Житомирський апеляційний суд
Справа №295/779/24 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 70 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Борисюка Р.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 295/779/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2024 року, ухваленого під головуванням судді Полонця С.М. у м.Житомирі

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на період навчання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчання - до 30.06.2027 року, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували у шлюбі з 2005 року по 2021 рік. Від шлюбу народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні. ОСОБА_3 навчається у Державному університеті «Житомирська політехніка» на денній формі на контрактній основі, а відповідач є працездатним, інших утриманців не має та може сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки в розмірі 4000,00 грн. щомісячно. Оскільки у добровільному порядку відповідач відмовився сплачувати аліменти на утримання доньки на період її навчання, тому позивач була змушена звернутися до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1700 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду - 16.01.2024 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання 30.06.2027 року.

В решті вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував вартість навчання ОСОБА_3 , яка становить 2500 грн на місяць та яке здійснюється на контрактній основі. Також не було надано належної оцінки стану здоров`я доньки, яка постійно хворіє та знаходиться на диспансерному обліку у багатьох лікарів. Крім того, витрати на проїзд доньки щомісяця становлять 1974 грн. ОСОБА_3 позбавлена можливості працевлаштуватися, оскільки навчається на денній формі, тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, у нього відсутні потреби в лікуванні, тому має змогу сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (ч.1 ст.368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , а її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.8).

Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20.04.2021 року по справі №295/1447/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 6-7).

Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11.05.2021 року по справі №295/2272/21, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2300,00 грн. щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 23.02.2021 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.30-32).

Як вбачається з довідки від 22.01.2024 року відповідач ОСОБА_2 працює в Фермерському господарстві «Незалежність» з 04.07.2022 року водієм автотранспортних засобів. Дохід відповідача за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року склав 82800,00 грн., що в середньому за місяць становить 6900,00 грн (а.с.33).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Оліївської сільської ради від 13.11.2023 ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають без реєстрації за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.12).

Відповідно до довідки від 29.09.2023 №219/23 Факультету педагогічних технологій та освіти впродовж життя Державного університету «Житомирська політехніка», ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу навчання за спеціальністю 035 «Філологія» (а.с.13).

З копії договору про навчання у закладі вищої освіти від 15.08.2023 вбачається, що ОСОБА_3 вступила на контрактну форму навчання, термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027, вартість навчання складає 100 000 грн за увесь період (а.с.14-17).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_3 має ряд хронічних захворювань (а.с.18).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що з огляду на рівний обов`язок обох батьків по утриманню повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, матеріальний стан відповідача та стягнення з нього за рішенням суду на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дочки в розмірі 2300,00 грн. щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд вважав за можливе стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1700,00 грн. щомісячно до закінчення дочкою навчання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати аліментів на утримання своєї повнолітньої доньки на період її навчання, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Разом з тим, із висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Тож стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі (постанови Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18, від 05 квітня 2023 року у справі № 164/299/21).

Відповідно до абз.1 п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейний Кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків.

Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Згідно ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5, 6 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести продовження навчання, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги зазначила, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти на навчання доньки, так як є молодою здоровою людиною, матеріально забезпечений. Вказала, що ОСОБА_2 є власником частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 та має право власності на частини садового будинку, загальною площею 161,8 кв. м., житловою площею 92,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 : частину земельної ділянки, кадастровий номер :14:000:0076, на якій розташоване нерухоме майно; має у власності легковий автомобіль, має постійний заробіток, здає в оренду квартиру у АДРЕСА_2 , яка є їх сумісною власністю та приватизована на відповідача, на неї та на дітей та отримує кошти від оренди квартири.

Відповідач не спростував і не заперечив наведених обставин, про що свідчать матеріали справи.

Матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача протипоказань до будь-якого виду праці, також в матеріалах справи відсутні докази наявності у нього майнових зобов`язань.

Апеляційний суд, враховуючи розмір споживчих цін на товари першої необхідності, збільшення вартості життя, зумовлене війною, а також враховуючи матеріальний стан відповідача вважає, що сума аліментів в розмірі 1700 грн, на утримання дитини, яка продовжує навчання є недостатніми коштами.

ОСОБА_3 навчається на денній формі, тому вона не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток та сплачувати витрати, пов`язані з навчанням. Крім того, у неї відсутня стипендія, оскільки навчається на контрактній формі.

Донька сторін має ряд хронічних захворювань, що в загальному розумінні свідчить про потребу у лікуванні.

Отже, з огляду на зазначені обставини, а саме: навчання доньки на денній формі, за кошти фізичних осіб, вартість навчання, вартість підручників, наявність хронічних захворювань, сплату аліментів відповідачем на утримання малолітньої доньки та принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів у сумі 1700 ,00 грн. щомісячно, виходячи з принципу розумності та справедливості слід змінити та визначити аліменти у розмірі 2300,00 грн щомісячно.

Визначений розмір аліментів дозволить зберегти баланс між потребами доньки, яка продовжує навчання і потребує допомоги батьків, та потребами відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли часткове підтвердження під час апеляційного розгляду справи, судом першої інстанції не в повній мірі були враховані надані сторонами докази та не всім доказам була надана правова оцінка з урахуванням вимог ст. 182 СК України, а тому рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2024 року підлягає зміні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2024 року змінити, збільшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1700 грн. до 2300 грн щомісячно.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді