Справа номер 484/2120/20 Головуючий суду першої інстанції Закревський В. І.
Провадження номер 22-ц/812/1539/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є. В.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 вересня 2020 року, ухвалене за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк або АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який обґрунтовувало наступним.

27 червня 2006 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який зобов`язувалася погашати щомісячно.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 31 березня 2020 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 418 513,30 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 6066,09 грн, заборгованості за відсотками в сумі 410 315,08 грн та пені у сумі 2132,13 грн.

Посилаючись на те, що боржник заборгованість у добровільному порядку не погасила, позивач просив стягнути у судовому порядку частину заборгованості в сумі 135 769,94 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 6066,09 грн та заборгованості за відсотками за період з 27.06.2006 по 30.10.2018 в сумі 129 703,85 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2102 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 вересня 2020 року позов Банку задоволено повністю.

З ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 135 769,94 грн, а також судовий збір у сумі 2102 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що дослідженими доказами доведені позовні вимоги Банку, а тому відповідач має компенсувати позивачу визначену судом суму заборгованості.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 серпня 2024 року ОСОБА_1 поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та відмовлено у її задоволені.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із заочним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, відповідач зазначала, що наявні у матеріалах справи докази не дають можливості встановити наявність її заборгованості перед Банком.

Також ОСОБА_1 зауважувала, що надані позивачем докази не вказують на те, що нею укладався саме кредитний договір.

Окремо відповідач вказувала на те, що вимоги Банку щодо стягнення кредитної заборгованості пред`явлені до неї із пропуском строку позовної давності, оскільки строк дії картки закінчився ще у 2009 році.

Фактичні обставини справи

27 червня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг, що підтверджується заявою відповідачки про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банку та відкриття банківського рахунку.

У цій заяві сторони визначили, що ОСОБА_1 надано платіжну кредитну карту Універсальна № НОМЕР_1 строком дії до 31 травня 2009 року із базовою процентною ставкою по кредитному ліміту 3% на місяць (36% річних). Погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і шляхом списання Банком коштів з дебетної карти.

Протягом дії договору позичальником було отримано чотири кредитні картки: 26 травня 2006 року строком дії до 31 травня 2009 року, 21 листопада 2008 року строком дії до 31 травня 2013 року, 05 серпня 2013 року строком дії до 31 березня 2016 року та 10 квітня 2013 року строком дії до 31 грудня 2016 року (а.с.19).

29 червня 2006 року ОСОБА_1 Банком було встановлено кредитний ліміт в сумі 2000 грн, який постійно змінювався. Остання зміна кредитного ліміту відбулася 18 серпня 2015 року. Він був встановлений на рівні 6070 грн. З 15 січня 2020 року кредитний ліміт становить 0 грн.

У розрахунку заборгованості Банк зазначає, що відповідач має перед ним заборгованість станом на 31 березня 2020 року у сумі 418 513,30 грн, яка складається з 6066,09 грн заборгованості за тілом кредиту, 410 315,08 грн заборгованості за простроченими відсотками та пені у сумі 2132,13 грн. Заборгованість до стягнення Банком розрахована у сумі 135 769,94 грн, яка складається з тіла кредиту у сумі 6066,09 грн та заборгованості за відсотками за період з 27 червня 2006 року до 30 жовтня 2018 року у сумі 129 703,85 грн.

Виписка по рахунку відповідача свідчить, що вона користувалася кредитними коштами.

За період дії кредитного договору, який закінчився 31 грудня 2016 року, про що свідчить строк кредитної карти, вказаний у довідці (а.с.19), відповідач отримала від позивача 17 144,66 грн кредитних коштів. За їх користування вона мала сплатити Банку 12 361,35 грн відсотків. На погашення заборгованості відповідач спрямувала 23 706,22 грн.

Зазначене свідчить про наявність у відповідача заборгованості у сумі 5799,79 грн.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вищевказаним нормам закону оскаржуване рішення у повній мірі не відповідає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України).

Частиною 2статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною 1статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ст.525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно з статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто обов`язок доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, п`ятої-шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про повне задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що дослідженими доказами доведено позовні вимоги Банку.

Проте, із вказаним висновком неможна погодитися у повній мірі, з огляду на таке.

У справі, яка переглядається, встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір строком до 31 грудня 2016 року. Банк зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти, а відповідач зобов`язалася їх повернути, сплативши за їх користування відсотки.

Після 31 грудня 2016 року у Банку припинилося право нараховувати відповідачу відсотки та неустойку у зв`язку з закінченням строку договору.

Вказане випливає з правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, яка звучить так: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Таким чином у Банку наявне право стягнення з відповідача тіла кредиту та відсотків станом на 31 грудня 2016 року.

Виписка по рахунку свідчить, що у відповідача наявна заборгованість на вказану дату у сумі 5799,79 грн.

За такого, саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Посилання відповідача на те, що дослідженими судом доказами не доведено укладання нею кредитного договору та наявність у неї заборгованості, спростовується матеріалами справи.

Що стосується тверджень відповідача про те, що позивачем була пропущена позовна давність, то вони є безпідставними, оскільки з наявних у матеріалах справи доказів вбачається переривання строків позовної давності шляхом погашення заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що позов Банком подано до суду 06 липня 2020 року. Останнє погашення заборгованості ОСОБА_1 здійснено 04 лютого 2018 року.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні у бік зменшення заборгованості відповідача перед позивачем до 5799,79 грн.

Щодо судових витрат

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, змінив рішення суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги позивача на 4%, то наявні підстави для відшкодування відповідачем позивачу понесених ним судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції на суму 84,08 грн, а позивачем відповідачу за розгляд справи в суді апеляційної інстанцій на суму 2421,50 грн.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 вересня 2020 року змінити, зменшивши заборгованість ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором від 27 червня 2006 року з 135 769,94 грн до 5799,79 грн, а судовий збір з 2102 грн до 84,08 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 2421,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 21 листопада 2024 року.