Справа№938/177/24
Провадження № 2/938/133/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2024 року селище Верховина
Верховинський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,
з участю: секретаря судового засідання Мартищук Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом: Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк",
до відповідача: ОСОБА_1 ,
про стягнення 64 520,52 грн,
від позивача: ОСОБА_2 ;
від відповідача : не з`явився;
Обставини справи.
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 25.02.2022 в сумі 64 520,52 грн.
Ухвалою суду від 08.03.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 27.03.2024.
У зв`язку із неявкою відповідача в судове засідання 27.03.2024, розгляд справи було відкладено на 23.04.2024.
В судове засідання 23.04.2024 з`явився представник позивача.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №06 002 602 862 31.
Представник позивача просив суд проводити розгляд справи без участі відповідача, оскільки такий будучи на повідомленим про розгляд справи в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив причин неявки. Також представник позивача не заперечив проти ухвалення у справі заочного рішення.
Відповідно до норм ч.ч.1,4 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Частиною 1 статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Статтею 281 ЦПК України передбачено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Враховуючи той факт, що відповідач будучи належним чином повідомленим про дачу, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив причин неявки, відзив на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи №938/177/24 та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів.
В судовому засіданні 23.04.2024, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Правова позиція позивача.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ОСОБА_1 02.11.2016 звернувся до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та підписав Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Окрім того, 25.02.2022 ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, та погодив наступні умови:
1. Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювальна кредитна лінія до 200000 грн (п.1.2 договору);
2. Тип кредитної карти: Карта «Універсальна»;
3. Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2 договору);
4. Процентна ставка, відсотків річних: 42% (п.1.3 договору);
5. Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну карту, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту(п.1.4 договору);
6. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4 договору);
7. Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60% (п.1.5, та п.2.1.1.3.5 договору).
На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент- кредитну картку № НОМЕР_1 , зі строком дії до 10/21, тип Картка «Універсальна», що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом. В подальшому відповідач припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками а також іншими витратами відповідно до умов договору.
Згідно п.1.5 договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань відповідача з погашення кредиту, сторони погодили нарахування процентів від суми не повернутого в строк кредиту в розмірі 60%.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 12.02.2024 має заборгованість в розмірі 64 520,52грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 51 772,54грн, заборгованості за простроченими відсотками в сумі 12 747,98 грн.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просить заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості у зазначеній вище сумі і судових витрат задовольнити в повному обсязі.
Звернула увагу на те, що відповідно до положень п.1.4 заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та п. 2.1.1.3.1 Преамбули до Умов та Правил надання банківських послуг, списання відсотків нарахованих за червень 2003 року, було здійснено за рахунок кредитного ліміту, оскільки кредитний ліміт ще не був використаний відповідачем в повному обсязі. Натомість списання відсотків нарахованих за період липень-2023-січень 2024 не було списано за рахунок кредитного ліміту, оскільки його було використано повністю, та за відповідачем числилась прострочена заборгованість.
Правова позиція відповідача.
Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, відзиву на позов чи будь-яких письмових пояснень по суті спору не подав.
Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 02.11.2016 звернувся до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та підписав Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Окрім того, 25.02.2022 ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» про видачу клієнту кредитної картки від 31.01.2024, 23.10.2017 Банк відкрив та видав на ім`я ОСОБА_1 кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_2 з терміном дії до 07/20. В подальшому, 23.10.2017 кредитну картку було перевидано за № НОМЕР_1 , з терміном дії до 10/21(а.с.73).
За випискою з карткового рахунку відповідача № НОМЕР_1 , за період з 01.12.2022 по 12.02.2024 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами Банку, періодично сплачуючи заборгованість за наданим кредитом (а.с.40).
Згідно розрахунку заборгованості за договором від 25.02.2022, станом на 12.02.2024 за відповідачем числиться заборгованість в розмірі 64 520,52грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 51 772,54грн, заборгованості за простроченими відсотками в сумі 12 747,98 грн (а.с.6-7).
