Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/4187/24
Провадження № 2-з/553/31/2024
У Х В А Л А

Іменем України

19.11.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави в складі головуючого судді Ткачука Ю.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Полтава заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Полтави з заявою про забезпечення позову в якій просить суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 11919, вчиненого 16.07.2020, приватним нотаріусом приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., яким запропоновано стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДЕБТ ФОРС» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 19908,62 грн.

Розглянувши вищенаведену заяву, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Форма та зміст заяви про забезпечення позову повинні відповідати вимогам, встановленим статтею 151 ЦПК України, зокрема, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає про звільнення від сплати судового збору, відповідно до п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

За приписами п. 12 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Таким чином, для звільнення від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» особа повинна мати статус військовослужбовця, а спір у справі повинен бути пов`язаний із проходженням нею військової служби, тобто професійною діяльністю особи, пов`язаною із обороною України.

До заяви ОСОБА_1 додано довідку військової частини НОМЕР_1 від 10.07.2024 року, з якої вбачається, що старший солдат ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом з територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з 10.07.2024 р. (наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 10.07.2024 № 608).

Як вбачається з заяви, предметом позову є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитнимм договором на підставі виконавчого напису, який було вчинено приватним нотаріусом 16.07.2020 року, тобто вказана цивільна справа не пов`язана із захистом порушених прав ОСОБА_1 як військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи будь-яким іншим чином пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, а тому відсутні визначені законом підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя, оскільки формування справедливих принципів оплати судового збору характеризує рівень доступності до правосуддя у країні (справа «Креуз проти Польщі» (KREUZ v. POLAND) від 19 червня 2001 року).

Безпідставне звільнення, відстрочення та розстрочення юридичній особі сплати судового збору, за відсутності належних та допустимих доказів, суперечить завданню та меті Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» у частині надходження до спеціального фонду Державного бюджету України коштів від сплати судового збору та може розцінюватися, як надання певних процесуальних переваг заявнику перед іншими учасниками судового процесу, які зобов`язані сплачувати такий збір.

Таким чином, заявнику слід сплатити судовий збір у встановленому порядку та розмірі за подачу заяви про забезпечення позову.

Згідно із ч.10 ст. 153 ЦПК України, суд встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Оскільки недоліки заяви про забезпечення позову не дозволяють суду перевірити доводи заявника та за результатами перевірки ухвалити законне рішення, суд вважає за необхідне повернути заяву про забезпечення позову на підставі вимог ст. 153 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику.

Повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє заявника права повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Ю. А. Ткачук