ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/318/21
провадження № 2/691/29/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого судді Подороги Л.В., за участю секретаря судових засідань Гергель М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Городищенської міської ради Черкаської області, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним заповіт, складений 15.09.2020 ОСОБА_3 , яким він усе своє майно заповів ОСОБА_4 та стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Райнов Г.С., в обґрунтування заявлених вимог пояснили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер вітчим позивача - ОСОБА_3 25.05.2016 нині покійний склав заповіт на його користь, посвідчений секретарем ВК Петропавлівської сільської ради, яким заповідав все належне йому майно ОСОБА_1 . Позивач звернувся протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на будинок та земельну ділянку, як спадкоємець за заповітом. Однак, нотаріус повідомила, що 15.09.2020 ОСОБА_3 було складено новий заповіт на користь брата позивача ОСОБА_2 і, відповідно, складений заповіт від 25.05.2016 втратив свою дію.

Позивач вважає, що на час складення заповіту ОСОБА_3 , він не розумів значення своїх дій, оскільки у 2020 році неодноразово лікувався у КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня» у зв`язку з наявними психічними хворобами, а оспорюваний заповіт складено за 10 днів до його смерті.

Крім того, представник позивача ОСОБА_5 просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 29500 грн., надавши акт приймання-передачі наданих послуг від 14.05.2024 та договір про надання правової допомоги від 20.03.2023, з обрахунком кожного виду наданої правової допомоги та її вартістю, а саме, обрахунок вартості за надання усних консультацій і роз`яснень з правових питань загальний час 3 год., вартістю 6000 грн. 00 коп., надання письмових документів загальний час 3 год., вартістю 4500 грн., представництво у суді поза межами м. Сміла 14 засідань, вартістю 17000 грн. 00 коп., вивчення матеріалів справи та формування правової позиції 2 год., вартістю 2000 грн. 00 коп.

Також представник позивача надав квитанцію про оплату послуги за проведення судово-психіатричної експертизи у сумі 48414 грн. 60 коп., витрати за яку просив покласти на відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Салій С.А. подали відзив на позовну заяву, у якому заперечували щодо задоволення позовних вимог та у судовому засіданні пояснили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Петропавлівка помер вітчим відповідача ОСОБА_3 , який до дня смерті був зареєстрований та проживав разом з його матір`ю ОСОБА_6 . За життя, 15.09.2020 ОСОБА_3 склав заповіт, яким все належне йому майно заповідав ОСОБА_2 .

З метою оформлення своїх спадкових прав, ОСОБА_2 звернувся до державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом, які на даний час не видавалися.

Твердження позивача, що ОСОБА_3 не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними не відповідають дійсності, оскільки до останніх днів свого життя ОСОБА_3 був при свідомості, при здоровому розумі та усвідомлював значення своїх дій.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 29500 грн. 00 коп. заперечували з наступних підстав. Так, звертаючись до суду, позивач у своїй заяві зазначив, що при зверненні до суду він поніс судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. 00 коп., та в подальшому очікує понесення цих самих витрат в залежності від складності справи до 15000 грн. 00 коп., цим самим, визначивши попередній розрахунок витрат на правничу допомогу.

Позивачем не надано до суду відповідного договору про надання правової допомоги станом на час звернення до суду та відповідної квитанції про сплату понесених витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн. 00 коп. та у розмірі 15000 грн. 00 коп.

В ордері про надання адвокатом Райновим Г.С. правової допомоги ОСОБА_1 , що був поданий у першому підготовчому судовому засіданні, відсутнє посилання на дату та номер договору про надання правової допомоги.

У кінці судового слідства, адвокатом Райновим Г.С. було заявлено клопотання про долучення документів, які підтверджують понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, на загальну суму 29500 грн. 00 коп., зокрема, договір про надання правової допомоги від 20.03.2023, акт приймання-передачі наданих послуг та квитанцію від 14.05.2024. У розділі 3 договору про надання правової допомоги від 20.03.2023 зазначено суму вартості наданих послуг, згідно таблиці, надання усних консультацій і роз`яснень з правових питань 500 грн. 00 коп.; вартість 1 год. надання письмових документів - 1500 грн. 00 коп.; вартість 1 год. представництва в суді поза межами м. Сміла - 3000 грн. 00 коп.; вартість 1 год. вивчення матеріалів справи та формування правової позиції 1000 грн. 00 коп.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 14.05.2024 р. адвокат Райнов Г.М. надав ОСОБА_7 юридичні послуги та консультації на загальну суму 29500 грн. 00 коп. У даній цивільній справі було призначено 19 судових засідань, адвокат Райнов Г.С. приймав участь лише в 11 судових засіданнях, проте в акті зазначено участь в 14 судових засіданнях, що не відповідає дійсності.

Договір про надання адвокатом Райновим Г.М. правової допомоги ОСОБА_1 було укладено 20.03.2023 і він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2024, тобто, адвокат Райнов Г.С. уповноважений надавати правову допомогу ОСОБА_1 у зазначений період і, відповідно, умови щодо винагороди адвоката та визначення їх вартості почали діяти з 20.03.2020. А з указаної дати ОСОБА_5 прийняв участь лише у 3 судових засіданнях, загальний час яких склав 3 год. 15 хв.

Також вважають необгрунтованими та завищеними витрати пов`язані з перерахованими у складеному акті від 14.05.2024, оскільки, з часу укладення договору /20.03.2023/, справа вже перебувала у провадженні суду, адвокатом не подавались до суду будь-які клопотання та заяви в інтересах свого клієнта, сторонами були подані письмові докази і фактично сформована позиція кожної зі сторін до 20.03.2024.

Наданий адвокатом розрахунок витрат на правову допомогу не відповідає критеріям співмірності зі складністю справи, необхідності надання таких послуг, часу, необхідного адвокату на виконання відповідних робіт, та обсягу наданих послуг, які є штучно деталізованими та надмірно завищеними у вартості.

Крім того, представник відповідача звертає увагу, що за умовами вище указаного укладеного договору, адвокат здійснює надання правової допомоги клієнту, в обсязі та на умовах, які передбачені цим договором, а саме: представництво та захист інтересів Клієнта у всіх підприємствах, установах та організаціях, органах досудового розслідування та перед фізичними особами у справі щодо факту нанесення тілесних ушкоджень та пов`язаних із цим питаннях.

Тобто, предмет договору про надання правової допомоги від 20.03.2023 не стосується даної цивільної справи щодо визнання заповіту недійсним, а стосується нанесення тілесних ушкоджень та пов`язаних з цим питань.

На підставі вище наведеного, сторона відповідача просила зменшити розмір судових витрат у частині витрат на правову допомогу у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю.

Представник Городищенської міської ради Черкаської області у судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи без його участі, щодо вирішення спору поклався на розсуд суду.

Заслухавши сторін і їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч. 2 ст. 1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті і у відповідності до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Цивільний кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Однією з особливостей цього правочину є забезпечення його таємниці. Таємниця заповіту може мати для заповідача велике значення, тому нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

Крім того, відповідно до положень ст. 202 ЦК України заповіт є правочином і до нього застосовуються загальні положення та вимоги, визначені ст. 203-236 ЦК України, у тому числі і підстави недійсності правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом.

У відповідності з ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення особи, яка вчиняє правочин, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

За правилами, встановленими ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. (ч. 1 ст. 216 ЦК України)

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Установлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Відповідний висновок висловлено Верховним судом у постанові від 16.10.2019 у справі № 530/1349/16-ц.

Вимоги про визнання заповіту недійсним вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 29.02.2012 № 6-9цс12, від 28.09.2016 № 6-1531цс16, та постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.11.2018 № 61-5896св18.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Петропавлівка Городищенського району Черкаської області помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 27.11.2020.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 04.09.1996, ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , спільне прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_9 », з якою, за довідкою ВК Петропавлівського старостинського округу Городищенської міської ради № 287 від 04.06.2021, до дня смерті спільно проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 .

25.05.2016 нині покійний ОСОБА_3 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідав все належне йому майно ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений секретарем виконкому Петропавлівської сілької ради Городищенського району Черкаської області ОСОБА_10 і зареєстровано в реєстрі за № 43.

Крім того, 15.09.2020 нині покійний ОСОБА_3 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідав все належне йому майно ОСОБА_2 . Заповіт посвідчений секретарем виконкому Петропавлівської сілької ради Городищенського району Черкаської області ОСОБА_10 , у присутності свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , і зареєстровано в реєстрі за № 82.

Допитана судом свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона була дружиною нині покійного ОСОБА_3 з 1994 року до дня його смерті. У 2016 році останнім було оформлено заповіт на все належне йому майно на сина ОСОБА_13 . У 2020 році вона захворіла серцевою хворобою, її сини ОСОБА_14 та ОСОБА_15 домовилися по черзі її доглядати. ОСОБА_16 приїжджав до них додому, а ОСОБА_17 не захотів доглядати, сказав, щоб давали йому пенсію, тоді буде здійснювати догляд. ОСОБА_3 не хворів, не забувався, його стан був нормальний. У 2020 році він перебував у лікарні та був прооперований з грижею. ОСОБА_14 узяв направлення від лікаря у Городищенській РТМО та запропонував повезти ОСОБА_3 до лікарні м. Сміла, оскільки у ОСОБА_3 було нетримання сечі. Вона з чоловіком дали гроші на поїздку у сумі 2000 грн. Десять днів ОСОБА_3 перебував у лікарні, у якій саме, їй невідомо. Потім ОСОБА_17 привіз вітчима додому. Виписку з лікарні чоловікові не дали. Згодом, вже нині покійний чоловік сказав, що оскільки він хазяїн, то вирішив переробити заповіт на ОСОБА_18 , оскільки він допомагає їм, а ОСОБА_14 відмовляється. Оскільки чоловік хворів, сам заповіт було складено у сільській раді, а підпис чоловік поставив вдома.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються його двоюрідними братами. ОСОБА_3 був їхнім вітчимом. У двадцятих числах червня місяця 2020 року свідок приїхав до лікарні та зустрів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , які мали намір іти до психіатра, а він допоміг їм піднятися на другий поверх приміщення лікарні. ОСОБА_3 декілька разів питав у ОСОБА_1 . хто це з ними, а останній відповідав, що ОСОБА_19 . З кабінету лікаря вони вийшли із направленням до психіатричної лікарні у м. Сміла. Також свідок неодноразово проїжджав повз будинок ОСОБА_3 та неодноразово бачив, що останній вибігав із будинку на вулицю у неадекватному стані, кидався під машину. Свідок повідомляв ОСОБА_1 , що вітчим бігає по дорозі, просить цигарки, що може ненароком потрапити під колеса автомобіля. Також ОСОБА_3 не впізнавав свідка, хоча раніше працював із ним.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що ОСОБА_3 був його дядьком, вони разом працювали в колгоспі, згодом останній пішов на пенсію та став хворіти. Свідку відомо, що ОСОБА_3 робили операцію. Також у ОСОБА_3 була дочка ОСОБА_21 , інвалід, яку віддали до будинку пристарілих, де вона і померла. Спочатку дядько впізнавав його, але десь майже за пів року до смерті почав хворіти, у нього стало не в порядку з головою. Свідку відомо, що ОСОБА_1 возив вітчима до лікарні у м. Сміла на лікування. Дані відомості відомі свідку, оскільки він неодноразово приходив до дядька і помічав, що той може його не впізнавати, сам до себе розмовляв, або виходив на вулицю, а тітка повертає його додому. Також знає, що ОСОБА_3 не можна було вживати алкоголь та цигарки, які він постійно просив у перехожих. Також останній говорив десь за пів року до смерті, що на ОСОБА_1 потрібно скласти заповіт.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що раніше вона працювала на посаді секретаря виконкому Петропавлівської сілької ради з 2006 по 2020 роки та у 2018 році посвідчувала заповіт ОСОБА_3 . Тоді до неї приїхали останній, його дружина ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . У кінці 2020 року, точної дати не може вказати, до неї приїхав ОСОБА_2 і повідомив, що ОСОБА_3 має намір скласти заповіт та потребував її присутності. Вона приїхала до нього додому і він повідомив їй, що хоче переробити складений ним заповіт на ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_17 не хоче його доглядати, а ОСОБА_16 допомагає йому. Свідок пояснила ОСОБА_3 , що у разі посвідчення заповіту вдома, потрібна присутність свідків. ОСОБА_2 покликав сусідів, які поїхали з нею у сільську раду, вона надрукувала заповіт та повернулася зі свідками назад до помешкання ОСОБА_3 . Під час розмови з ним, свідок запитала його, чи розуміє він чому вони всі зібралися. ОСОБА_3 відповів, що так, він повністю впізнав всіх осіб, які були присутні, назвав ім`я та прізвище свідка і вона вголос зачитала складений заповіт. Запитала у ОСОБА_3 чи буде він сам розписуватися у заповіті, чи за нього проставить підпис свідок. Він вирішив проставити особисто підпис. Після складення заповіту вона неодноразово ще зустрічалася з ОСОБА_3 , він завжди вітався з нею, впізнавав її, просив цигарки у її чоловіка, але вони не давали йому, оскільки у селі всім відомо, що йому не можна вживати алкоголь та палити. Свідок жодного разу не бачила щоб ОСОБА_3 кидався під автомобілі і не чула таких розмов у селі, хоча сама працювала у ВК і всі новини у селі до них надходили. Також їй невідомо, щоб його шукали і водили по селу. Свідок вважає, що під час складення заповіту останній розумів значення своїх дій, це була його воля. Процедура складення заповіту була проведена належним чином, вона повідомила ОСОБА_3 про вже складений заповіт, а він сказав, що хоче із ОСОБА_17 на ОСОБА_16 переробити. Свідку відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 здійснювали догляд за ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона близько 27 років товаришувала з Мазурами. Їй відомо, що ОСОБА_22 склав заповіт на ОСОБА_1 , який до них приїжджав. Потім, коли ОСОБА_3 став хворіти і в нього стався інсульт, ОСОБА_1 відмовився його доглядати. ОСОБА_3 лежачим хворим не був, постійно перебував вдома, господарював. ОСОБА_2 покинув свою роботу у м. Київ та приїхав доглядати за матір`ю і вітчимом. ОСОБА_6 лежала після хвороби та потребувала стороннього догляду, погано ходила. Свідку відомо, що був скандал з приводу догляду. ОСОБА_3 сказав, що потрібно змінювати заповіт на ОСОБА_16 , але ОСОБА_2 заповіту не хотів, сказав, що нехай все залишається на ОСОБА_3 , а потім час покаже хто помре, кого буде потрібно доглядати і на кого складати заповіт. Коли прийняли рішення перескладати заповіт, необхідні були свідки, вона була присутня. Зайшов ОСОБА_3 , привітався, запитав, чому вона прийшла, сказав, що бажає, щоб заповіт переписали з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_17 не хоче його доглядати. Після того, як секретар зі свідками та ОСОБА_2 повернулися з сільської ради, ОСОБА_3 першим розписався у заповіті, потім свідки. Також свідок повідомила, що до дня смерті ОСОБА_3 , він завжди впізнавав її. Також їй відомо, що ОСОБА_1 возив ОСОБА_3 на обстеження до лікарні у м. Сміла. Останньому не можна було курити, але він просив сигарети в інших. Також свідку відомо, що ОСОБА_3 свого часу лежав у лікарні з хворобою язва шлунку, ОСОБА_1 возив його до лікарні, але після лікування привіз додому і покинув під двором.

Свідок ОСОБА_23 суду пояснила, що вона проживає по сусідству з сім`єю ОСОБА_9 . Вона зустрічалася з ОСОБА_3 , він перед смертю сидів і відпочивав на лавочці, завжди вітався з нею, знав хто до нього приходив. ОСОБА_1 у них вдома вона бачила останній час рідко. ОСОБА_2 сам на городі працював. ОСОБА_1 робив тин у Мазурів вдома, але вони давали йому на це гроші. Також ОСОБА_1 казав, щоб мати ОСОБА_6 давала гроші на бензин, а остання лише плакала. Також вона готувала йому гостинці. Також свідок повідомила, що ОСОБА_3 до дня смерті впізнавав її, вона не помічала у його діях чогось неправильного. За пів року до смерті ОСОБА_17 возив ОСОБА_3 , але куди, свідку невідомо.

За довідкою КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» № 3384/02 від 25.11.2020 та епікризу виписного з медичної карти стаціонарного хворого № 497-(1304), вих. № 961/02 від 09.07.2020, ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» з 22.06.2020 по 03.07.2020, з діагнозом «Змішана кіркова і підкіркова судинна деменція з галюцинаторно-маячним синдромом».

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 125 від 20.02.2024, у ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у момент вчинення правочину, тобто під час складання та посвідчення заповіту 15.09.2020., були наявні прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі змішаної коркової і підкоркової судинної деменції з глибоким ураженням психічних процесів, із сформованими стійкими і незворотніми психічними розладами та він знаходився в стані абсолютної неспроможності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином позивач у ході судового розгляду довів належними і допустимими доказами про наявність у ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у момент вчинення правочину, тобто під час складання та посвідчення заповіту 15.09.2020., проявів хронічного стійкого психічного розладу у формі змішаної коркової і підкоркової судинної деменції з глибоким ураженням психічних процесів, із сформованими стійкими і незворотніми психічними розладами та що останній знаходився в стані абсолютної неспроможності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. А тому складений ним 15.09.2020 заповіт слід визнати недійсним.

Щодо розподілу судових витрат, позиція суду є наступною.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться витрати, у тому числі, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, тому на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

За положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) від 23.01.2014 наголошено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Відповідно 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За ч. 5 цієї статті, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Принцип пропорційності це загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення.

Принцип пропорційності являє собою загальний, універсальний принцип права, який вимагає співрозмірного обмеження прав та свобод людини для досягнення публічних цілей.

Принцип пропорційності, який був закріплений в Угодах про утворення ЄС (зокрема, у статті 5 Договору про заснування Європейського співтовариства), а також закріплений в міжнародних нормативних актах, рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини, орієнтує на те, що мета процесуальних дій має бути суспільно вагомою, для досягнення певної мети органи влади не можуть накладати на громадян зобов`язання, які перевищують установлені межі необхідності, а засіб досягнення суспільно вагомої мети має бути найменш обтяжливим для людини в конкретних умовах.

У Рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 (справа N 1-11/2012) Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28-29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 29500 грн. та витрати за проведення судово-психіатричної експертизи у сумі 48414 грн. 60 коп.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу стороною позивача надано:

1. ордер серії ЧК № 199269 від 07.06.2021, про надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Райновим Г.С.;

2. договір про надання правової допомоги без № від 20.03.2023, складений між адвокатом Райновим Г.С. і ОСОБА_1 , у п. 3.1 якого визначено нагороду адвоката та порядок розрахунків:

- надання усних консультацій і роз`яснень з правових питань включаючи консультації по телефону, 15 хв. 500 грн. 00 коп.;

- надання письмових документів (заяв, запитів, звернень, пояснень, позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, заперечень, відзивів і т.д.) 1 год. - 1500 грн. 00 коп.;

- представництва в суді поза межами м. Сміла, 1 год. - 3000 грн. 00 коп.;

- вивчення матеріалів справи, що є предметом звернення клієнта та формування правової позиції, 1 год. 1000 грн. 00 коп.

3. акт приймання-передачі наданих послуг від 14.05.2024, складений між адвокатом Райновим Г.С. і ОСОБА_1 до договору без № від 20.03.2023, про отримання юридичних послуг та консультацій, а саме:

- надання усних консультацій і роз`яснень з правових питань включаючи консультації по телефону 3 год. 6000 грн. 00 коп.;

- надання письмових документів (заяв, запитів, звернень, пояснень, позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, заперечень, відзивів і т.д.) 3 год. - 4500 грн. 00 коп.;

- представництва в суді поза межами м. Сміла, 14 засідань - 17000 грн. 00 коп.;

- вивчення матеріалів справи, що є предметом звернення клієнта та формування правової позиції, 2 год. 2000 грн. 00 коп.

Загальна вартість послуг 29500 грн. 00 коп.

4. квитанцію від 14.05.2024 про оплату ОСОБА_1 грошових коштів ОСОБА_5 у сумі 29500 грн. 00 коп.

Суд частково погоджується з розрахунками сторони позивача щодо витрат на правову допомогу та частково погоджується із запереченнями сторони відповідача стосовно таких обрахунків.

Так суд не погоджується із запереченнями представника відповідача про те, що судові витрати слід рахувати з 20.03.2023, оскільки представник позивача адвокат Райнов Г.С. ще в першому підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 07.06.2021, надав суду ордер серії ЧК № 199269 про право на представництво та захист інтересів ОСОБА_1 . Таке підтвердження повноважень адвоката узгоджується з вимогами п. 2 ч. 4 ст. 62 ЦПК України. На переконання суду, не надання суду укладеного на той час письмового договору між клієнтом і адвокатом не свідчить про те, що адвокатські послуги не надавалися, тим паче адвокат Райнов Г.С. був фізично присутнім на 12 судових засіданнях, проведених у період із 07.06.2021 по 27.08.2024.

Суд також не погоджується із запереченнями представника відповідача про те, що у п.1 (предмет договору) договору про надання правової допомоги від 20.03.2023 зазначено лише про здійснення адвокатом надання правової допомоги у справі щодо факту нанесення тілесних ушкоджень та пов`язаних із цим питаннях. При цьому суд погоджується з доводами представника позивача, що зазначений у цьому пункті договору перелік повноважень захисника є типовим для всіх договорів. Крім цього, всі повноваження у даному пункті написані через кому та серед них наявне і право адвоката здійснювати представництво та захист інтересів клієнта у всіх підприємствах, установах та організаціях.

Щодо обрахунку витрат на правову допомогу, позиція суду є наступною.

Адвокат Райнов Г.С. був присутнім у 12 судових засіданнях: 07.06.2021 23 хв., 08.09.2021 7 хв., 18.11.2021 8 хв., 11.03.2022 48 хв., 21.04.2022 29 хв., 23.05.2022 16 хв., 26.10.2022 2 год. 04 хв., 23.12.2022 44 хв., 18.04.2023 1 год. 29 хв., 21.08.2023 1 год. 16 хв., 19.06.2024 25 хв., 27.08.2024 35 хв., а всього 8 год. 44 хв.

За умовами договору, вартість 1 год. представництва в суді поза межами м. Сміла складає 3000 грн., тому такі послуги адвоката становлять 26250 грн.

Разом із тим, позивач та його представник оцінили такі послуги в 17000 грн., а тому суд стягує вартість послуг адвоката за представництво інтересів клієнта в суді в межах заявленої до відшкодування суми за такі послуги 17000 грн.

Наступний вид правової допомоги надання письмових документів (заяв, запитів, звернень, пояснень, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заперечень, відзивів і т.д.).

Адвокатом вказано про затрату часу 3 год. по ціні 1500 грн. за 1 год.

Із таким розрахунком суд не погоджується з наступних підстав.

Позовна заява складається з 3 сторінок 14 шрифтом, з яких пів сторінки це зазначення сторін, ще пів сторінки це прохальна частина та додатки, одна сторінка це цитування цивільного кодексу та посилання на один висновок Верховного Суду, і одна сторінка це описання обставин справи. Тому суд вважає, що на написання такої позовної заяви професійному адвокату достатньо 1 год. часу.

Також у матеріалах справи наявні наступні клопотання адвоката: про допит свідків, про призначення експертизи, про витребування доказів у нотаріуса. Кожне з клопотань складає 1 сторінку 14 шрифтом. Також наявна довідка Черкаської обласної психіатричної лікарні на запит адвоката Райнова Г.С., хоча самий запит відсутній. Тому суд вважає доведеним, що адвокат склав 3 клопотання та 1 запит. На переконання суду, професійному адвокату достатньо 15 хв. щоб скласти такого роду запит/клопотання, а всього 1 год. часу.

Крім того адвокатом надано клопотання про приєднання доказів письмових пояснень свідків. Разом із тим, відповідно до ст. 91 ЦПК України, учасник справи подає суду лише заяву про виклик свідка. Тому відібрання адвокатом у свідка письмових пояснень є зайвим, не передбаченим законом, та така робота адвоката не має входити до складу витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, суд стягує з відповідача витрати за надання письмових документів 2 год. х 1500 = 3000 грн.

Наступний вид правової допомоги вивчення матеріалів справи, що є предметом звернення клієнта та формування правової позиції.

Адвокатом вказано про затрату часу 2 год. по ціні 1000 грн. за 1 год.

При цьому, до позовної заяви додано лише 5 додатків у копіях: паспорту та довідки РНОКПП, свідоцтва про смерть, заповіту, пенсійного посвідчення, довідки Черкаської обласної психіатричної лікарні, тому суд критично відноситься до доводів захисника, що на їх вивчення та формування правової позиції адвокат витратив 2 год.

Тому суд вважає за об`єктивне оцінити затрату часу адвоката 1 год. на суму 1000 грн.

Ще один вид правової допомоги надання усних консультацій і роз`яснень з правових питань, включаючи консультації по телефону.

Адвокатом вказано про затрату часу 3 год. по ціні 500 грн. за 15 хв., при цьому оцінено вартість у 6000 грн.

Суд також критично відноситься до такого розрахунку та враховує, що за вивчення матеріалів справи і формування правової позиції суд вже порахував 1 год. часу, якого цілком достатньо в тому числі щоб вивчити кілька документів і надати консультації клієнту в даній справі. Крім того, як зазначалося вище, адвокат був присутнім разом із клієнтом у 12 судових засіданнях, у ході яких мав достатньо можливості надавати йому консультації. Разом із тим, у ході розгляду справи судом було допитано ряд свідків і проведено експертизу, тому консультації адвоката вже таки мали місце, які суд вважає за об`єктивне оцінити в 1000 грн.

Таким чином, витрати на правову допомогу, що підлягають стягненню з відповідача становлять 17000+3000+1000+1000=22000 грн.

Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати за проведення судово-психіатричної експертизи в сумі 48414 грн. 60 коп., відповідно до квитанції від 11.01.2024 № 9329-7474-3362-2931.

Крім того, оскільки позивач звільнений від спати судового збору, тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, такі витрати слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 5, 6, 12, 13, 14, 81, 82, 137, 141, 258, 259, 263, 265, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним заповіт померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яким він заповідав все належне йому майно ОСОБА_2 , що посвідчений 15.09.2020 секретарем виконкому Петропавлівської сільської ради Городищенського району Черкаської області та зареєстрований у реєстрі під № 82.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 70414 (сімдесят тисяч чотириста чотирнадцять) грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 09.09.2024.

Суддя Л. В. Подорога