Справа № 505/4571/23
Провадження № 2/505/1312/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2024 Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Івінського О.О.

секретаря судового засіданням - Черчел Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Подільську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Подільської міської ради Подільського району Одеської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 02 листопада 2023 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Подільської міської ради Подільського району Одеської області, та просить визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на кімнату в гуртожитку АДРЕСА_1 , загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м.; визнати дійсним договір купівлі-продажу кімнати в гуртожитку АДРЕСА_2 , укладений в усній формі у вигляді розписки від 02 березня 2023 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (продавець) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (покупець), згідно з яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив кімнату в гуртожитку АДРЕСА_2 ; визнати за ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на кімнату в гуртожитку АДРЕСА_3 .

Свої вимоги мотивував тим, що за ОСОБА_2 закріплено право користування житлом (кімната в гуртожитку) за адресою: АДРЕСА_4 , відповідно до рішення Виконавчого комітету Котовської міської ради за № 117 від 31.05.2012. Дане рішення було прийнято внаслідок того, що батьки ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4 померли, тому неповнолітньому ОСОБА_2 , було надано статус дитини-сироти, призначено піклувальником його рідного брата та закріплено за ним право користування вищезазначеним житлом. ОСОБА_2 проживав в кімнаті гуртожитку з дня народження, а після смерті його батьків, рішення Виконавчого комітету Котовської міської ради за ним було закріплено право користування житлом (кімнатою в гуртожитку), де і з часом він був зареєстрований. Добросовісно за даним житлом слідкував, проводив поточні та капітальні ремонти, які виконував за власні кошти. Тобто, безперервно та відкрито володіє нерухомим майном - а саме: кімнатою в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 , більше 10 років.

Крім того, 02 березня 2023 року ОСОБА_1 уклав письмову угоду з ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 придбав, а ОСОБА_2 продав йому за 196000,00 грн. свою кімнату в гуртожитку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 та останній зобов`язався оформити цю угоду в нотаріальному порядку.

Проте, в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не оформив документи належним чином, тому сторони не мають можливості оформити договір купівлі-продажу у нотаріальному порядку.

На сьогодні у ОСОБА_2 відсутня можливість оформити вищевказану угоду в нотаріальному порядку та захистити свої майнові права, що змушує його звернутися до суду за захистом його права власності з відповідними позовними вимогами.

Позивач у судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої підтримав позовні вимоги, справу просив розглянути за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої позовні вимоги визнав, справу просив розглянути за його відсутності.

Представник відповідача Подільської міської ради Подільського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити за відсутності представника за наявними матеріалами в справі.

Дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до пункту 1 частини 2 стаття 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ст. 363 ЦК України, частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладання договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Котовської міської ради за № 117 від 31.05.2012 за ОСОБА_2 закріплено право користування житлом (кімната в гуртожитку) за адресою: АДРЕСА_4 . Батьки ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4 померли, тому неповнолітньому ОСОБА_2 , було надано статус дитини-сироти, призначено піклувальником його рідного брата та закріплено за ним право користування вищезазначеним житлом.

Позивач, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , з 25 жовтня 2014 року, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 15.07.2021 за № 515.

Крім того, 02 березня 2023 року ОСОБА_1 уклав письмову угоду з ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 придбав, а ОСОБА_2 продав йому за 196000,00 грн. свою кімнату в гуртожитку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 та останній зобов`язався оформити цю угоду в нотаріальному порядку, що підтверджується письмовими розписками 02 березня 2023 року.

Згідно технічного паспорту на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) АДРЕСА_2 , який виготовлено станом на 01 червня 2023 року КП «Інвентаризатор», за ОСОБА_2 значиться двокімнатна квартира загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м.

Відповідно звіту про оцінку майна СПД ОСОБА_5 від 10.11.2023, оціночна вартість житлової двокімнатної квартири загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , станом на 10.11.2023 становить 112000,00 грн.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 2003 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк володіння почався раніше 2003 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 2003 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 13 Постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Як передбачено пунктом 14 Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Враховуючи матеріали справи, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності за набувальною давністю підлягають до задоволення.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частина 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Зобов`язання припиняється, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України).

Судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу домоволодіння дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу домоволодіння. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально посвідчено, є підстави для визнання договору купівлі-продажу, оформленого відповідно до розписки, дійсним, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений в усній формі у вигляді розписки від 02 березня 2023 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (продавець) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (покупець), згідно з яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя О.О. Івінський

Повне судове рішення складено 22 лютого 2024 року.