Справа № 389/3396/24
Провадження № 2/638/6898/24
РІШЕННЯ

Іменем України

21 листопада 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року до Дзержинського районного суду м. Харкова за підсудністю зі Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 15121,50 грн, яка мотивована тим, що 20.12.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №3953656 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (надалі - Договір позики), за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 9500,00 грн. строк позики - 30 днів тобто до 19.01.2021 року зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована).

Того ж дня, позикодавець на виконання п.1 Договору позики №3953656 від 20.12.2020 року, свої зобов`язання виконав, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 9500 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача за номером платіжної картки № НОМЕР_1 .

В подальшому 21 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на підставі договору факторингу №2106 відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за договором позики № 3953656 на суму 32136,00 грн., з яких: 9500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 22636,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Позивачем прийнято рішення перерахувати нараховані первісним кредитором проценти в межах строку позики, яка визначена договором за базовою процентною ставкою в розмір 1,99% від суми позики за 1 день в період користування грошовими коштами, врахувавши здійснені відповідачем платежі за договором, які складають - 50,00 грн, та визначено, що заборгованість відповідача за кредитним договором складає 15121,50 грн., з яких 9500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5621,50 грн. - сума заборгованості за відсотками.

У зв`язку з викладеним, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» просило суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за Договором позики № 3953656 в розмірі 15121,50 грн., з яких 9500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5621,50 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення їй цієї ухвали, протягом якого вона має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог просив відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності, у зв`язку з тим, що його не було повідомлено в будь-якому виді про перепродаж боргу ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ». Крім того, просив суд взяти до уваги, що він знаходиться на військовій службі з 2017 року до теперішнього часу, у зв`язку з чим на підставі ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» просив звільнити його від сплати відсотків.

У відповіді на відзив на позовну заяву та додаткових поясненнях ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» зазначило, що позовну давність ним не пропущено, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей». Щодо неповідомлення про відступлення права вимоги зазначило, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 3953656.

Згідно з п. 1 Договору позикодавець надає позичальнику грошові кошти у позику на умовах, визначених договором, шляхом перерахування на банківський картковий рахунок, а позичальник зобов`язується повернути у визначений у договорі строк суму позики та сплатити плату (проценти) від суми позики.

Відповідно до п. 2 Договору позики № 3953656 від 20 грудня 2020 року, сума позики складає 9500,00 грн, строк договору - 30 днів, процентна ставка - 1,99 % в день (фіксована). Дата повернення позики - 19 січня 2021 року, орієнтовна загальна вартість позики - 12036,50 грн.

Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 24MSsALgxC, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_2) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою директором ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», Позичальник/ Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , з яким укладено договір №3953656 від 20.12.2020 р., ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: 24MSsALgxC. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 20.12.2020 06:24:05. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: ІНФОРМАЦІЯ_2.

20 грудня 2020 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» перерахувало на банківський картковий рахунок відповідача за номером платіжної картки № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 9500,00 грн, номер платежу 79894, що підтверджується листом ТОВ «ФК Фінекспрес» №13/09-2024-8/ТНПП від 13.09.2024

21 червня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали Договір факторингу №2106, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає), а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників.

Згідно з п. 5.2. Договору факторингу, перехід від Позикодавця/первісного кредитора до Позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог.

21 червня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» підписали Додаток №4 та №5 до Договору факторингу № 2106 від 21 червня 2021 року.

Відповідно до Реєстру прав вимог №1 від 21 червня 2021 року до договору факторингу №2106 від 21 червня 2021 року, до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за порядковим номером 8453 перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за Договором позики № 3953656 від 20.12.2020 на суму 32136,00 грн, з яких: 9500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 22636,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Згідно з Розрахунком суми заборгованості, складеним ТОВ «Фінансова компанія управління активами» станом на 09 вересня 2024 року, ОСОБА_1 має заборгованість за Договором позики № 3953656 від 20.12.2020 у розмірі 15121,50 грн, з яких 9500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5621,50 грн - сума заборгованості за відсотками, які нараховані за період з 20 грудня 2020 року до 19 січня 2021 року за ставкою 1,99 % за 1 день, з урахуванням часткової сплати процентів 28 лютого 2021 року у розмірі 50 грн.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З договору № 3953656 від 20 грудня 2020 року вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки цей договір укладений на сайті позикодавця та ОСОБА_1 підписав його одноразовими ідентифікатором 24MSsALgxC 20 грудня 2020 року, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства, такий договір не був би укладений.

Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21.

Договір містить паспортні дані, РНОКПП ОСОБА_1 , його поштову та електронну адресу, а також номер мобільного телефону.

Суд враховує, що ОСОБА_1 жодним чином не заперечував укладення Договору позики № 3953656 та отримання за ним грошових коштів від позикодавця.

Зі змісту Закону України «Про електронну комерцію» вбачається, що такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі.

Враховуючи, що позику видано на платіжну картку, а не на банківський рахунок позичальника, всі правовідносини між позичальником, кредитором та банкомеквайром регулюються Постановою НБУ № 705 від 05.11.2014 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів».

Відповідно до 5 розділу VII зазначеної вище Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014р. вказано, що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

Отже, враховуючи зазначене вище положення, наявний у справі документ від платіжної системи про перерахування коштів на картковий рахунок - має статус первинного документа, що підтверджує перерахування коштів.

При цьому, доказів того, що на банківську картку ОСОБА_1 не було перераховано кредитні кошти за договором позики матеріали справи не містять та на спростування цього відповідачем не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На виконання вимог ст. 81 ЦПК України позивачем надано до суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази укладення між сторонами договору позики, належне виконання позикодавцем своїх зобов`язань щодо надання суми позики, та неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення суми позики та сплати процентів.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, здійсненого відповідно до умов договору позики № 3953656, вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за Договором позики № 3953656 від 20.12.2020 у розмірі 15121,50 грн, з яких 9500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5621,50 грн - сума заборгованості.

При цьому, відсотки нараховані відповідно до п. 2 Договору, а саме в межах строку дії договору (30 днів) за період з 20 грудня 2020 року до 19 січня 2021 року за ставкою 1,99 % за 1 день. Позивачем також враховано часткову сплати процентів відповідачем 28 лютого 2021 року у розмірі 50 грн.

Згідно зі ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту, сплата процентів за користування кредитом у строки, розмірі та у валюті, визначеними договором позики.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючі надані сторонами докази, судом встановлено ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором позики належним чином не виконав, суму позики у розмірі 9500,00 грн та проценти у розмірі 5621,50 грн позикодавцю не сплатив. При цьому, суд враховує, що всупереч вимогам ст.81 ЦПК України відповідач розмір заборгованості за договором позики не спростував, доказів повернення суми позики та сплати відсотків у розмірі, що перевищує 50 грн, не надав, свого контррозрахунку заборгованості не надав, як і не надав доказів належного виконання зобов`язань за Договором позики.

Безпідставними є доводи відповідача про звільнення його від сплати відсотків за договором на підставі ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» з огляду на таке.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

З вище викладеного вбачається, що пільги поширюються лише на мобілізованих військовослужбовців, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони України у період здійснення зазначених заходів - проценти/пеня/штрафні санкції не нараховуються в період дії воєнного стану.

На підтвердження обставин поширення на відповідача нього положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 надав Довідку командира Управління військових сполучень на Південній залізниці про перебування на військовій службі № 23 від 04 листопада 2024 року, складеною за Формою 5, та Довідку про проходження служби, виданою командиром Управління військових сполучень на Південній залізниці, з яких вбачається, що відповідач, в період нарахування відсотків за договором позики (20.12.2020-19.01.2021) був Курсантом кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка В. Лазаряна.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Матеріали справи не містять відповідних документів як доказів звільнення ОСОБА_1 від сплати процентів за користування позикою в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Оскільки відповідач в період нарахування відсотків був курсантом кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка В. Лазаряна, а не був мобілізований для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони України, тому його доводи про застосування до спірних правовідносин частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки положення зазначеного закону стосуються виключно мобілізованих позичальників та за фактичних обставин у справі, встановлених під час неодноразового її розгляду, на спірні правовідносини не поширюються.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», уклавши з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» договір факторингу №2106 від 21 червня 2021 року, який на час розгляду справи не розірваний та не визнаний в установленому законом порядку недійсним, на законних підставах набуло прав кредитора за Договором позики № 3953656 за дійсними вимогами у розмірі 15121,50 грн, з яких 9500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5621,50 грн - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

В матеріалах справи відсутні докази вручення відповідачу повідомлень про заміну сторони (кредитора) у спірному зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61- 2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_1 обізнаний про відступлення права грошової вимоги не пізніше ніж з початку 2022 року, про що свідчить рішення суду від 31 березня 2022 року у цивільній справі №389/336/22, яка ініційована самим відповідачем.

Зважаючи на обізнаність відповідача про відступлення права вимоги до позивача за договором позики № 3953656, відсутність в матеріалах справи доказів сплати відповідачем заборгованості за договорами як первісному кредитору, так і новому кредитору, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за договором позики на користь позивача.

Суд не вбачає підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, про що заявлено відповідачем, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність у спірних правовідносинах розпочалася 20 січня 2021 року, тобто з наступного дня після закінчення строку дії договору позики.

Як свідчать матеріали справи, датою звернення позивача до суду з цим позовом є 20 вересня 2024 року,

Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією РФ проти УкраїниУказом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану у подальшому неодноразово продовжувався і діяв на момент звернення до суду із даним позовом.

Таким чином, оскільки станом на 24 лютого 2022 року строк позовної давності не закінчився, з 24 лютого 2022 року перебіг строку було зупинено і на час звернення до суду з цим позовом він не закінчився, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності згідно зі ст. 267 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16, п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів примусове виконання обов`язку в натурі.

З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» у повному обсязі та стягує з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за Договором позики № 3953656 від 20 грудня 2020 року у розмірі 15121,50 грн, з яких 9500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5621,50 грн - сума заборгованості за відсотками.

На підставі ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволення позовних вимог у повному обсязі, та враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у розмірі 2422,40 грн компенсується позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 77-81, 131, 141, 223, 259, 263-265, 267-268, 274-279, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», , адреса місцезнаходження: Київська обл, м. Ірпінь, вул. Соборна, 98А, прим. 70, заборгованість за Договором позики № 3953656 від 20 грудня 2020 року у розмірі 15121,50 грн (п`ятнадцять тисяч сто двадцять одна гривня 50 копійок).

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», , адреса місцезнаходження: Київська обл, м. Ірпінь, вул. Соборна, 98А, прим. 70, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрати зі сплати судового збору згідно з квитанцією № 454790541.1 від 17 вересня 2024 року у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено 21 листопада 2024 року.

Суддя І.П. Латка