Провадження № 2/756/1435/24
РІШЕННЯ

Іменем України

18 квітня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Діденка Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтенка В.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и в:

03 листопада 2023 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом, у якому просить: 1) визнати недостовірною і такою, що право на честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію, поширену ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. о 12.00 на сторінці користувача ОСОБА_4 у соціальній мережі Facebook, яка містить фактичні твердження: «Але читаючи розшифровку, мені це дуже нагадало про злочини росіян на окупованих територіях», «… вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 300 Кримінального кодексу: розповсюдження відеопродукції, що пропагує культ насильства та жорстокості»; 2) зобов?язати ОСОБА_4 протягом одного місяця з дня набрання рішення суду у цій справі законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на сторінці користувача ОСОБА_4 у соціальній мережі Facebook за посилання, резолютивної частини рішення суду у цій справі.

Позов обґрунтований тим, що позивач є вчителем (спікером) приватної авторської онлайн-школи мислення «Apeiron», тематикою якої є авторські методики з філософії і психології. Заняття здійснюються на платній основі, не є публічними і проводяться у формі закритих відеоконференцій з особами, які виявили бажання взяти у них участь. Зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачем було проведено семінар на тему «ІНФОРМАЦІЯ_2», який наразі доступний у форматі відеозапису користувачам, які обрали відповідний курс, в тому числі новим користувачам, які записались після випуску семінару. ІНФОРМАЦІЯ_1. о 12.00 у соціальній мережі Facebook на особистій сторінці користувача ОСОБА_4 , яка є офіційною сторінкою народного депутата України ОСОБА_4 , було поширено допис такого змісту: « Жінка , як казав мій один знайомий, на чоловіка повинна дивитися, як на ідола. І вимазувати періодично своєю жертовною кров?ю йому губи...» «У момент, коли жінка на вас кричить, дряпає, намагається випити всі соки, зробити вас винним і каже: «Скажи, хоч що-небудь, сволото!». Що ви повинні робити? Варіантів кілька - відійти подалі, кинути гаманець, сказати «іди, купи собі все, що хочеш». Варіант два - обійняти її мовчки. І варіант три - обійняти й тра***ти» «Хлопчики, доки нас дівчатка не чують, і ми можемо з вами нормально і відверто поговорити. От скажіть, що хочеться зробити із цими істотами? Придушити! Причому душити, не відпускаючи. Спочатку, звісно, хочеться тра***ти, а коли набридне, чи звикли, чи наїлись, далі хочеться придушити нах**н, щоб її ніколи не було. І після цього не розмикати пальців роки три, доки гарантовано не задушиш. Із цим їхнім ниттям, з тривожністю, зі спробами контролювати, каструвати, нікуди не пускати» Зізнаюся, в мене не вистачило нервів подивитися відео цього, кгм, семінару. Але читаючи розшифровку, мені це дуже нагадало про злочини росіян на окупованих територіях. Я написала заяву до правоохоронних органів про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 300 Кримінального кодексу: розповсюдження відеопродукції, що пропагує культ насильства та жорстокості. І якщо якийсь учасник «семінару» потім спробує задушити жінку - тоді ті, хто постійно запрошував ОСОБА_3 на телемарафон, мають знати, що це і їхня відповідальність. Час закінчувати з цим цирком. Р.S. Пост знову знесло, але заява лишилася). У даному дописі відповідач стверджує, що позивач у ході проведення семінару вчинив кримінальне правопорушення - розповсюдження відеопродукції, що пропагує культ насильства та жорстокості, а також порівняла тематику семінарів позивача із злочинними діями збройних формувань держави-агресора на тимчасово окупованих територіях України. Такими твердженнями є: «Але читаючи розшифровку, мені це дуже нагадало про злочини росіян на окупованих територіях», «… вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 300 Кримінального кодексу: розповсюдження відеопродукції, що пропагує культ насильства та жорстокості». Наведена інформація не відповідає дійсності, є негативною, посягає на право позивача на повагу до честі, гідності і ділової репутації, і наносить йому шкоду. Зазначає, що спірні висловлювання ОСОБА_3 , з якими відповідач пов?язує свої твердження про начебто схожість тематики семінару зі злочинами держави-агресора на тимчасово окупованих територіях, носить метафоричний характер та спрямована на підсилення загальної тематики семінару. У діях позивача відсутні ознаки будь-якого кримінального правопорушення, і твердження відповідача про пов`язаність позивача з вчиненням кримінального правопорушення є порушенням принципу презумпції невинуватості.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва.

14.12.2023 року справа надійшла до Оболонського районного суду м. Києва, і протоколом автоматизованого розподілу судової справи була розподілена судді Діденку Є.В.

Ухвалою судді від 22.12.2023 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників справи, призначено розгляд на 20.02.2024 року.

19.02.2024 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач позов не визнала. Зазначила, що оспорювані позивачем висловлювання є оціночними судженнями, а не фактичними твердженнями. Висловлювання про написання заяви до правоохоронних органів не порушує честь, гідність і ділову репутацію позивача, є достовірним, та стосується права відповідача на подання індивідуальних звернень до уповноважених органів державної влади, які зобов?язані таке звернення розглянути і дати йому оцінку. Наявність або відсутність складу кримінального правопорушення в діях позивача не може бути предметом розгляду у межах цієї справи.

20.02.2024 року судове засідання відкладено на 04.04.2024 року, за клопотання представника позивача, для підготовки відповіді на відзив.

05.03.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказує зокрема, що поширена ОСОБА_4 інформація спрямована на маніпулювання громадською думкою через неправдиві твердження про те, що ОСОБА_3 негативно відноситься до осіб жіночої статі, що призводить до сприйняття позивача, як особи, яка закликає до вчинення насильницьких дій, що порушує особисті немайнові права позивача. Звинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення є свідченням поширення стосовно нього недостовірної інформації та порушує презумпцію невинуватості.

В судовому засіданні 04.04.2024 року досліджено докази у справі, оголошено перерву до 18.04.2024 року.

В судовому засіданні 18.04.2024 року завершено з`ясування обставин справи, ухвалено рішення у справі, проголошено вступну і резолютивну частини.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та доводи учасників справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1. о 12.00 у соціальній мережі Facebook на особистій сторінці користувача ОСОБА_4 , яка є офіційною сторінкою народного депутата України ОСОБА_4 , було поширено допис такого змісту:

«Жінка, як казав мій один знайомий, на чоловіка повинна дивитися, як на ідола. І вимазувати періодично своєю жертовною кров?ю йому губи...» «У момент, коли жінка на вас кричить, дряпає, намагається випити всі соки, зробити вас винним і каже: «Скажи, хоч що-небудь, сволото!». Що ви повинні робити? Варіантів кілька - відійти подалі, кинути гаманець, сказати «іди, купи собі все, що хочеш». Варіант два - обійняти її мовчки. І варіант три - обійняти й тра***ти» «Хлопчики, доки нас дівчатка не чують, і ми можемо з вами нормально і відверто поговорити. От скажіть, що хочеться зробити із цими істотами? Придушити! Причому душити, не відпускаючи. Спочатку, звісно, хочеться тра***ти, а коли набридне, чи звикли, чи наїлись, далі хочеться придушити нах**н, щоб її ніколи не було. І після цього не розмикати пальців роки три, доки гарантовано не задушиш. Із цим їхнім ниттям, з тривожністю, зі спробами контролювати, каструвати, нікуди не пускати». Зізнаюся, в мене не вистачило нервів подивитися відео цього, кгм, семінару. Але читаючи розшифровку, мені це дуже нагадало про злочини росіян на окупованих територіях. Я написала заяву до правоохоронних органів про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 300 Кримінального кодексу: розповсюдження відеопродукції, що пропагує культ насильства та жорстокості. І якщо якийсь учасник «семінару» потім спробує задушити жінку - тоді ті, хто постійно запрошував ОСОБА_3 на телемарафон, мають знати, що це і їхня відповідальність. Час закінчувати з цим цирком. Р.S. Пост знову знесло, але заява лишилася).

Надані суду скріншоти коментарів підтверджують, що поширений допис викликав дискусію у соціальній мережі.

Згідно зі звітом Національної поліції України про результати роботи у 2022 році, станом на 01.01.2023 р. зареєстровано понад 56, 1 тис. кримінальних проваджень за фактами вчинення на території України злочинів військовослужбовцями збройних сил рф, рб і їх пособниками. Серед вказаних злочинів відсутня кваліфікація за ст. 300 КК України.

Фрагмент із відеозапису семінару «ІНФОРМАЦІЯ_2» був досліджений в судовому засіданні у присутності учасників справи.

28.09.2023 р. ОСОБА_4 звернулась до Національної поліції України із заявою про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 300 КК України, було зареєстроване відповідне кримінальне провадження.

Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права.

Згідно зі статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68 Конституції України).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Статтею 19 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права встановлено, що кожна людина має право безперешкодно дотримуватися своїх поглядів. Кожна людина має право на вільне вираження свого погляду; це право включає свободу шукати, одержувати і поширювати будь-яку інформацію та ідеї, незалежно від державних кордонів, усно, письмово чи за допомогою друку або художніх форм вираження чи іншими способами на свій вибір. Користування передбаченими в пункті 2 цієї статті правами накладає особливі обов`язки і особливу відповідальність. Воно може бути, отже, пов`язане з певними обмеженнями, які, однак, мають встановлюватися законом і бути необхідними: а) для поважання прав і репутації інших осіб; b) для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення.

Статтею 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно зі статтею 15 глави 3 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав наведені у статті 16 ЦК України.

Фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію (частина перша статті 302 ЦК України).

Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності (абзац перший частини другої статті 302 ЦК України).

Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

В пункті 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 року у справі № 905/902/20 вказано, що поширенням інформації вважається опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 521/3841/21 зазначено, що негативною потрібно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2023 року у справі № 759/16306/21-ц зазначено, що для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

У справі «Axel Springer AG проти Німеччини» (07.02.2012 р. заява № 39954/08), Велика Палата Європейського суду з прав людини зазначила, що свобода вираження поглядів є однією із важливих основ демократичного суспільства, однією з основних умов для його прогресу і для самореалізації кожної людини. У відповідності до п. 2 ст. 10, не застосовується не тільки до інформації або ідеям, які позитивно сприймаються або оцінюються як нейтральні, але й до інформації та ідей, які ображають, шокують або викликають тривожність. Це вимоги плюралізму, терпимості та широти поглядів, без яких немає демократичного суспільства. Як вказано в статті 10, свобода вираження поглядів може підлягати обмеженням, які водночас повинні звужено тлумачитись, та необхідність будь-яких обмежень повинна бути переконливо обґрунтована (п. 78).

Слід робити принципове розмежування між заявою про те, що когось просто підозрюють у скоєнні якогось злочину, і однозначною заявою, за відсутності остаточного вироку, що певна особа скоїла даний злочин (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ізмойлов та інші проти Росії» (Ismoilov and Others v. Russia), § 166).

У справі «Жвавий проти України» (20.09.2022 р. заява 6781/13), Європейський суд з прав людини вказав, що використання заявником таких фраз, як «по скільки мені відомо», «бистріше всього», «вважаю» та «виходячи з наведеного», свідчить, що деякі з його тверджень були оціночними судженнями, які відображали його суб`єктивну оцінку поведінки ОСОБА_5 доведення щодо цих тверджень, вочевидь, було неможливо задовольнити.

Оцінка доказів і мотиви суду.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що як позивач, так і відповідач є публічними особами, а отже до них привернута увага певної частини суспільства.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд зазначає, що під час розгляду справи знайшло підтвердження публічне поширення відповідачем інформації, яка стосувалась проведеного позивачем семінару.

Позивач поставив питання про недостовірність такої інформації:

«Але читаючи розшифровку, мені це дуже нагадало про злочини росіян на окупованих територіях»;

«… вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 300 Кримінального кодексу: розповсюдження відеопродукції, що пропагує культ насильства та жорстокості».

Суд визнає, що поширена інформація є негативною для позивача.

Водночас, у цій справі суду слід визначитись, чи є публічні висловлювання відповідача фактами або оціночними судженнями, оскільки останні за загальним правилом не підлягають спростуванню.

Для цього, суд аналізує оспорювані висловлювання у контексті повної публікації відповідача та у співставленні зі змістом дослідженого фрагменту онлайн семінару.

Так, оспорювані дописи відповідача стосувались конкретних висловів позивача, використаних під час проведення семінару.

За результатом дослідження змісту продемонстрованого відеозапису судом встановлено, що такі висловлювання позивача дійсно мали місце, однак були використані метафорично і гіпотетично, з метою привернення уваги до поданої інформації та підсилення тематики семінару. В цій частині суд погоджується з доводами позовної заяви.

Водночас, дописи відповідача були викликані саме тими висловлюваннями, які мали провокативний характер.

В першому оспорюваному дописі відповідач використала формулювання «мені це дуже нагадало», що свідчить про власне сприйняття і порівняння, асоціація приведених у публікації фраз позивача зі злочинами росіян на тимчасово окупованих територіях.

Виходячи з характеристики воєнних злочинів, використання слова «нагадує», та змісту фраз позивача, для суду є очевидним, що вказаний допис не є фактичним твердженням, а має характер оціночного судження, що у такий спосіб критикує використані позивачем формулювання. При цьому, не має значення, чи правильно, з точки зору позивача, відповідачем була сприйнята подана інформація.

Суд приймає до уваги, що використане відповідачем порівняння є доволі різким, з урахуванням того, які події зараз переживає суспільство у зв`язку із збройною агресією, однак це не змінює характер такого порівняння, як оціночного судження. Тому, не може бути спростоване використане відповідачем порівняння - що саме їй дуже нагадали відповідні фрази.

Другий оспорюваний допис містить фактичне твердження про подання заяви про вчинення кримінального правопорушення, і такі дії відповідачем дійсно були виконані. Однак, такий допис не містить будь-яких фактичних тверджень про вчинення позивачем відповідного кримінального правопорушення.

Суд звертає увагу, що неможливо ототожнювати твердження про подання заяви про вчинення кримінального правопорушення із конкретним твердженням про вчинення особою такого правопорушення.

З цього суд робить висновок, що презумпцію невинуватості у цьому випадку не було порушено, і таке оспорюване твердження не підлягає спростуванню. Питання відсутності складу відповідного кримінального правопорушення виходить за межі компетенції суду при вирішенні цієї справи.

Таким чином, у цій справі відсутні пропорційні підстави для обмеження, які би переважали право відповідача на свободу вираження поглядів, що гарантовано ст. 34 Конституції України, статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 19 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір компенсації не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне рішення складене 23 квітня 2024 року.

Суддя Є.В. Діденко