Справа № 459/3166/23 Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д.
Провадження № 22-ц/811/924/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: представника позивачки-адвоката Скочиляс І.М., представника відповідачки-адвоката Оліщук В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 459/3166/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Оліщука Василя Петровича на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

в с т а н о в и в:

25 вересня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 19:45 год на 76 км+850 м. автодороги сполученням «Броди-Червоноград» неподалік с.Поздимир Червоноградського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та велосипедиста ОСОБА_3 .

У результаті ДТП велосипедист ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

18 лютого 2023 року за даним фактом внесено відомості у ЄРДР за №0000394 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у якому позивач визнана потерпілою.

29 серпня 2023 року кримінальне провадження №0000394 за ознаками ч.2 ст.286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

Вона є рідною сестрою загиблого ОСОБА_3 , який помер у результаті дорожньо-транспортної пригоди від отриманих травм, чим їй спричинено значну та непоправну шкоду, яка проявляється у великих душевних стражданнях, переживаннях, роздратуванням у зв`язку із неможливістю змиритись з непоправними змінами у її житті, так як брат був для неї єдиною рідною людиною, пригніченням, наслідком чого вона скаржиться на головний біль, втрату сил та порушення сну.

Оскільки моральна шкода була завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, то незалежно від наявності вини вона має всі підстави для відновлення свого порушеного права та відшкодування моральної шкоди.

Просить стягнути з ОСОБА_1 в її користьзавдану моральну шкоду в сумі 150000 грн.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 150 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1500 гривень.

Додатковим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2024 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні решти вимог - відмовлено.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2024 року суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Оліщук Василь Петрович. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним. ОСОБА_1 жодних правопорушень не скоювала, тому не має зобов`язань, щодо відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, з приводу якого ОСОБА_2 зазнала моральної шкоди. ОСОБА_2 не є тою особою, яка має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки вона не проживала з померлим однією сім`єю. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд в своїй постанові від 14 лютого 2023 року по справі №944/1122/21. Судом не надано оцінки розписці позивача від 21.02.2023 року, в якій вона зазначила, що ніяких претензій до ОСОБА_1 немає. Звертає увагу, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за шкоду, завдану використанням джерела підвищеної небезпеки -автомобіля була застрахована у ПрАТ «АСК «Скарбниця». Ліміт відповідальності становив 260 000 грн. , а тому відповідач несе відповідальність лише у разі наявності різниці між завданою шкодою та лімітом страхового відшкодування. Суд не належним чином встановив наявність родинних відносин між померлим та ОСОБА_2 , не врахував, що на момент ДТП у крові ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт у кількості 3,20 проміле та в сечі 4,36 проміле, а тому розмір моральної шкоди стягнутий судом першої інстанції не відповідає вимогам розумності, справедливості і співмірності.

Просить скасувати рішення суду та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2250 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн просить сягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1

09 травня 2024 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Скочиляс І.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що апеляційна скарга є безпідставною. Загиблий ОСОБА_3 був єдиним членом сім`ї ОСОБА_2 та вона є його рідною сестрою. Сам факт загибелі рідного брата під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача. Постанова Верховного Суду від 14 лютого 2023 року у справі №944/1122/21 не є узагальненням судової практики в розумінні Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи у Львівському апеляційному суді на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

17 травня 2024 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Оліщук В.П. подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу з покликанням на безпідставність доводів зазначених в відзиві на апеляційну скаргу .

27 травня 2024 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Скочиляс І.М. надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому просить залишити без розгляду та повернути відповідачу відповідь на відзив на підставі ч.3 ст.44 ЦПК України, а також відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1,2 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено такі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 19:45 год на 76 км+850 м. автодороги сполученням «Броди-Червоноград» неподалік с.Поздимир Червоноградського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та велосипедиста ОСОБА_3 .

У результаті ДТП кермувальник велосипеда ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 21.02.2023, про що зроблено відповідний актовий запис № 173 (а.с.8).

18 лютого 2023 року за даним фактом внесено відомості у ЄРДР за №0000394 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у якому позивач визнана потерпілою.

Постановою слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області Перетятко А.Я. від 29.08.2023 року, кримінальне провадження №0000394 за ознаками ч.2 ст.286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, оскільки встановлено що причиною настання дорожньо-транспортної пригоди стали дії пов`язані з діями кермувальника велосипеда ОСОБА_3 , який змінив напрям руху праворуч на такій відстані, що водій попутного автомобіля ОСОБА_1 була позбавлена технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування свого автомобіля.

ОСОБА_2 є рідною сестрою ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серія НОМЕР_3 та серія НОМЕР_4 (а.с.6,7).

Із акту про фактичне місце проживання №195 від 11.10.2023 року, складеного старостою виконавчого комітету Червоноградської міської ради Ткачик Н. зі слів сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , 1985 року народження, проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , більше одного року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.52).

Звертаючись з цим позовом позивач стверджує, що брат був єдиним її близьким родичем, оскільки коли їй було 10 років, а братові 6 років вони залишилися без батьківського піклування. Вона як старша сестра завжди ним опікувалася, допомагала йому у життєвій реалізації. Останні роки вони з братом жили окремо, проте регулярно бачились, разом святкували всі свята. Смерть брата спричинила для неї душевні страждання, які вона буде відчувати протягом усього свого життя. Вона зазнає пригнічення , роздратування у зв`язку з неможливісю змиритится з втратою єдиної рідної людини для неї, змушена вживати зусиль для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди -це лише частина компенсації за завданий позивачу дискомфорт, оскільки при втраті близької людини глибину психологічних страждань виміряти неможливо . Розмір моральної шкоди оцінила у 150000 грн.,який на її думку є співмірним з понесеним фізичним та психологічним стражданням.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивач є сестрою загиблого, до того ж єдиним родичем, яка займалася похованням брата, тому моральна шкода, завдана позивачу смертю її брата, підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 150000 грн., суд зазначив, що з врахуванням вимог розумності та справедливості, встановлених судом обставин, майнового стану відповідача, глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок смерті брата, характер та тривалість її немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 1 частини другої ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Аналіз заначених норм закону свідчить про те, що відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Разом з тим, Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У пункті 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно із статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

З матеріалів справи встановлено, що на момент ДТП цивільно- правова відповідальність відповідачки ОСОБА_1 за шкоду завдану використанням автомобіля була застрахована (а.с.47).

Відмовляючи у залученні в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -Приватне акціонерне товариство Акціонерна страхова компанія «Скарбниця», суд першої інстанції виходив з того, що позивач є сестрою покійного ОСОБА_3 , відтак не є суб`єктом , який має право на відшкодування моральної шкоди в контексті Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних трансплортних засобів, а тому залучення страхової компанії до розгляду справи не матиме правового значення.

Разом з тим, задовольняючи позов суд першої інстанції не врахував вимоги ч.2 ст.1168 ЦК України, якою також передбачений чіткий перелік осіб, яким може бути відшкодована моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, зокрема така відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 259 СК України брати та сестри, зокрема ті, які не проживають разом, мають право на спілкування.

З матеріалів справи встановлено, чого не заперечує позивач у позовній заяві, що вони з братом проживали окремо, у різних населених пунктах, тобто не були пов`язані спільним побутом, не мали взаємних прав та обов`язків, що вказує на те, що позивач не є особою, яка має право на відшкодування моральної шкоди.

Суд не заперечує того факту, що смерть брата спричинила для позивача душевні страждання, однак законом встановлено чіткий перелік осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди завданої смертю особи і позивач зважаючи на те, що не проживала з братом однією сім`єю, не була пов`язана спільним побутом, не мала з ним взаємних прав та обов`язків, у цей перелік не входить.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо судових витрат.

Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Про це зазначила Велика палата ВС у постанові від 05.07.2023 у справі №904/8884/21.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Оліщука Василя Петровича задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позову про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 18 листопада 2024 року.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк