РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

28.03.2024 року Херсонській міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.

за участю секретаря Капінус О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в грудні 2023 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19.10.2018 року в розмірі 341 705,00 грн та судовий збір .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.10.2018 року між ОСОБА_3 який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики відповідно до якого останній була надана позика в сумі 337 601, 60 грн, що за курсом НБУ на день укладання договору було еквівалентно 12040,00 дол.США, кінцевим строком погашення позики визначено 16.10.2019 року. На підтвердження отримання коштів за договором позики відповідачем була складена розписка. Свій обов?язок по договору позики позивач виконав у повному обсязі. 07.10.2019 року, 08.10.2020 року між ОСОБА_3 який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були укладені договори про внесення змін до договору позики від 19.10.2018 року, з урахуванням яких загальна сума заборгованості складає 341 705,00 грн, а строк повернення позики встановлено 16.10.2022 року. Отримані грошові кошти в передбачені строки відповідачем не повернуті, внаслідок чого утворилась заборгованість за Договором позики, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою суду від 03.01.2024 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

11.03.2024 року від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову у якій останній просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 19.10.2018 року з урахуванням договору про внесення змін №1 від 07.10.2019 року та з урахуванням договору про внесення змін №2 від 08.10.2020 року укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у сумі 341 705,00 грн, що становить гривневий еквівалент 9 100, 00 доларів США.

Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення заперечень не надходило.

Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання.

Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористалася. Документів, що підтверджують поважність причин її відсутності суду не надано.

У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст.223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Згідно копії договору позики від 19.10.2018 року, укладеного між ОСОБА_3 який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , остання зобов`язалася повернути суму боргу 337 601,60 грн, що за курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно 12040,00 грн до 16.10.2019 року ОСОБА_1 .

Згідно п.7.2 договору позики від 19.10.2018 року забезпеченням виконання позичальником зобов?язань за цим договором буде передача в іпотеку нерухомого майна, а саме: трикімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Згідно копії розписок від 19.10.2018 року ОСОБА_2 отримала 19.10.2018 року грошову позику від ОСОБА_1 від імені якого діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності у розмірі 337 601,60 грн та зобов?язалась повернути цю суму позичальнику до 16.10.2019 року.

Згідно копії договору про внесення змін №1 до договору від 19.10.2018 року укладеного 07.10.2019 року між ОСОБА_3 який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , остання зобов`язалася повернути суму боргу 296 304,40 грн, що за курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно 12040,00 грн до 16.10.2020 року ОСОБА_1 .

Згідно копії розписки від 07.10.2019 року ОСОБА_2 отримала 07.10.2019 року грошову позику від ОСОБА_1 від імені якого діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності у розмірі 296 304,40 грн та зобов?язалась повернути цю суму позичальнику до 16.10.2020 року.

Згідно копії договору про внесення змін №2 до договору від 19.10.2018 року укладеного 08.10.2020 року між ОСОБА_3 який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , остання зобов`язалася повернути суму боргу 483 705,60 грн, що за курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно 17 080,00 грн до 16.10.2022 року ОСОБА_1 .

Згідно копії розписок від 08.10.2020 року ОСОБА_2 отримала 08.10.2020 року грошову позику від ОСОБА_1 від імені якого діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності у розмірі 483 705,60 грн, що надана їй на підставі договору позики від 19.10.2018 року та з урахуванням договору про внесення змін №1 до договору позики від 07.10.2019 року та з урахуванням договору про внесення змін №2 до договору позики від 08.10.2020 року зобов?язалась повернути цю суму позичальнику до 16.10.2022 року.

Оригіналів договорів та розписок позивачем суду надано не було.

Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Разом з тим, позивачем на підтвердження позовних вимог надано копії укладеного договору позики, договорів про внесення змін та розписки. Оригінали договорів укладених між ОСОБА_3 який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також розписок ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 на обґрунтування своїх позовних вимог не надав суду належні та допустимі докази, не довів їх переконливість, а також не довів наявності обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог, не пояснив відсутність оригіналу договорів та розписок, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин.

Рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, встановивши, що доводи позивача про боргові зобов`язання відповідача ґрунтуються не на оригіналі боргового зобов`язання, а на копії договору позики, копіях договорів про внесення змін до договору позики та розписок, згідно частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, а не її копія чи документ, виготовлений за допомогою технічних засобів, а також враховуює те, що попри вказівку позивача у позовній заяві на наявність у нього оригіналів договору позики, договорів про внесення змін до договору позики та розписок, таких суду надано не було.

Відтак, зважаючи на те, що позивачем не було доведено суду факту того, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано та наявність правої підстави стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 202, 207, 526, 610, 626, 639, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 , 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.03.2024 року

Суддя Я.В. Шестакова