ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/3197/23
Номер провадження 22-ц/818/1327/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2024 року в складі судді Богдан М.В. у справі № 641/3197/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Після уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 32 304,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 03 вересня 2015 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З серпня 2014 року і до цього часу неповнолітній син проживає разом з матір`ю. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 3000 грн щомісяця, починаючи з 23 січня 2020 року і до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили. Враховуючи, що аліменти сплачувались не регулярно та не в повному обсязі, у виконавчому провадженні № 66713118 утворилася заборгованість. Так, згідно наданого представником позивача розрахунку загальна сума пені по аліментам за період з 01 лютого 2022 року по 01 жовтня 2023 року становить 32304,78 грн, яку і просила стягнути позивач.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що своєчасно та в повному обсязі сплачував аліменти. З березня 2022 року у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, введенням воєнного стану на всій території України, не стабільною роботою банківських установ, державних організацій (Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 28 лютого 2022 року № 714/5 «Про організацію роботи апарату Міністерства юстиції України» з 01 березня 2022 року на період воєнного стану запроваджено дистанційну роботу державними службовцями) та нестабільного доходу відповідача, у останнього виникла заборгованість зі сплати аліментів, яку він постійно намагався сплачувати, що підтверджується Розрахунком заборгованості та іншими документами наданими до відзиву. У квітні 2023 року всі не доплачені суми зі сплати аліментів відповідачем було погашено в повному обсязі, та по теперішній час жодного разу не допущено прострочення зі сплати аліментів.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 березня 2022 року по 01 квітня 2023 року в розмірі 29 094,78 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Даузе Ю.М., звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У поданій апеляційній скарзі апелянт наводив доводи, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Посилався на те, що відповідачем було погашено всі суми заборгованості по аліментах і на час звернення з позовною заявою така заборгованість відсутня. Також зазначав, що розмір неустойки (пені) не може перевищувати сто відсотків заборгованості.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Даузе Юрія Миколайовича на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявної заборгованості відповідача за прострочення неустойки (пені) по сплаті аліментів на утримання дитини. При цьому суд розрахував неустойку (пеню) на підставі Розрахунку заборгованості по аліментам, надану Основ`янсько-Слобідським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків), не врахувавши наступне.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у законному шлюбі, від якого в них народилась спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням, Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , у розмірі 3000 грн, щомісяця починаючи з 23 січня 2020 року і до повноліття дитини (а.с. 15-21).

Згідно наданого державним виконавцем Основ`янсько Слобідського ВДВС у м. Харкові СМ УЮ (м. Харків) розрахунку у виконавчому провадженні заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання дитини станом на 29 травня 2023 року відсутня (а.с. 53-54).

Як було встановлено у суді першої інстанції, у відповідача відсутня заборгованість по аліментам станом на лютий 2022 року, та з квітня 2023 року по жовтень 2023 року. При ухваленні оскаржуваного рішення та при розрахунку заборгованості судом було взято до уваги цей факт.

Однак, разом з тим, суд першої інстанції не перевірив та не врахував наступне.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не застосував правила статті 196 СК України до вимог позивача, зважаючи на те, що сума пені не може бути більшою, ніж 100 відсотків суми заборгованості по сплаті аліментів.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Згідно з частинами 1, 2 статті 196 СК України в редакції, чинній на момент вирішення спору, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у цивільній справі № 661/905/19 неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

У Сімейному Кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною 1 статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на квітень 2023 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становила 15 000,00 грн.

Розрахунок пені по сплаті аліментів за період з березня 2022 року по квітень 2023 року становить 29 094,78 грн.

Судова колегія звертає увагу, що приписи ст. 196 СК України обмежують розмір пені за прострочення сплати аліментів 100 відсотками заборгованості з їх сплати, а тому, враховуючи суму заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 15 000,00 грн, що відповідає 100 відсоткам суми такої заборгованості.

Посилання апеляційної скарги, на те що на момент виникнення неустойки (пені) у відповідача був відсутній дохід, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації на території України, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду підлягає зміні, з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги у розмірі 29 094,78 грн, з відповідача на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 1073,60 грн.

При поданні апеляційної скарги сплаті підлягало 1610,40 (1073, 60 грн х 150%).

Судом апеляційної інстанції частково задоволено позовні вимоги на суму 15 000,00 грн, що становить 52 % від заявлених позивачем вимог (15 000,00 х 100) : 29 094,78 = 52%, отже з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1395,68 (1073,60 + 1610,40) х 52%.

Оскільки при зверненні з позовом до суду позивачку на підставі пункту 3 частини 1 стаття 5 Закону України «Про судовий Збір» було звільнено від сплати судового збору, судові витрати у розмірі 1288,32 грн (1073,60 + 1610,40) х 48 % в частині задоволених доводів апеляційної скарги мають бути компенсовані відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374,376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2024 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 березня 2022 року по 01 квітня 2023 року в розмірі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір за подання позовної заяви та за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1395 (одна тисяча дев`яносто п`ять) грн 68 коп. відповідно до частини задоволених вимог.

Судові витрати у розмірі 1288 (одна тисяча двісті вісімдесят вісім) грн 32 коп. в частині задоволених доводів апеляційної скарги компенсувати відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2024 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина