КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8396/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 квітня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області, постановлену у складі судді Петришин Н.М. в м. Бровари 14 лютого 2024 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки і піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, просив розірвати шлюб, укладений ним з ОСОБА_1 , визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за зареєстрованим місцем проживання батька ОСОБА_3 АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_1 , аліменти в розмірі її заробітку (доходу) на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на відповідача судові витрати.

В січні 2024 року ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив до набрання законної сили рішенням суду в даній справі визначити час та місце побачень і спілкування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі своїм батьком ОСОБА_3 : протягом першого і третього тижня кожного календарного місяця, з 09:00 п`ятниці по 16:00 неділі, за місцем проживання ОСОБА_3 , без присутності матері; протягом другого і четвертого тижня кожного календарного місяця ОСОБА_3 має право спілкуватись із донькою ОСОБА_4 за допомогою телефонних та/або засобів відеозв`язку не менше двох разів на день, із 09:00 по 11:00 та із 18:00 по 21:30, тривалістю не менше 20 хвилин без перешкод з боку матері; зобов`язати ОСОБА_1 передавати малолітню дитину ОСОБА_4 батьку ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 , відповідно до визначеного судом часу спілкування з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у цій справі законної сили; зобов`язати ОСОБА_1 забезпечувати можливість спілкування малолітньої дитини ОСОБА_4 з її батьком ОСОБА_3 за допомогою наявних у ОСОБА_1 телефонних та/або засобів відеозв`язку відповідно до визначеного судом часу спілкування з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у цій справі законної сили.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2024 року заяву про забезпечення позову задоволено частково, до набрання законної сили рішенням суду в даній справі визначити наступні час та місце побачень і спілкування малолітньої дитини ОСОБА_4 зі своїм батьком ОСОБА_3 : протягом першого і третього тижня кожного календарного місяця, з 09:00 п`ятниці до 16:00 неділі, за місцем проживання ОСОБА_3 АДРЕСА_1 , без присутності матері; зобов`язано ОСОБА_1 передавати малолітню дитину ОСОБА_4 її батьку ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 , відповідно до визначеного судом часу спілкування; зобов`язано ОСОБА_1 забезпечувати можливість спілкування батька ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4 за телефонних та/або засобів відеозв`язку не менше двох разів на день, із 09:00 по 11:00 та із 18:00 по 21:30 тривалістю не менше 20 хвилин без перешкод з боку матері ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, необґрунтованість ухвали, постановленої не в інтересах малолітньої дитини, просила скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2024 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що при постановленні ухвали суд першої інстанції не встановив співмірність заходів забезпечення позову, які просив застосувати позивач, щодо визначення місця та часу спілкування з дитиною, із заявленими позивачем вимогами, не взяв до уваги негативні наслідки для дитини від вжиття заходів забезпечення позову.

Пояснювала, що жодного разу малолітня дитина ОСОБА_4 одна не ночувала з батьком ОСОБА_3 . Дитина, виходячи з її віку (3 роки та 11 місяців) потребує постійного догляду з боку матері. Незважаючи на це, суд першої інстанції ухвалив рішення віддати малолітню дитину батьку кожного першого та третього тижня календарного місяця з 09:00 п`ятниці до 16:00 неділі батьку за його місцем проживання без присутності матері. Фактично малолітня дитина два дні через кожен тиждень буде знаходитись без опіки матері, дитина є дівчинкою, яка завжди потребує догляду матері.

Вказувала, що жодних доказів при розгляді заяви про забезпечення позову, які би підтвердили, що відповідач обмежує або обмежувала спілкування позивача з дитиною, суду надано не було. До суду надані відео, на яких видно, як позивач відпочиває з дитиною. З боку відповідача були надані відео, які підтверджують, що дитина не бажає відпочивати з батьком. Крім того, в період, а саме з 01 грудня 2023 року по 14 лютого 2024 року, який розглядався судом як період, в який відповідач обмежує спілкування позивача з дитиною, жодного доказу позивачем буду не було надано, що такі обмеження існують. Більш того, 07 лютого 2024 року за проханням позивача йому була надана можливість самостійно цілий день спілкуватися та відпочивати з донькою в ігровій кімнаті.

Також, постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви позивача, суд першої інстанції не взяв до уваги графік відвідування на підготовчі заняття дитини, яка кожну п`ятницю планує відвідувати дошкільні заняття, графік її відпочинку.

Також суд не звернув увагу та не з`ясував, чи має можливість позивач, враховуючи свій графік роботи, дійсно приділяти в перші та треті тижні кожного календарного місяця по два вихідні дні повноцінно дитині. Як зазначив сам позивач, він веде приватні та публічні заходи, як у м. Бровари, так і в інших містах України, тобто на практиці будь-які публічні заходи проходять у вихідні дні.

Після постановлення ухвали суду 15 лютого 2024 року ОСОБА_1 запропонувала дитині на всі вихідні поїхати до позивача, на що дитина категорично відмовилась їхати.

Звертала увагу, що предметом позову є визначення місця проживання малолітньої дитини, а способом забезпечення позову позивач визначив встановлення місця та часу спілкування з дитиною, тобто обраний позивачем вид забезпечення позову є тотожний позовним вимогам. До вирішення спору по суті є недопустимим вжиття такого заходу забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, і аналогічна правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року в справі № 754/16432/20.

Від позивача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що апеляційна скарга побудована на маніпуляціях та перекручуванні фактичних відносин, які існували між сторонами та були встановлені судом першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову.

Пояснював, що до листопада 2023 року суперечності між подружжям загострились настільки, що позивач був вимушений звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання спільної доньки та стягнення аліментів на її утримання, після цього в розмовах з відповідачем позивач чітко декларував, що донька повинна залишитись проживати у належній йому квартирі, де створені всі необхідні умови для дитини. Однак 04 грудня 2023 року відповідач таємно від нього зібрала свої та дитячі речі та готувалась самостійно виїхати з квартири, створивши всі умови для того, щоб фізично вивезти дитину з її постійного місця проживання у невідомому напрямку, і дані обставини були досліджені судом під час розгляду заяви про забезпечення позову.

В подальшому відповідач систематично їздила між двома містами України - Ірпенем і Кривим Рогом, в таких умовах позивач намагався встановити контакт з донькою шляхом дзвінків до відповідача з проханням надати можливість поспілкуватись з дитиною, однак ці спроби не можна було назвати успішними, позаяк відповідач постійно контролювала хід телефонних розмов та відеозв`язку, втручалась у діалоги позивача з дитиною. Крім того, відповідач не повідомляла точну адресу свого нового місця проживання, в зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості бачитись з дитиною наживо. Про можливу адресу проживання дитини позивач дізнався 04 січня 2024 року, оскільки в одному з процесуальних документів у цій справі представник відповідача зазначив, що остання фактично проживає в АДРЕСА_2 . 08 січня 2024 року позивач прибув за вказаною адресою, щоб попросити у відповідача надати йому можливість побачитись з донькою, на що відповідач запитала, де він взяв її адресу, що додатково підтверджує заявлені позивачем обставини навмисного приховування відповідачем адреси для унеможливлення візитів до доньки. Така ситуація порушувала право батька на спілкування з дитиною, оскільки реальна можливість комунікації з донькою перебувала у повній залежності від бажань та настрою відповідача, яка маніпулювала подібним становищем. При цьому щоденно їздити в м. Ірпінь, щоб побачити доньку, поспілкуватись з нею, позивач не мав і не має можливості. Зважаючи на таку поведінку відповідача, позивач був вимушений звернутись до суду із заявою про забезпечення позову.

Вказував, що в апеляційній скарзі як доказ відсутності створення батьку будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною відповідач посилається на відео, на яких позивач грається з дитиною, однак відеофайли такого змісту, долучені разом із заявою про забезпечення позову, були зняті позивачем ще до ініціювання розлучення в судовому порядку. Під час розгляду заяви про забезпечення позову позивачем було долучено додаткові відео, які були зняті після того, як відбулось перше засідання із розгляду заяви про забезпечення позову, на яких чітко продемонстровано справжнє відношення матері до права батька бачитись та спілкуватись з дитиною, і в той же час видно, як донька тягнеться до позивача всупереч твердженням відповідача, що дитина не хоче спілкуватися з батьком.

Наголошував, що відповідач продовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою навіть зараз, коли існує ухвала про забезпечення позову, а саме він прибував за місцем проживання відповідача, яка не відкривала двері і добровільно не виконувала встановлений судом обов`язок із передачі батьку доньки згідно графіку, в зв`язку з чим він був вимушений викликати поліцію, і поліцейськими було складено три протоколи прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення.

Вказував, що є незрозумілим, про наявність якої потреби «догляду» в дитини говорить відповідач, адже її представник в судовому засіданні 05 лютого 2024 року заявляв, що остання збирається влаштовувати дитину в садочок, однак до цього разу дитина не почала відвідувати жодного дошкільного закладу. Дитина є самостійною та здатна піклуватись про себе в обсязі, що є можливим для 4-річної дитини. Крім того, відповідач вводить суд в оману, зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що дитина ніколи не залишалась ночувати з батьком сама, оскільки улітку 2021 року дитина щонайменше три ночі залишалась з батьком і перебувала під його повною опікою, а влітку 2023 року - щонайменше п`ять днів. Крім того, дитина залишалась з позивачем в менш тривалих відлученнях відповідача в різних справах, які вимагали її відсутності одну-дві доби. Без конкретних доказів, які свідчать про неможливість існування дитини без піклування саме матері, подібні твердження відповідача в апеляційній скарзі є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Верховний Суд в своїх постановах зазначав, що практика гендерної нерівності батьків не підтримується міжнародними правовими інституціями, зокрема і ЄСПЛ.

Зазначив, що долучені відповідачем відеофайли, на яких вона в провокативній формі ставить трирічній доньці запитання, чи бажає остання бачитись із своїм батьком у зв`язку з постановленням «тьотею суддею» ухвали про забезпечення позову, вказують на спроби маніпулювання матір`ю ще не до кінця сформованим волевиявленням доньки.

Крім того, посилаючись на те, що ухвала суперечить «графіку» відвідування дитиною підготовчих занять, відповідач не надала доказів відвідування дитиною будь-яких підготовчих занять та неможливості робити це під час перебування дитини з батьком.

Вказував, що посилання відповідача на те, що суд нібито мав дослідити якийсь графік роботи позивача, в той час і у вихідні дні, є абсолютно неспроможними, оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем і самостійно планує свій робочий час.

Вказував на хибність тверджень відповідача щодо нібито тотожність заходів забезпечення позову та позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що 17 серпня 2019 року зареєстрував із відповідачем шлюб, і ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дитина ОСОБА_4 . Наразі подальше спільне проживання з дружиною однією сім`єю є неможливим, оскільки їхні погляди на життя та на виховання доньки занадто різні. Наводячи доводи щодо визначення місця проживання дитини з ним, вказував, що відповідач не займається в належній мірі вихованням та розвитком дитини, годує її нездоровою їжею, не гуляє з дитиною, що негативно впливає на її життя та здоров`я. Натомість, він як батько постійно турбується про виховання та розвиток дитини, започаткував відвідування нею приватного вихователя, відвідує з дитиною басейн, займається з нею фізичними вправами, він присвятив велику частину життя роботі з дітьми та має необхідні емоційні, комунікаційні та інші необхідні навички для правильного виховання доньки. У його особистій власності є квартира, яка має всі необхідні зручності і в якій створені умови для зростання і розвитку дитини, квартира розташована в зручному місці в центрі м. Бровари. Він має дохід для утримання дитини, оскільки основною його зайнятістю є ведення приватних і публічних заходів як в м. Бровари, так і в інших містах України, а раніше - і навчання дітей танцям. В нього відмінний стан здоров`я та відсутні негативні звички, він займає активну суспільну та громадянську позицію.

До позовної заяви додано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 17 вересня 2019 року про реєстрацію шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 17 серпня 2019 року, копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , спільні фотознімки ОСОБА_3 з дитиною (на батуті, в басейні, на ігрових майданчиках, в спільних поїздках, під час спільних ігор, зайнять спортом і творчого дозвілля, на прогулянках), копію договору купівлі-продажу квартири від 05 вересня 2017 року, згідно умов якого ОСОБА_3 придбано квартиру АДРЕСА_3 , копію витягу з ЄДРПОУ щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , копію податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, копії виписок АТ КБ «ПриватБанк» фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , копії довідок від лікарів нарколога та психіатра про неперебування на обліку, копію витягу з інформаційно-аналітичної системи МВС України щодо відсутності незнятої чи непогашеної судимості, фотографії ОСОБА_3 під час проведення ним приватних та публічних заходів (День міста Бровари, дитячі запливи на відкритій воді, Новий рік у м. Бровари, День молоді у м. Бровари, День захисту дітей у м. Бровари), копію характеристики на ОСОБА_3 , наданої начальником відділу фізичної культури та спорту Броварської міської ради.

В заяві про забезпечення позову від 20 січня 2024 року ОСОБА_3 посилався на те, що 04 грудня 2023 року відповідач зібрала свої речі та, нехтуючи запереченнями позивача, забрала дитину і покинула постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , переїхавши в інший населений пункт, адресу нового місця проживання дитини відповідач йому не повідомила. Після переїзду ОСОБА_1 постійно чинить позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною, контролює хід телефонних розмов та відеозв`язку, втручається у діалоги позивача з дитиною, інколи у спілкування між позивачем та донькою втручається матір відповідача, що додає напруги в психоемоційну ситуацію та перешкоджає позивачу брати участь в житті дитини. В зв`язку з тим, що відповідач не повідомляла позивачу точну адресу свого нового місця проживання, останній був позбавлений можливості бачитись із донькою наживо та проводити з нею час, беручи участь у її житті та вихованні. На прямі запитання позивача щодо адреси відповідач ухилялась від відповіді, намагаючись натомість маніпулювати можливістю позивача побачити дитину через відеозв`язок шляхом висування натомість вимог майнового характеру. Про можливу адресу проживання дитини позивач дізнався 04 січня 2024 року із клопотання представника відповідача щодо направлення йому ухвали про відкриття провадження, в даному документі представник відповідача зазначив, що позивач фактично проживає в АДРЕСА_2 . 08 січня 2024 року позивач прибув за вказаною адресою та попросив у відповідача надати йому можливість побачитись з дитиною. Відкривши двері та побачивши позивача, відповідач одразу почала запитувати, де її речі, не даючи повноцінно побачити доньку. Крім того, відповідач запитала, звідки він дізнався її адресу, що додатково підтверджує заявлені позивачем обставини навмисного приховування відповідачем адреси для унеможливлення візитів до дитини. В подальшому, після словесної перепалки відповідач надала позивачу коротку можливість побачити дитину та передати їй придбані подарунки. Надалі, до дня подання цього клопотання, відповідач неохоче відповідає на дзвінки позивача, аргументуючи це відсутністю в неї такого обов`язку. Така ситуація порушує право батька на спілкування з дитиною, оскільки реальна можливість комунікації з донькою перебуває у повній залежності від бажань та настрою відповідача, яка відверто маніпулює подібним становищем.

Вказував, що недобросовісна поведінка відповідача свідчить про наявність об`єктивних та законних підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відсторонення позивача від дитини призводить до послаблення сімейних та психосоціальних зв`язків між малолітньою дитиною та батьком. Враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання доньки, з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру стосунків на час розгляду справи в суді першої інстанції, в цій заяві позивач просить вжити заходи забезпечення позову, вважаючи, що необхідним і достатнім заходом забезпечення позову буде до набрання законної сили рішенням суду в даній справі визначити наступні час та місце побачень і спілкування малолітньої дитини з батьком, що дозволить запобігти послабленню сімейних та психосоціальних зв`язків між малолітньою донькою та батьком: протягом першого і третього тижня кожного календарного місяця, з 09:00 п`ятниці по 16:00 неділі, за місцем проживання ОСОБА_3 , без присутності матері; протягом другого і четвертого тижня кожного календарного місяця ОСОБА_3 має право спілкуватись із донькою ОСОБА_4 за допомогою телефонних та/або засобів відеозв`язку не менше двох разів на день, із 09:00 по 11:00 та із 18:00 по 21:30, тривалістю не менше 20 хвилин без перешкод з боку матері.

Пояснював, що необхідність застосування саме такого заходу забезпечення позову обумовлена тим, що позивач здійснює підприємницьку діяльність і частіше працює на вихідних, ніж у будні дні, тому саме з понеділка по п`ятницю він має можливість забезпечити доньці візити приватного вихователя задля соціалізації дитини та запобігання втрати нею комунікаційних навичок із оточенням, оскільки відповідач не віддала дитину в садочок. Також позивач хоче поновити відвідування басейну разом з донькою, як це було до виїзду матері зі свого попереднього місця проживання. Крім того, позивач, як і раніше, хоче відвідувати з донькою розвиваючі кімнати та займатись іншими активностями, які в поєднанні з вихователем, басейном та іншими позитивними факторами дадуть змогу швидше розвиватись дитині та досягнути відповідних її віку розвитку і самостійності. Вдома у позивача наявні дитяче ліжко та спеціально облаштована дитяча зона, вказана обстановка є звичною для дитини, вона прожила в цій кімнаті більше 3,5 років. Крім того, цілотижневе проживання доньки з позивачем забезпечить можливість батькам позивача бачити і брати участь у вихованні онуки. У разі зайнятості позивача в рамках підприємницької діяльності його батьки зможуть доглядати за онукою.

Запропонований захід забезпечення позову спрямований не тільки на відновлення психоемоційного зв`язку дитини з батьком, а й повернення до звичного ритму і способу активного життя, який мала ОСОБА_4 до самовільного рішення відповідача змінити фактичне місце проживання доньки. Враховуючи, що саме позивач забезпечував дитині відповідні умови для розумового, соціального та фізичного розвитку, періодичне проживання дитини з позивачем позитивно вплине на дитину.

Наголошував, що з урахуванням приписів ст. 141 СК України запропонований ним захід забезпечення позову повністю відповідає принципу рівності прав кожного із батьків на спілкування та участь у вихованні дитини, він пропонує до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі передбачити батьку рівну з матір`ю можливість (за тривалістю часу) бачити та спілкуватись з дитиною.

До заяви про забезпечення позову надано роздруківки фотознімків позивача з донькою до зміни її місця проживання відповідачем, копію договору купівлі-продажу квартири від 05 вересня 2017 року, технічного паспорта на квартиру, роздруківки фотознімків дитячої зони в квартирі позивача. Також надано докази в електронному вигляді, а саме відеофайли на флеш-носії. На відеофайлах зафіксовано, як 04 грудня 2023 року ОСОБА_1 , незважаючи на заперечення ОСОБА_3 , забравши свої та дитячі речі, виїжджає разом з дитиною з квартири позивача, в чому їй допомагає особа на ім`я ОСОБА_7 , який чинив фізичні перепони позивачу; 15 грудня 2023 року ОСОБА_3 телефонує ОСОБА_1 , в якій просить повідомити йому адресу, за якою вона наразі проживає з дитиною в Кривому Розі, просить показати йому дитину, остання відмовляється і вимагає повернути їй речі і грошові кошти. Дитина при включеному відеозв`язку починає бити телефон. 17 грудня 2023 року ОСОБА_3 спілкується з дитиною по відеозв`язку. ОСОБА_1 повторно відмовляється повідомити адресу свого місцезнаходження і повідомляє, що їй потрібно забрати речі з квартири позивача. Позивач пропонує їй приїхати з дитиною і забрати речі. 08 січня 2024 року позивач приїжджає за місцем проживання відповідача за адресою АДРЕСА_2 ), просить надати дитину для побачення, ОСОБА_1 просить вимкнути камеру, повернути їй речі, запитує, як ОСОБА_3 дізнався її адресу. Дитина виходить до позивача, він дає їй подарунки, дитина його обіймає. 08 січня 2024 року ОСОБА_3 дзвонить дитині, просить ОСОБА_1 ввімкнути відеозв`язок. Зв`язок переривається, при наступних спробах зателефонувати ОСОБА_1 не відповідає.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції заяви про забезпечення позову відповідачем надано копію договору про надання освітніх послуг у центрі вивчення англійської мови Double English, укладеного 01 грудня 2023 року ФОП ОСОБА_8 з ОСОБА_1 , учень, якому надаються освітні послуги - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 120 - 123).

Також відповідачем надано копію договору найму від 09 грудня 2023 року, укладеного нею з ОСОБА_9 , за умовами якого договором регулюються правовідносини, пов`язані з переданням наймодавцем наймачу житла для тимчасового користування на визначений цим договором строк та за встановлену цим договором плату. Під житлом в цьому договорі розуміється квартира за адресою АДРЕСА_2 . Разом з наймачем в квартирі також буде проживати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 131 - 135).

28 грудня 2023 року службою у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради затверджено акт обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_2 , за висновком якого, створені належні умови для проживання та повноцінного розвитку дитини (а. с. 136 - 137).

Також відповідачем надано копію довідки медичного центру «Вета-Плюс» за листопад 2023 року, згідно якої ОСОБА_4 знаходиться у сімейного лікаря під спостереженням з 29 квітня 2020 року, фізично здорова, психо-емоційний стан дитини рекомендовано визначити на консультації психіатра та невролога. Згідно календаря профщеплень дитина не щеплена від народження (відмова батька на даний момент, мама не проти щепити дитину). Всі візити на прийом батьки здійснювали разом. Поради щодо інших консультацій вузьких спеціалістів та лікування під час хвороб батьки виконували. Дитина не відвідує дитячого колективу в зв`язку з відсутністю профілактичних щеплень (а. с. 138).

Позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції надано електронні докази (а. с. 164), а саме флеш носій із відеофайлами, на яких зафіксовано, як 07 лютого 2024 року позивач з дитиною проводять разом час на розважальному дитячому майданчику. 12 лютого 2024 року позивач спілкується з дитиною по телефону, дитина каже, що хоче додому. ОСОБА_1 заперечує та повідомляє ОСОБА_3 , що дитина не повернеться. Після ввімкнення відеозв`язку дитина б`є телефон. Коли ОСОБА_3 просить повернути телефон до дитини для подальшого спілкування, ОСОБА_1 вимагає повернути її речі. ОСОБА_3 повідомляє, що вона може приїхати за ними особисто. 13 лютого 2024 року ОСОБА_3 у месенджері намагається домовитися з ОСОБА_1 про спільну прогулянку з дитиною, на що ОСОБА_1 повідомляє, що одну дитину з ним вона не відпустить і піде гуляти з ними.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги надано нові електронні докази, а саме флеш носій із відеофайлами, на яких ОСОБА_1 спілкується з дитиною, повідомляє їй, що «вчора тьотя суддя вирішила, що ОСОБА_4 має поїхати до тата на кілька днів без мами», запитує у неї, чи поїде вона до тата на кілька днів без мами, на що дитина заперечує і каже, що хоче бути з мамою і не хоче до татуся.

До відзиву на апеляційну скаргу позивачем надано нові електронні докази, а саме оптичний диск із відеофайлами, на яких 15 лютого 2024 року ОСОБА_3 телефонує по відеозв`язку ОСОБА_1 , починає спілкуватися з дитиною, дитина поводиться знервовано, не відповідає. Коли ОСОБА_3 вимагає передати телефон дитині для спілкування, ОСОБА_1 повідомляє, що дитина плаче і не хоче спілкуватися. ОСОБА_3 повідомляє ОСОБА_1 зміст ухвали суду про забезпечення позову. ОСОБА_1 зазначає, що дитина наодинці з ним не залишиться. В подальшому мати ОСОБА_1 втручається у спілкування позивача з дитиною. 28 березня 2024 року ОСОБА_3 спілкується і грає з дитиною в квартирі ОСОБА_1 на дивані в присутності ОСОБА_1 , одночасно спілкуючись з ОСОБА_1 та відповідаючи на її запитання. В спілкування постійно втручається матір ОСОБА_1 .

Також до відзиву на апеляційну скаргу долучено копії протоколів прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 16 лютого, 01 березня, 15 березня 2024 року та копії пояснень ОСОБА_3 про те, що у третю п`ятницю лютого, першу та третю п`ятниці березня ОСОБА_3 прибував за місцем проживання ОСОБА_1 , яка не відкрила двері та не виконала обов`язок із передачі дитини батьку відповідно до визначеного ухвалою суду графіку побачень.

До апеляційного суду 05 квітня 2024 року відповідачем надано нові електронні докази, а саме оптичний диск із відеофайлами, на яких зафіксовано, що 22 лютого, 26 лютого, 19 березня, 20 березня, 25 березня, 27 березня 2024 року ОСОБА_3 телефонує дитині, вона агресивно поводиться з телефоном, б`є його руками та іграшками, кидає, намагається розмалювати, уходить. На пряме запитання ОСОБА_1 до дитини, чи буде вона спілкуватися з татом, дитина категорично заперечує, закриває двері у кімнату. 21 березня 2024 року, спілкуючись з ОСОБА_3 по телефону, ОСОБА_4 каже, що хоче піти з ним до басейну.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову

з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, а й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Суть висновків Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (Сristian Сatalin Ungureanu v. Romania, заява № 6221/14, пункти 29-34, рішення від 04 вересня 2018 року) зводиться до того, що допущення державою ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини ще й протягом тривалого часу, у тому числі за наявності судового спору між батьками, від якого, зокрема, залежить характер цього доступу, навіть якщо це відбувається без порушення існуючих нормативних правил держави, є порушенням статті 8 Європейської конвенції з прав людини 1950 року - права на повагу до приватного і сімейного життя того з батьків, доступ до дитини якого обмежується або унеможливлюється. Відповідно до обставин вказаної справи мова не йшла про ситуацію, коли є об`єктивні підстави вважати, що зазначений доступ до дитини явно суперечить її інтересам.

Згідно з практикою ЄСПЛ оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів з точки зору збалансованості інтересів. Залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Але надзвичайно важливими є врахування найкращого інтересу дитини. При визначенні найкращого інтересу дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, пункт 100, від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, пункт 76).

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми 2003 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

З огляду на вказані норми матеріального права батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і відбувається саме в інтересах дитини.

У постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц (провадження № 61-1153св17), від 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21 (провадження № 61-6056св22) викладений правовий висновок, що у таких чутливих правовідносинах, ураховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про встановлення способів участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, а також зміну місця проживання дитини, сприяння відновленню стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з батьком має переважати над намаганням матері обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з ним.

Отже, з метою запобігання втраті емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршенню психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді, який може бути тривалим, забезпечення позову відповідає нормам процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з народження і до грудня 2023 року дочка ОСОБА_4 проживала разом із матір`ю та батьком. Батьки піклувалися про її благополуччя та розвиток.

Суд першої інстанції правильно врахував предмет спору, який виник між сторонами, встановив наявність обставин, які позбавляють позивача можливості спілкуватися з донькою, з урахуванням права батька на особисте спілкування з дитиною та відсутності обставин, які обмежують право на таке спілкування, або обумовлюють побачення з дитиною в присутності інших осіб, та дійшов обґрунтованого висновку, що обраний вид забезпечення позову є доцільним та співмірним із заявленими вимогами, а невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявника та утруднити виконання рішення суду в майбутньому.

Судом першої інстанції враховано, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком. А тому, з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини, суд вважає за необхідне застосувати захід забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

При цьому суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, дійшов висновку, що запропонований графік зустрічей батька з донькою - за його місцем проживання до винесення судом рішення, неможливо виконати, оскільки зі слів представника відповідача, дитина буде відвідувати дитячий садок за місцем свого проживання у м. Ірпінь. Враховуючи викладене, суд визнав, що заява ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а саме: визначити час спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_4 з її батьком протягом першого і третього тижня кожного календарного місяця, з 09 год. 00 хв. п`ятниці до 16 год. 00 хв. неділі, за місцем проживання позивача: АДРЕСА_1 , без присутності матері ОСОБА_1 .

Враховуючи вік дитини, суд вважав співмірним обрання вказаного часу для спілкування ОСОБА_4 із батьком ОСОБА_3 .

Отже, суд першої інстанції здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати ОСОБА_3 , позовним вимогам та належним чином обґрунтував необхідність вжиття таких заходів.

Апеляційний суд нагадує, що забезпечення найкращих інтересів дитини не виключає можливого втручання у приватне та сімейне життя одного з батьків дитини і не завжди може відповідати найкращим інтересам одного з батьків (постанова Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 686/8535/20).

Подібний висновок зроблено й у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 501/488/21/21 (провадження № 61-11187св22).

Доводи апеляційної скарги, що дитина ніколи не ночувала одна з батьком, не підтверджуються будь-якими доказами, є припущеннями, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги, що дитина, виходячи з її віку, потребує постійного догляду з боку матері, і суд не врахував негативні наслідки знаходження дитини без матері, є необґрунтованими, з огляду на положення ч. 1 ст. 141 СК України, відповідно до якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Апеляційний суд звертає увагу, що в постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 343/1500/15-ц, провадження № 61-23861св18, від 06 вересня 2018 року у справі № 644/9094/16-ц, провадження № 61-9745св18, від 04 квітня 2018 року у справі № 756/2109/16-ц, провадження № 61-5487св18, від 21 березня 2018 року у справі № 308/422/17-ц, провадження № 61-974св18, від 28 лютого 2018 року у справі № 465/1455/16-ц, провадження № 61-1164св17, від 27 червня 2018 року у справі № 662/1006/16-ц, провадження № 61-19289св18, від 30 травня 2018 року у справі № 343/1500/15-ц, провадження № 61-23861св18, від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, провадження № 61-44680св18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18, сформульовано висновки, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Верховний Суд зауважує, що практика гендерної нерівності батьків не підтримується міжнародними правовими інституціями, зокрема і ЄСПЛ, та актуальною практикою Верховного Суду, тому таке посилання судів у справі, що переглядається, є безпідставним (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року в справі № 753/17344/19).

Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги про відсутність доказів, якими підтверджується обмеження спілкування позивача з дитиною, а навпаки, 07 лютого 2024 року за проханням позивача йому була надана можливість самостійно цілий день спілкуватися та відпочивати з донькою в ігровій кімнаті.

Апеляційний суд враховує, що спілкування 07 лютого 2024 року позивача з дитиною в ігровій кімнаті знято відповідачем, при цьому за кадром чути репліки відповідача, тобто спілкування відбувалося в присутності ОСОБА_1 , незважаючи на недоцільність такої присутності, встановленої судом першої інстанції.

На інших відеозаписах, наданих позивачем, також зафіксовано, що 28 березня 2024 року ОСОБА_3 спілкується і грає з дитиною в квартирі ОСОБА_1 в присутності ОСОБА_1 , одночасно відповідаючи на запитання ОСОБА_1 . В спілкування постійно втручається матір ОСОБА_1 , хоча згідно ухвали суду про забезпечення позову спілкування позивача з дитиною має відбуватися особисто (тобто без присутності інших осіб) та безперешкодно.

Крім того, апеляційний суд враховує наявність в матеріалах справи протоколів прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 16 лютого, 01 березня, 15 березня 2024 року та копії пояснень ОСОБА_3 про те, що у третю п`ятницю лютого, першу та третю п`ятниці березня ОСОБА_3 прибував за місцем проживання ОСОБА_1 , яка не відкрила двері та не виконала обов`язок із передачі дитини батьку відповідно до визначеного ухвалою суду графіку побачень.

Наведені докази у сукупності спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність доказів обмеження відповідачем спілкування позивача з дитиною.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що суд не взяв до уваги графік відвідування на підготовчі заняття дитини, яка кожну п`ятницю планує відвідувати дошкільні заняття. Дійсно, до суду першої інстанції відповідачем було надано копію договору про надання освітніх послуг у центрі вивчення англійської мови Double English, укладеного 01 грудня 2023 року ФОП ОСОБА_8 з ОСОБА_1 , учень, якому надаються освітні послуги - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 120 - 123), разом із тим, будь-якого графіку відвідування занять у даному договорі не погоджено і окремо такого графіку ОСОБА_1 не надано.

Не приймаються апеляційним судом як неспроможні доводи апеляційної скарги, що суд не встановив можливість самого позивача дійсно приділяти дитині час згідно встановленого графіку, оскільки позивач веде приватні та публічні заходи, в тому числі у вихідні дні, з огляду на те, що позивач ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується відомостями з ЄДРПОУ, наявними в матеріалах справи, та самостійно планує свій робочий час та час відпочинку.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що після постановлення ухвали суду 15 лютого 2024 року відповідач запропонувала дитині на всі вихідні поїхати до позивача, на що дитина категорично відмовилася їхати, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Разом із тим, враховуючи вік дитини, її постійне проживання з позивачем та бабою, наявність конфліктної ситуації між батьками, думка дитини щодо визначення графіку спілкування з батьком до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі не може вважатися такою, що має вирішальне значення для забезпечення позову.

Апеляційний суд враховує, що численними відеозаписами, наявними в матеріалах справи, підтверджується, що дитина щоразу із задоволенням спілкується з батьком особисто, а не засобами телефонного чи відеозв`язку, і лише під час дистанційного спілкування вона поводиться знервовано та агресивно.

Апеляційний суд не погоджується з помилковими доводами апеляційної скарги, що обраний позивачем вид забезпечення позову є тотожним позовним вимогам, з огляду на те, що спосіб забезпечення позову у вигляді побачення з батьком не є тотожним з позовною вимогою про визначення місця її проживання з батьком. Такий захід забезпечення позову не підміняє собою судове рішення по суті спору, оскільки в ухвалі суд не визначає місце проживання дитини, а лише може передбачити конкретний спосіб (способи) побачень дитини з тим із батьків, який під час розгляду спору судом проживає окремо від неї, і такий спосіб може мати вказівку на час та місце побачень/спілкування дитини і батька, однак, зважаючи на тимчасовий характер заходу забезпечення, він жодним чином не може бути ототожнений із позовною вимогою.

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2021 року в справі № 490/1087/21, згідно яких заходи забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Згідно правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року в справі № 760/15413/19, з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітніх дітей, Верховний Суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Крім того, в постанові від 15 листопада 2023 року в справі № 467/403/22, вирішуючи питання щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом визначення місця і часу спілкування малолітньої дитини з її матір`ю за її місцем проживання до винесення судом рішення в справі про визначення місця проживання дитини, Верховний Суд дійшов висновку, що в таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Аналогічні правові висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20, від 29 вересня 2021 року в справі № 490/1087/21, від 22 червня 2022 року в справі № 757/33742/19-ц, від 11 серпня 2023 року в справі № 465/6496/19.

Враховуючи вищевикладене, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що суд не встановив співмірність заходів забезпечення позову, які просив застосувати позивач щодо визначення місця та часу спілкування з дитиною, із заявленими вимогами, не взяв до уваги негативні наслідки для дитини від вжиття заходів забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.