Єдиний унікальний номер судової справи: 474/1443/23
Провадження № 22-ц/812/610/24 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

24 квітня 2024 року м. Миколаїв Справа № 474/1443/23

Миколаївській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 29 лютого 2024 року, постановлену за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілою внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,

встановив:

В листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування 13172 грн 20 коп. майнової шкоди та 70 000 грн моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 13 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 12 грудня 2023 року о 13 год. 00 хв. В цій ухвалі суду відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових доказів, висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Копію цієї ухвали відповідачем було отримано 23 листопада 2023 року.

07 грудня 2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому не визнав позовні вимоги, посилаючись на відсутність його вини у скоєнні ДТП. До відзиву відповідач додав: копію протоколу огляду місця ДТП від 01 січня 2023 року зі схемою, копії поштових відправлень про направлення відзиву іншим учасникам справи.

У відзиві, серед іншого відповідач зазначив, що у позові ОСОБА_2 немає посилань на висновок експерта за результатами проведення транспортно-трасологічної експертизи, яка б встановила сліди транспортних засобів на місці ДТП, механізм їх виникнення.

Підготовче судове засідання у справі, призначене на 12 грудня 2023 року було відкладено на 30 січня 2024 року за клопотанням відповідача, поданим до суду 12 грудня 2023 року у зв`язку із захворюванням останнього на коронавірус.

30 січня 2024 року судове засідання не відбулося, через тимчасову втрату працездатності головуючим суддею. Розгляд справи було відкладено на 14 березня 2024 року.

20 лютого 2024 року відповідач та його представник ОСОБА_3 подали до суду клопотання про поновлення процесуального строку та долучення до матеріалів справи оригіналу висновку експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Ярошенка О. В. від 24 січня 2024 року за № СЕ-19/115-23/18337-ІТ.

Додатками цього клопотання є: висновок експерта від 24 січня 2024 року, заява про виклик експерта в судове засідання, договір про надання правової допомоги №7 від 20 грудня 2023 року, копія свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю, копія ордеру про надання правничої допомоги, довідка Комунального некомерційного підприємства «Врадіївська центральна районна лікарня» Врадіївської селищної ради Первомайського району Миколаївської області №209 від 11 грудня 2023 року, квитанції про направлення доказів учасникам справи.

Клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою суду від 13 листопада 2023 року відкрито провадження по вказаній справі. В цій ухвалі роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву, всі письмові докази, висновки експертів у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали. Цю ухвалу він отримав 23 листопада 2023 року. Отже строк на подачу відзиву та доказів закінчився 09 грудня 2023 року. В обумовлений судом строк він не міг подати суду докази, оскільки захворів на коронавірусну хворобу середнього ступеня тяжкості, яка позбавляла його можливості подати докази особисто і через представника, щоб не наражати на небезпеку велике коло осіб.

Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «Врадіївська центральна районна лікарня» Врадіївської селищної ради Первомайського району Миколаївської області №209 від 11 грудня 2023 року ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні у вказаному медичному закладі з 11 грудня 2023 року з діагнозом: коронавірусна хвороба середнього ступеня тяжкості. Доказів закінчення строку лікування виділені матеріали не містять.

Зі змісту висновку експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Ярошенка О.В. від 24 січня 2024 року за №СЕ-19/115-23/18337-ІТ, який має право проведення інженерно-транспортних експертиз за експертними спеціальностями: 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», вбачається, що відповідач та його представник ОСОБА_3 28 грудня 2023 року звернулися до цієї установи з заявою про проведення експертизи за експертними спеціальностями 10.1 та 10.4.

Обґрунтовуючи подання цього доказу, ОСОБА_1 посилався на статті 81-83 ЦПК України, які серед іншого передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 29 лютого 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Тихоненка М. І. про поновлення процесуального строку та долучення доказів до матеріалів справи відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю підстав для задоволення клопотання.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його заяви про поновлення строку на подачу доказів.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, відповідач зазначав, що з 06 грудня 2023 року по теперішній час хворіє у зв`язку із ускладненням перенесеної короновірусної хвороби, а тому в установлений судом строк до 08 грудня 2023 року не міг подати докази на спростування позовних вимог. Крім того, поданий ним в якості доказу висновок експерта станом на 08 грудня 2023 року ще не був складений. Проте, отримавши висновок експерта до початку проведення підготовчого судового засідання, він звернувся до суду із заявою про поновлення процесуального строку на подачу доказу. Однак судом не враховано причини поважності пропуску строку, які пов`язані з його хворобою та неможливістю вчинення ним відповідних процесуальних дій.

За приписами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з нормами статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частина п`ята статті 177 ЦПК України визначає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до частини п`ятої статті 178 ЦПК України відповідач до відзиву на позовну заяву додає докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відповідно до частини першої, третьої - п`ятої, восьмої-десятої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що на стадії підготовчого провадження, має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами.

Відповідно до статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За положеннями статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для подання доказів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач скористався у передбачені законом строки своїм правом на подання відзиву, однак поважність причин неподання доказів у встановлений законом строк не довів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Стаття 83 ЦПК України передбачає подання відповідачем доказів разом з відзивом. Якщо ж доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи письмово повідомляє про це суд. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У справі, яка переглядається, суд в ухвалі про відкриття провадження у справі визначив, що докази повинні бути подані відповідачем разом з відзивом у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали.

Такою датою було 08 грудня 2023 року.

На вказану дату висновку експерта від 24 січня 2024 року не існувало, відповідач ще не подавав заяву про його виготовлення (заява від 28 грудня 2023 року).

Отже у наданий судом строк для подання доказів вказаного доказу у відповідача не знаходилося, а тому він не міг його надати суду. Також у цей строк відповідач ще не звертався до експертної установи для виготовлення висновку експерта, а тому не міг звернутися до суду з клопотанням про надання додаткового строку для подання доказу.

У такому випадку після отримання висновку експерта відповідач повинен був звернутися до суду з клопотанням про його приєднання до матеріалів справи, а не з клопотанням про поновлення процесуального строку для подання доказу та долучення доказу, оскільки у строк, визначений судом, цього доказу ще не існувало.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, а ніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Тому, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції вказаного принципу не дотримався, і розглянув клопотання відповідача про поновлення строку для подачі доказу, якого не існувало станом на час необхідного його подання, замість розгляду клопотання про приєднання цього доказу відповідно до вимог ч.10 ст.83 ЦПК України.

Вказане згідно з вимогами статті 374 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, який повинен вирішити у судовому засіданні питання про приєднання/відмову у приєднанні поданого відповідачем доказу до матеріалів справи.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 29 лютого 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 24 квітня 2024 року.