Справа №488/1269/23
Провадження №22-з/812/27/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2024 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Серебрякової Т. В., Ямкової О. О.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового судового рішення,
У квітні 2023 року ТОВ «Діджи Фінанс» подало до суду позов до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 216 433,90 грн, а також судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 3247 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн.
ОСОБА_1 було подано відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000 грн.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2023 року у задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс» відмовлено.

Додатковим рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2024 року з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000 грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2023 року задоволено частково, а його апеляційну скаргу на додаткове рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2024 року задоволено повністю.

Вказані рішення суду першої інстанції скасовані та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс».

З ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» стягнуто заборгованість за кредитним договором № від 27 жовтня 2021 року станом на 21 жовтня 2022 року у сумі 54 567,89 грн, яка складається з 21 455,55 грн заборгованості за тілом кредиту та 33 112,34 грн заборгованості за відсотками.

З ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» стягнуто судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 1818,25 грн та витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у сумі 2500 грн.

18 квітня 2024 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав до Миколаївського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, понесених відповідачем.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зміст судового рішення суду апеляційної інстанції свідчить, що судом не було вирішено питання про судові витрати, які поніс відповідач під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції на суму 15 000 грн, у суді апеляційної інстанції на суму 6000 грн), а тому вказане потребує ухвалення додаткового судового рішення.

При вирішенні зазначеного питання колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI) договір про надання правничої допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правничої допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок його обчислення, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що до відзиву ОСОБА_1 на позовну заяву додано договір про надання правової допомоги від 12 липня 2023 року, укладений з адвокатом Підодвірним Т. І. Умовами цього договору сторони передбачили, що вартість послуг визначається відповідно до обсягу наданих послуг, вказаних у акті приймання-передачі виконаних робіт.

16 липня 2023 року сторонами складено акт виконаних робіт за договором, за яким адвокат Підодвірний Т. І. надав ОСОБА_1 правничу допомогу у суді першої інстанції на суму 15 000 грн у вигляді: усної консультації тривалістю 4 години вартістю 4000 грн, аналізу судової практики тривалістю 4 години вартістю 4000 грн, підготовки відзиву на позовну заяву тривалістю 7 годин вартістю 7000 грн.

Платіжними інструкціями №32 від 14 липня 2023 року та №33 від 17 липня 2023 року підтверджено перерахування ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 15 000 грн на підставі договору про надання правничої допомоги від 12 липня 2023 року.

До відзиву на апеляційну скаргу на первісне рішення ОСОБА_1 додано акт виконаних робіт від 20 березня 2024 року, відповідно до якого адвокат Підодвірний Т. І. надав ОСОБА_1 усну консультацію тривалістю 1 годину вартістю 1000 грн, а також здійснив складання відзиву протягом 3 годин вартістю 3000 грн.

До відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення ОСОБА_1 додано акт виконаних робіт від 20 березня 2024 року, відповідно до якого адвокат Підодвірний Т. І. надав ОСОБА_1 усну консультацію тривалістю 1 годину вартістю 1000 грн, а також здійснив складання відзиву протягом 1 години вартістю 1000 грн.

Факт сплати вказаних витрат ОСОБА_1 підтверджено платіжними інструкціями №93, 94 від 20 березня 2024 року.

Аналізуючи відзиви ОСОБА_1 , складені його представником, на предмет складності, обсягу та часу, витраченого для їх складання, обсяг виконаних робіт згідно з актом виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги, колегія суддів вважає, що сплачений розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, а у суді першої інстанції не є співмірним.

На думку колегії суддів, надання усної консультації протягом 4 годин на суму 4000 грн та складання відзиву протягом 7 годин на суму 7000 грн не відповідає складності справи. За такого колегія суддів вважає, що співмірним зі складністю справи є вказані судові витрати, понесені відповідачем у суді першої інстанції, у сумі 10 000 грн.

Враховуючи, що апеляційний суд задовольнив позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» на 25%, позивач повинен відшкодувати відповідачу за час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій 75% понесених ним судових витрат, а саме у суді першої інстанції 7500 грн витрат на професійну правничу допомогу, а у суді апеляційної інстанції 4500 грн вказаних витрат.

Керуючись ст.270, 381 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції на суму 7500 грн, а за розгляд справи в суді апеляційної інстанції на суму 4500 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Серебрякова

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 29 квітня 2024 року.