Справа № 357/9795/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9123/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Бебешко М.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Вишнівського Ігоря Анатолійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Бебешка М.М., у цивільній справі № 357/9795/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації. Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , в Інтернет мережі «Facebook», за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 розміщено відеоролик наступного змісту: а саме: Інформація 1: « ІНФОРМАЦІЯ_4» (00:05:01-00.05.07 - час у поширеному відео) та інформація 2: «ІНФОРМАЦІЯ_5» (00.13.40-0013.46 - час у поширеному відео). На думку позивача, інформація, викладена у вказаному відеоролику є недостовірною, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, як депутата та секретаря міської ради і військовослужбовця. Висловлювання відповідача підпадають під ознаки кримінально-караного діяння та виключають віднесення такого висловлювання до оціночних суджень чи критичних зауважень. Вказує, що висловлюваннями відповідача йому спричинено моральну шкоду в сумі 40 000,00 грн., розмір якої відповідає принципам розумності та справедливості.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив:

- визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену відповідачем ОСОБА_2 , у Інтернет мережі «Facebook» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: « ІНФОРМАЦІЯ_4» (00:05:01-00.05.07 - час у поширеному відео) та « ІНФОРМАЦІЯ_5»;

- зобов`язати відповідача ОСОБА_2 з наступного дня з дати набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію стосовно нього, а саме: шляхом розміщення посту та відеозапису із проханням максимального репосту та поширення цього відеозапису в мережі Інтернет на власній сторінці в соціальній мережі «Facebook», без зайвих власних коментарів, зі змістом: «Поширена інформація від ІНФОРМАЦІЯ_1 та у всіх моїх інших відео зверненнях і прямих ефірах в яких я звинувачував ОСОБА_1 у причетності до вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин є недостовірною інформацією та не відповідає дійсності», а також шляхом зачитування особисто ним резолютивної частини судового рішення на власній сторінці в соціальній мережі «Facebook», без зайвих власних коментарів;

- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у розмірі 40 000,00 грн., та вирішити питання розподілу судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням експертів та проведення експертизи у загальному розмірі 137 200,00 грн.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,адвокат Вишнівський І.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення,яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що поширена інформація відносно позивача є оціночним судженням відповідача, та відображає його суб`єктивні думки, засновані на особистому сприйнятті певних подій та їх власній оцінці. Позивач не притягувався до кримінальної відповідальності, вироків суду щодо нього немає. Натомість висловлювання відповідача містять негативний характер та ототожнюють його із злочинцем у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, що виключає віднесення такого висловлювання до оціночного судження. При цьому, інформація викладена відповідачем у формі фактичних тверджень, оскільки в них категорично зазначаються певні обставини, що нібито мають відношення до позивача. Відтак, в даному випадку мало місце не висловлювання оціночних суджень, а розповсюдження фактів, які за своєю суттю були недостовірною інформацією. Відповідачем ОСОБА_2 не було доведено, що інформація, викладена ним у відеоролику, відповідає дійсності, тобто є достовірною. Відмовляючи в задоволенні позову, судом було проігноровано право позивача спростувати недостовірну інформацію про себе у судовому порядку та право позивача на захист його особистих немайнових прав.

В судовому засіданні адвокат Вишнівський І.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook на сторінці за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 розміщено відеоролик, в якому особа, одягнена у футболку синьо-зеленого кольору розповідає про наявність у нього конфліктної ситуації з секретарем міської ради ОСОБА_1 , вказуючи на те, що особи спортивної статури щойно його побили поблизу його будинку і він впевнений, що все це було зроблено через висвітлення діяльності ОСОБА_1 , яку він відкрито критикує у соціальних мережах, при цьому, висвітлюючи діяльність останнього зазначено, що « ІНФОРМАЦІЯ_4» (час у поширеному відео - 00.05.01-00.05.07) і «ІНФОРМАЦІЯ_5» (час у поширеному відео - 00.13.42-00.13.46).

09 червня 2023 року ДП «Центр компетенції адресного простору мереж Інтернет» видано довідку з відомостями про власника веб-сайту, згідно з якою власником веб-сайту є реєстрант доменного імені facebook.com компанія Meta Platforms, Ins. На веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_6 створено сторінку (профіль) користувача з іменем « ОСОБА_2 », що доступна за адресою у мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_7. Вказаним підприємством надано звіт за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет (а.с. 103-110).

Також судом встановлено, що постановою Білоцерківської міської територіальної виборчої комісії Київської області № 120 від 12 листопада 2020 року ОСОБА_1 зареєстровано депутатом Білоцерківської міської ради Білоцерківського району Київської області (а.с. 31).

Другої сесією Білоцерківської міської ради VІІІ скликання 10 грудня 2020 року ОСОБА_1 обрано на посаду секретаря Білоцерківської міської ради (а.с. 32-33).

Розпорядженням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 155 від 15 квітня 2022 року ОСОБА_1 увільнено від роботи на посаді секретаря міської ради у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку (а.с. 48).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що поширена в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook на сторінці за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо нього інформація, зокрема такі вислови: « ІНФОРМАЦІЯ_5», є недостовірною, неправдивою та такою, що впливає на його честь, гідність та ділову репутацію.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 , суд виходив з того, що твердження відповідача носять характер алегорій та гіпербол та не свідчать про те, що останній обвинувачує позивача у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів. Крім того, стороною позивача не доведено злого умислу в діях відповідача, спрямованого на обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та порушення честі, гідності та ділової репутації позивача депутата та на той момент секретаря Білоцерківської міської ради Київської області ОСОБА_1 , який є публічною особою.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції. Судом неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як: - поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; - поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; - поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; - поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

При цьому при вирішенні зазначених спорів суди мають враховувати, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.

Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Отже, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

При цьому, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

У Справі Лінгенса проти Австрії (12/1984/84/131), Страсбург, 08 липня 1986 року, Європейським судом з прав людини було зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 Конвенції, свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 343/1867/17, право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питанням про її правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію такого лідера.

Межа допустимої критики щодо публічного діяча визначається з урахуванням конкретних обставин і може бути ширшою, ніж щодо приватної особи. Проте фактичні твердження про вчинення публічною особою дій, що містять ознаки злочину, порушують презумпцію невинуватості та негативно впливають на немайнові права позивача. Однак це стосується тих випадків, коли висловлювання чи публікації про особу містять фактичні відомості у вчиненні злочину, висловлені в категоричній формі.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 08 травня 2019 року у справі № 761/37180/17.

Так, як було встановлено, в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook на сторінці за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 розміщено відеоролик, в якому особа, одягнена у футболку синьо-зеленого кольору розповідає про наявність у нього конфліктної ситуації з секретарем міської ради ОСОБА_1 , вказуючи на те, що особи спортивної статури щойно його побили поблизу його будинку і він впевнений, що все це було зроблено через висвітлення діяльності ОСОБА_1 , яку він відкрито критикує у соціальних мережах, при цьому, зазначив, що «ІНФОРМАЦІЯ_4» (час у поширеному відео - 00.05.01-00.05.07) і «ІНФОРМАЦІЯ_5» (час у поширеному відео - 00.13.42-00.13.46).

Аналіз змісту поширеної інформації, зокрема, в частині висловів: «ІНФОРМАЦІЯ_4» (00:05:01-00.05.07 - час у поширеному відео) та « ІНФОРМАЦІЯ_5» (00.13.40-0013.46 - час у поширеному відео), вказує на те, що, вказана інформація є твердженням про факти, оскільки її достовірність може бути перевірена. При цьому інформацію у вказаному у відеоролику представлено як таку, що має реальний, а не уявний або прогнозований характер. За змістовими й формальними ознаками викладена інформація не співвідноситься з суб`єктивними уявленнями мовця про повідомлене, вказані вислови не містять мовних стилістичних, лексичних засобів, які б вказували, що дані вислови є оціночними судженнями.

Поширена ОСОБА_2 інформація стосується конкретних подій та конкретно позивача та подається як установлений факт. Тобто, вказані вислови « ІНФОРМАЦІЯ_4» (00:05:01-00.05.07 - час у поширеному відео) та « ІНФОРМАЦІЯ_5» (00.13.40-0013.46 - час у поширеному відео) є такими, що виражені у формі тверджень.

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновку про те, що вказана інформація не є оціночною, оскільки вона містить вказівку про фактичні дані, а не оцінку діяльності позивача.

При цьому, спірна інформація є негативною, оскільки з її змісту вбачається вчинення позивачем суспільно небезпечного правопорушення, за яке передбачено кримінальну відповідальність, та яке негативно сприймається громадськістю. Поширена відповідачем інформація створює негативну оцінку позивача в очах необмеженого кола осіб. ОСОБА_2 не було надано суду підтвердження того, що позивач вчиняв або вчиняє дії, які мають ознаки кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що підтверджує недостовірність спірної інформації. Також, оскільки наведена інформація по суті є твердженням про вчинення позивачем діянь, що підпадають під кваліфікацію як кримінальних правопорушень, такі інформація виходить за межі допустимої критики позивача як публічної особи.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права останнього спірної інформації, та її спростування.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн. колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Заявляючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачем щодо нього поширена недостовірна інформація, яка за своїм змістом є негативною та порушує його особисті немайнові права.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження того, що неправомірними діями відповідача, які полягали в поширені недостовірної інформації, йому було завдано моральної шкоди та не зазначив в чому саме вона полягала. Крім того, ОСОБА_1 жодним чином не навів обґрунтування визначеного ним розміру моральної шкоди 40 000,00 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн.

Також, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу та витрат пов`язаних із залученням експертів і проведення експертизи у загальному розмірі 137 200,00 грн.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом ОСОБА_1., та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, в зв`язку з чим, у суду відсутні можливості визначити дійсний розмір витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу таких судових витрат.

Також колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача витрат пов`язаних із залученням експертів та проведення експертизи, оскільки в межах розгляду даної справи жодні експертизи не проводилися та експерти до судового процесу не залучалися.

При цьому, складання ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» на замовлення представника ОСОБА_1 - адвоката Вишнівського І.А. довідки з відомостями про власника веб-сайту/ реєстранта доменного імені або інформацією про його встановлення та звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет не є залученням експертів та проведенням експертизи, пов`язаним із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Вишнівського Ігоря Анатолійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 на повагу до честі, гідності та ділової репутації, інформацію, яка поширена ОСОБА_2 , у Інтернет мережі «Facebook» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: « ІНФОРМАЦІЯ_4» (00:05:01-00.05.07 - час у поширеному відео) та « ІНФОРМАЦІЯ_5».

Зобов`язати ОСОБА_2 протягом тридцяти днів з дати набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_1 , шляхом розміщення в мережі Інтернет на власній сторінці в соціальній мережі «Facebook», тексту даного рішення про визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформації, поширеної ним ІНФОРМАЦІЯ_1 у Інтернет мережі «Facebook» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді