень. Сторони узгодили, що позика за цим договором є 20% за один місяць

Відповідно до п.2.3 Договору позики позичальник констатує, що на час підписання цього договору встановлена сума позики вже фактично тримана позичальником у позикодавця в повному обсязі, тобто в розмірі 390000.00 гривень. Підписання договору є свідченням факту належного виконання позикодавцем своїх обов`язків з передачі позики.

Згідно п.3.1 Договору, позика данана строком до 18 квітня 2024 року (а.с.10-11).

19 квітня 2024 року позивач звернувся до відповідача із письмовими вимогами №1 та №2 про повернення отриманих позик за договором позики від 10 березня 2024 року та договором поворотної позики №1 від 18 березня 2024 року та просив повернути отримані кошти та відсотки, відповідно до умов договорів. Вимоги відповідач отримав особисто 19 квітня 2024 року, про що свідчать його підписи на зазначених вимогах(а.с.12-15).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України вказує на те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Системний аналіз зазначених норм цивільного законодавства України вказує на те, що договір позики є двостороннім правочином, реальним, одностороннім договором (оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Даних про укладення договорів позики під впливом тиску у судовому засіданні не встановлено, відповідачем вони не оспорюються і його недійсність рішенням суду не встановлена.

За приписами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно дост.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином розписка від 10 березня 2024 року, написана ОСОБА_2 у розумінні Цивільного кодексу України є договором позики, відповідає вимогам закону і породжує правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, визначених у змісті розписки.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк повернення боргу в сумі 200000.00 гривень та відсотків в сумі 40000.00 гривень за розпискою від 10 березня 2024 року визначений сторонами до 15 квітня 2024 року (а.с.9).

Строк повернення боргу в сумі 390000.00 гривень та відсотків в розмірі 20% від цієї суми за договором поворотної позики №1 від 18 березня 2024 року визначений сторонами до 18 квітня 2024 року (а.с.10-11).

Доводи позивача, що на час звернення до суду борг не повернуто, відповідачем не спростовані.

Відповідно до наведеного у позовній заяві розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем становить 708 000,00 грн., з яких: за розпискою від 10 березня 2024 року 200 000 гривень - позика та 40000,00 гривень - відсотки, всього 240000 гривень; за договором поворотної позики №1 від 18 березня 2024 року 390000,00 гривень - позика та 78000,00 гривень відсотки, всього 468000,00 гривень (а.с.3).

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Позивач також просить стягнути з відповідача 70 000,00 гривень витрат на правову допомогу.

Питання витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, врегульоване статтею 137 ЦПК України.

Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На обґрунтування підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу суду подано: копію договору про надання правової допомоги №22-11-2022/А1 від 22 листопада 2022 року та копію додаткової угоди №19-04-2024/Д1 укладеної адвокатом Агафоновим Андрієм Валерійовичем та ОСОБА_1 .

Згідно п.3 Додаткової угоди, клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар за надану професійну правничу допомогу в суді першої інстанції протягом 30 днів з дати набрання законної сили рішенням суду, ухваленого за результатами розглянутої справи.

У позовній заяві позивач підтвердив, що станом на дату подання позовної заяви витрати на професійну правничу допомогу позивачем не були сплачені (а.с.20-25).

Водночас, на час розгляду справи в суді та ухвалення судового рішення позивачем не надано детального опису робіт виконаних адвокатом та доказів здійснених позивачем витрат, пов`язаних з отриманою правничою допомогою.

За вказаних обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 70000,00 гривень.

Разом з тим, при подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 7080,00 гривень (а.с.8), який відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Керуючиись ст.ст. 258,264,265, 354 ЦПК України,

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 708000,00 (сімсот вісім тисяч гривень 00 копійок), з яких: 240 000 (двісті сорок тисяч гривень 00 копійок) позика та відсотки за розпискою від 10 березня 2024 року; 468000,00 (чотириста шістдесят вісім тисяч гривень 00 копійок) позика та відсотки за Договором поворотної позики №1 від 18.03.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 7080 (сім тисяч вісімдесят) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя А.Ф.Комзюк