КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 752/4024/23
провадження № 22-ц/824/3158/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», ОСОБА_2 про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Конюшка Дениса Борисовича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року в складі судді Машкевич К. В.,

встановив:

21.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі - ТОВ «СГ «Оберіг»), ОСОБА_2 про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Посилався на ті підстави, що 23.08.2022 о 08 год. 30 хв. на автодорозі «Милошовичі Хоросно» ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом BMW, р/н НОМЕР_1 , при виїзді з другорядної дороги не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», чим порушив вимоги пункту 16.11 ПДР України, та здійснив зіткнення з автомобілем Nissan, р/н НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_1 та знаходився під його керуванням, який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2022 року ( справа №450/2706/22) винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано ОСОБА_2 .

На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу BMW», р/н НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг», що підтверджується страховим полісом № АР2301131 від 28.09.2021.

ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СГ «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування та 29 грудня 2022 року страховою компанією йому було частково відшкодовано майнову шкоду в розмірі 66 524,06 грн.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу №344/09-22 від 08.09.2022, вартість матеріального збитку складає 76 924,71 грн, вартість відновлювального ремонту -159 781,09 грн.

Таким чином, за вирахуванням частково відшкодованої страховиком майнової шкоди в сумі 66 524,06 грн, несплачена сума страхового відшкодування складає 10 400,65 грн.

Вважав, що з ТДВ «СГ «Оберіг» підлягає стягненню несплачена сума страхового відшкодування в розмірі 10 400 грн, а різниця між фактично завданою шкодою та розміром страхового відшкодування - 82 856,38 грн ( 159 781,09 грн - 76 924,71 грн) підлягає стягненню з ОСОБА_2 .

Також зазначив, що внаслідок ДТП йому була завдана моральна шкода, оскільки автомобіль «Nissan» д.н.з. НОМЕР_2 був його основним засобом пересування. Пошкодження автомобіля в ДТП завдало позивачу душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан.

З огляду на зазначене просив суд стягнути на свою користь з ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 10 400 грн 65 коп., з ОСОБА_2 - різницю між фактично завданою шкодою та сумою страхового відшкодування в розмірі 82 856, 38 грн, а також відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Також просив вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2 500 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

У задоволенні вимог до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» відмовлено.

01.11.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д. Б. подав апеляційну скаргу, В якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року в частині вимог до ОСОБА_2 про стягнення різниці між фактично завданою шкодою та розміром страхового відшкодування в сумі 82 856,38 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Вважає висновки суду першої інстанції про відмову в позові з підстав не надання доказів на підтвердження фактичного розміру понесених витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу такими, що не відповідають вимогам закону.

Відповідно до положень статті 22 ЦК України, до збитків належать і витрати, які особа понесе у майбутньому.

Крім того, позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 підтверджені належним і достатнім доказом - Звітом №344/09-22 від 08.09.2022, дійсність якого під час розгляду справи жодним чином не ставилася під сумнів.

Висновки про наявність права у потерпілої сторони на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, без підтвердження оплати проведеного відновлювального ремонту автомобіля, наведені в постановах Верховного Суду від 22 квітня 2019 року (справа №761/14285/16-ц), від 25 квітня 2018 року ( справа №760/5618/16-ц), від 02 грудня 2015 року ( справа №6-691цс15), від 16 січня 2018 року ( справа №61-1836св17), від 28.02.2018 ( справа №61-134св18).

Відповідачі правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 23.08.2022 о 08 год. 30 хв. на автодорозі «Милошовичі Хоросно» ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом BMW, р/н НОМЕР_1 , при виїзді з другорядної дороги не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», чим порушив вимоги пункту 16.11 ПДР України, та здійснив зіткнення з автомобілем Nissan, р/н НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_1 та знаходився під його керуванням, який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2022 року ( справа №450/2706/22) винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано ОСОБА_2 .

На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу BMW, р/н НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг», що підтверджується страховим полісом № АР2301131 від 28.09.2021. Сума за шкоду, заподіяну майну, складає 130 000 грн, франшиза - 0.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу №344/09-22 від 08.09.2022:

- вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Nissan, р/н НОМЕР_2 , на дату настання події 23.08.2022, становить 76 924,71 грн;

- вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Nissan, р/н НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 159 781,09 грн;

- розмір витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля марки Nissan, р/н НОМЕР_2 , з у рахуванням зносу, зменшений на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість на дату настання події 23.08.2022, становить 69 156,92 грн.

ТДВ «СГ «Оберіг» виплатило на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 66 524,06 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні зі страховика залишку суми страхового відшкодування в розмірі 10 400,65 грн сторони не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_2 різниці між розміром заподіяної шкоди ( 159 781,09 грн) і належним страховим відшкодуванням (76 924,71 грн) в сумі 82 856,38 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів понесених витрат у зв`язку з відновленням пошкодженого транспортного засобу, таких як рахунки-фактури на оплату, платіжні документи, акти приймання-передачі виконаних робіт чи інші первинні документи бухгалтерського обліку. Наданий позивачем звіт про оцінку вартості матеріального збитку №344/09-22 від 08.09.2022, не підтверджує проведення ремонту автомобіля позивача саме на таку суму, яка визначена у ньому.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Системний аналіз статті 22 ЦК України, абзацу другого статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу №344/09-22 від 08.09.2022, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Nissan, р/н НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 159 781,09 грн.

Як відомо з матеріалів справи, згідно з полісом № АР2301131 від 28.09.2021 цивільно-правова відповідальність власника BMW, р/н НОМЕР_1 , застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг», страхова сума за шкоду, заподіяну майну, складає 130 000 грн, франшиза- 0.

З огляду на те, що вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, а саме різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням.

Посилання суду першої інстанції як на підставу відмови у стягненні шкоди з винної в ДТП особи у визначеному позивачем розмірі на те, що позивач не надав доказів на підтвердження фактичного розміру понесений збитків на проведення відновлювального ремонту є помилковими.

Позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Позивачем надано Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу №344/09-22 від 08.09.2022, який є належним доказом на підтвердження витрат, які особа мусить понести для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 159 781,09 грн, а відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано.

Розмір матеріального збитку в сумі 159 781,09 грн складається з : вартості ремонтно-відновлювальних робіт 14 470 грн, вартості необхідних для ремонту матеріалів - 15 847,99 грн та вартості складових КТЗ, які підлягають заміні - 129 463,10 грн (з урахуванням ПДВ 20% - 21 577,18 грн).

Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.

Отже ПДВ в сумі 21 577,18 грн входить до суми страхового відшкодування та може бути повернуто позивачу страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту.

Таким чином розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 61 279,20 грн із розрахунку: 159 781,09 грн - 76 924,71 грн - 21 577,18 грн.

Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача майнової шкоди в повному обсязі заявлених вимог є помилковим.

Згідно з ч.1, ч.13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню понесені витрати на оплату судового збору за подання позову в сумі 794,03 грн та апеляційної скарги в сумі 1 191,06 грн ( 73,96%), всього 1 985,09 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Конюшка Дениса Борисовича задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення різниці між фактично завданою шкодою та розміром страхового відшкодування скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення вказаних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в сумі 61 279,20 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 985,09 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук