Справа № 450/3096/21 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І. І.
Провадження № 22-ц/811/3596/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2 , представника відповідача

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Віблого Любомира Зіновійовича, третя особа ОСОБА_6 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и в:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 і нотаріально посвідчений 17.06.2020 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Віблим Л.З. договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1047 га, кадастровий номер :01:003:0067, в с. Солонка на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, зареєстрований за номером 558.

Припинено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,1047 га, кадастровий номер :01:003:0067, реєстраційний номер 236 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень, розташовану за адресою: с. Солонка на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Віблого Л.З. (індексний номер 52701763 від 17.06.2020 року) про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:003:0067, площею 0,1047 га, розташовану за адресою: с. Солонка, на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Скасовано запис №36923165 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,1047 га, кадастровий номер :01:003:0067, реєстраційний номер 236 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, розташовану за адресою: с. Солонка, на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Додатковим рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_5 понесені витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 13333 грн. 33 коп. та 948 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 13333 грн. 33 коп. та 948 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 13333 грн. 33 коп. та 948 грн. судового збору.

В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Додаткове рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати частково, залишивши в силі рішення в частині присуджених їй витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000 грн. та судового збору у розмірі 2844 грн., в іншій частині (в частині відмовлених вимог) ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Віблого Л.З. на її користь судові витрати, які складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів та проведенням експертизи; витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, у розмірі 80007 грн. 53 коп. Також просить стягнути з відповідачів судові витрати, понесені у суді апеляційної інстанції.

Вважає, що висновок суду про те, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу на вказану позивачем суму є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, не відповідають критерію реальності таких витрат, - є безпідставним та надуманим.

Зазначає, що з рішення не є зрозумілим, на якій підставі відмовлено позивачу у задоволенні вимоги щодо розподілу судових витрат в повному обсязі.

Наголошує, що позивачем повністю доведено та надано докази щодо витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, які містяться в матеріалах справи.

Зазначає, що за змістом договору про надання правничої допомоги між виконавцем адвокатом Стабрином В.В. та замовником ОСОБА_1 укладено договір про правничу допомогу з метою досягнення бажаного для клієнта результату та погоджено вартість послуг виконавця за надання правничої допомоги.

Додає, що витрати на правничу допомогу документально підтверджені та доведені, так як сторони погодили вартість наданих послуг, тому спірну суму вважають справедливою.

Наголошує, що доводи відповідачів щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу не спростовують вищезазначеного, тому не можуть бути підставою для відмови у стягненні судових витрат.

Звертає увагу, що відповідачі по даній справі жодного разу не з`являлись у судові засідання, заперечень щодо позовних вимог не заявляли, на судові виклики, які надсилались позивачем за власні кошти, не з`являлись, тим самим затягували час щодо вирішення справи по суті.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З матеріалів справи встановлено, що 18.10.2021 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір №04/10-21 про надання юридичних послуг по цивільній справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності (а.с.280 т.1).

За умовами п.2.1 договору, послуги надаються замовнику шляхом: усного та письмового консультування з юридичних питань; складання та подання необхідних процесуальних документів; подання запитів та отримання документів або їх копій від підприємств, установ, організацій, об`єднань, а від громадян за їх згодою; збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази; вивчення, складання та підписання необхідних документів для звернення до суду; оскарження судових рішень до апеляційних та касаційних інстанцій; представлення інтересів на підставі доручення в державних установах та судових органах України.

Згідно з п.2.3 договору, завершення виконання послуг фіксується актом прийому-передачі виконаних робіт, надання послуг, який підписується сторонами на протязі трьох календарних днів після отримання виконавцем зазначених в договорі юридичних послуг.

Вартість послуг за даним договором визначається згідно протоколу (додаток до договору) (п.5.1).

Протоколом про погодження вартості послуг (додаток №1 до договору №№04/10-21 від 18.10.2021 року) сторони погодили вартість послуг в розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день сплати за годину роботи (а.с.281 т.1).

Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, позивач очікував понести 21100 грн. (а.с.283 т.1).