Оцінка суду.
Як вбачається із позовної заяви, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу невиконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором про надання банківських послуг від 25.02.2022, отже є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.
За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, у тому числі, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.
Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в статті 81 ЦПК України, відповідно до положень якої доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так, судом встановлено, що 25.02.2022 сторонами - Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг згідно умов якої відповідач погодив умови щодо типу кредиту, строку кредитування, процентної ставки, періодичність платежів, розмір мінімального обов`язкового платежу, проценти від суми неповернутого в строк кредиту, та інші умови.
Вказаний договір сторонами підписано стилусом на планшеті, що регламентовано Постановою НБУ № 151 від 13.12.2019 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України», відповідно до якої власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою, це - цифровий власноручний підпис.
Фактично відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України, цифровий підпис це аналог власноручного підпису, а за визначенням закону України «Про електронні довірчі послуги» цифровий підпис - це електронні дані, що додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис, при цьому такі дані мають бути унікальними та однозначно пов`язаними із підписувачем і не пов`язаними з жодною іншою особою.
При здійсненні клієнтом власноручного підпису на планшеті не використовувались ніякі електронні дані в якості аналогів власноручного підпису, натомість було вчинено саме власноручний підпис але на електронному документі, на екрані сенсорного пристрою.
Таким чином, враховуючи що підпис вчинено власноручно без використання будь-яких додаткових даних в якості аналогу, то такий підпис не може вважатись електронним підписом лише на тій підставі, що він вчинений на екрані планшету.
Теж саме зазначено у п. 1 Положення, що воно розроблено відповідно до Цивільного кодекс України, Законів України «Про Національний банк України», «;Про електронні довірчі послуги», «;Про електронні документи та електронний документообіг» і визначає порядок застосування особливого виду власноручного підпису - цифрового власноручного підпису клієнтами банків - фізичними особами під час підписання документів. Це Положення є актом цивільного законодавства, дія якого поширюється на відносини, що виникають між клієнтами банку та банками під час здійснення банківської діяльності та отримання банківських послуг.
У п. 6 Положення передбачено, що цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису, а згідно до п. 7 Положення використання цифрового власноручного підпису клієнтом банку не вимагає наявності попередньо укладеного договору між банком та клієнтом.
Таким чином, власноручний підпис на планшеті є особливим видом власноручного підпису, внаслідок чого не може бути аналогом власноручного підпису, яким відповідно до визначення є електронний підпис, а тому для його вчинення не потрібна попередня згода щодо його використання.
Отже, сторонами було обумовлено всі істотні умови кредитного договору, в тому числі сплату тіла кредиту та відсотків за користування кредитом.
Банківською випискою з карткового рахунку відповідача за період з 01.12.2022 по 12.02.2024, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.2012 № 578/5, підтверджується, що відповідач користувався кредитними коштами Банку, періодично сплачуючи заборгованість за наданим кредитом.
В той же час, відповідач, будучи ознайомленим з умовами кредитування, уклавши кредитний договір не належно виконує його істотні умови щодо порядку та строків погашення кредиту, хоча взяв на себе зобов`язання їх виконувати та вчасно погашати заборгованість.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 12.02.2024 за відповідачем числиться заборгованість в розмірі 64 520,52грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 51 772,54грн, заборгованості за простроченими відсотками в сумі 12 747,98 грн.
Жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості, відповідачем надано не було.
З огляду на викладене, оскільки, отримані за кредитним договором б/н від 25.02.2022 кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті а також не сплачені відсотки за користування такими кредитними коштами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими, відповідачем не спростовані, та підлягають до задоволення в повному обсязі.
Судові витрати.
Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.
Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь позивача, понесений ним судовий збір в сумі 2422,40 грн
Керуючись статями 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 279, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,
позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати в сумі 2422 гривні 40 копійок (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Повне рішення складено 24.04.2024

Суддя Роман ДЖУС