Водночас, згідно з поданим розрахунком витрат, понесених при розгляді справи №450/3096/21, від 25.09.2023 року, відповідно до договору про надання юридичних послуг №04/10-21 від 18.10.2021 року, згідно з розрахунком загальної суми витрат, з врахуванням знецінення вартості грошей (розрахованої за офіційними даними НБУ), загальна сума витрат становить 111130 грн. 63 коп., з яких: 56900 грн. витрати по підготовці цивільної справи; 38918 грн. адвокатський гонорар; 15312 грн. 63 коп. індексація витрат (а.с.301-302 т.1).

Оригіналами квитанції від 26.07.2021 року та від 28.07.2021 року стверджується сплата позивачем судового збору при зверненні до суду з позовом у розмірі 2844 грн. (а.с.1-3 т.1).

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п.п.4, 6, 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

В порядку, визначеному ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положеннями ч.3 ст.141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) Велика Палата Верховного Суду та у постановах від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц (провадження №61-15441св19), від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц (провадження №61-39474св18), від 11 червня 2020 року у справі №821/227/17 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування цих витрат.

У постанові від 05 лютого 2019 року у справі №906/194/18 Верховний Суд дійшов висновку, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

У постанові від 19 листопада 2020 року у справі №734/2313/17 (провадження №61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У Постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі №761/15232/18 вказано на те, що визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

У постанові від 28 вересня 2022 року у справі №534/14/20 (провадження №61-6638св22) Верховний Суд, аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова, не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.

У справі №910/7586/19 Верховний Суд зазначав, що участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому, одночасно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. Такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

Застосовуючи наведені правові висновки, а також надаючи правову оцінку поданим стороною позивача доказам щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в частині опитування адвокатом свідка 3 години, на загальну суму 3000 грн., вивчення матеріалів справи, судової практики та законодавства 12 годин по 1000 грн., на загальну суму 12000 грн., представництво інтересів клієнта в Пустомитівській окружній прокуратурі 4 години, на загальну суму 4000 грн., участь у суді першої інстанції, немайновий спір 4000 грн., складанні та друкування дебатів по 500 грн. за аркуш, 11 аркушів, на загальну суму 5500 грн., не можуть бути стягнуті, оскільки, з урахуванням правового висновку у справі №534/14/20 (провадження №61-6638св22) щодо реальності (дійсності та необхідності) витрат на правничу допомогу, такі витрати фактично охоплюються змістом наданої послуги із складання позову (1600 грн.), складання запитів (9 по 700 грн. = 6300 грн.) та клопотань на загальну суму 3500 (9800 грн.) та участі в судових засіданнях Пустомитівського районного суду Львівської області (17 засідань по 1000 грн. кожне, тобто 17000 грн.), а всього: на суму 28400 грн.

Зважаючи на викладене, позивачем не доведено понесення нею витрат на правничу допомогу на суму 28500 грн.

Щодо стягнення гонорару в розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати, що складає 38918 грн., то колегія суддів вважає таку суму неспівмірною та необґрунтованою по відношенню до складності справи та її характеру.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення гонорару, у справі, яка переглядається, є розумність. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів у суді та досягнення обумовленого між сторонами успішного результату.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що стягнення гонорару в заявленій позивачем сумі (38918 грн.), що значно перевищує витрати на правничу допомогу матиме надмірний характер.

Щодо стягнення індексації витрат на правничу допомогу, то колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що витрати на правничу допомогу, які по відношенню до сторін носять разовий характер, не підлягають індексації, оскільки не є грошовими доходами громадян.

Тому колегія суддів не вбачає підстав для стягнення загальної суми витрат з врахуванням індексу інфляції в розмірі 15312 грн. 63 коп.

Щодо стягнення інших витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій на суму 3935 грн. 25 коп., що включає в себе копіювання матеріалів, транспорті витрати та доставку свідка, то колегія суддів вважає, що такі витрати не передбачені статтями 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно, вказані види роботи не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.

Зважаючи на викладене, визначених процесуальним законом підстав для скасування чи зміни додаткового рішення в оскаржуваній частині немає, тому додаткове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 19 квітня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич