Номер провадження: 22-ц/813/3661/24
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
08.07.2024 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю.,Стахової Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Чеботар А.Г.,
учасники справи:
позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ Дельта Банк з ринку,
на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2023 року,
за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про примусове виселення та зняття осіб з реєстраційного обліку, третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Одеської міської ради
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в обґрунтування зазначає, що 25 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1501/0708/55-012, за умовами якого банк надав їй як позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 120 000 доларів США з розрахунку 11,90% річних на строк з 25.07.2008 року по 25.07.2018 рік. Відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов`язалась повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, визначені договором. За умовами п. 1.4. вказаний Кредитний Договір є споживчим.
В якості забезпечення виконання умов кредитного договору, між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №1501/0708/55-012-Z-1 від 25 липня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І., зареєстрований за реєстровим №5874, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності.
25 травня 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №№1306, 1307, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набув прав кредитора за кредитним договором №1501/0708/55-012 та забезпечувальним до нього іпотечним договором № 1501/0708/55-012-Z-1.
Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов`язання виконані не були, через що станом на 08.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у розмірі 1890325,54 грн.
На підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про право власності, номер запису про право власності: 32407577 від 12.04.2019 року власником майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 87,8 кв.м, житловою площею 48,5 кв.м, зазначено АТ «Дельта Банк».
На думку позивача, відповідачі не мають права на користування квартирою, оскільки АТ «Дельта Банк» є власником зазначеної квартири
Враховуючи вищезазначене, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» просить виселити відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації за вказаною адресою.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Київський районний суд м. Одеси рішенням від 31 серпня 2023 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про примусове виселення та зняття осіб з реєстраційного обліку відмовив.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ Дельта Банк з ринку, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про примусове виселення та зняття осіб з реєстраційного обліку задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 січня 2024 року відкрито провадження у справі, роз`яснено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву не надходило.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 січня 2022 року Службі у справах дітей Одеської міської ради роз`яснювалось право подати до Одеського апеляційного суду пояснень у письмовій формі, проте пояснень не надходило.
Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, судову повістку отримав 13 травня 2024 року о 18.27 годині в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Представник позивача в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України шляхом надсилання судової повістки за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» до «Електронного кабінету», та її отримання 13 травня 2024 року о 18.27 годині, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.
Третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Одеської міської ради в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином і в установленому законом порядку, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України шляхом надсилання судової повістки за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» до «Електронного кабінету», та її отримання 13 травня 2024 року о 18.27 годині, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала.
Представник відповідачів адвокат Жуган Л.В. в судовому засіданні вважала, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Тому суд дійшов висновку про відмову позивачу у позові про виселення та зняття з реєстраційного обліку відповідачів.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).
Судом першої інстанції встановлено, що 25 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1501/0708/55-012, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 120000 доларів США на строк по 25 липня 2018 року включно. ОСОБА_1 як позичальник зобов`язалась повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, визначені договором. За умовами п. 1.4. вказаний кредитний договір є споживчим.
В якості забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором 25 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 1501/0708/55-012-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І., зареєстрований за реєстровим №5873, за умовами якого ОСОБА_1 як іпотекодавець передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 87,8 кв.м.
25 травня 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №№1306, 1307, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набув прав кредитора за кредитним договором № 1501/0708/55-012 та забезпечувальним до нього іпотечним договором № 1501/0708/55-012-Z-1.
Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За змістом ч.1 ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною першою статті 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
У частині четвертій статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що існують такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: - судовий (на підставі рішення суду); - позасудовий (на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).
Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку»).
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).
Згідно із частиною третьою статті 36 Закону № 898-IV договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:
- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього ж Закону;
- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього ж Закону.
Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).
Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (частина друга статті 40 Закону України «Про іпотеку»).
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частина друга статті 109 ЖК УРСР).
Звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (частина третя статті 109 ЖК УРСР).
Тобто починає діяти частина друга статті 109 ЖК УРСР щодо можливості виселення з одночасним наданням іншого постійного житлового приміщення.
Велика Палата Верховного суду у постанові від 22.03.2023 року у справі № 361/4481/19 дійшла висновку, що «порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом позасудового врегулювання чи в судовому порядку) не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені частиною другою статті 109 ЖК УРСР. Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене частиною другою статті 109 ЖК УРСР, стосується не тільки випадків виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення».
Із матеріалів справи вбачається, що в пункті 2 іпотечного договору № 1501/0708/55-012-Z-1 від 25.07.2008 року зазначено, що предмет іпотеки квартира АДРЕСА_2 належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 28.10.2004 року, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.11.2004 року, за номером запису 3372 в книзі 550 на стор. 1 за реєстраційним № 8379844, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 11.11.2004 року за № 5402977.
Звертаючись до суду із позовом позивач просив виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та зняти їх з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в обґрунтування зазначивши, що АТ «Дельта Банк» є власником зазначеної квартири, тому відповідачі не мають права на користування квартирою.
Судом першої інстанції встановлено, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 20.07.2019 року № 283/01-02-13 та не заперечується сторонами.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2022 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджі Фінанс» про скасування рішення державного реєстратора та запису в держаному реєстрі речових прав задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Агенція-реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 16.07.2019 року, індексний номер 47795313 про державну реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Дельта Банк» на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 87,8 кв.м. Скасувано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності 32407577, дата, час державної реєстрації: 12.07.2019 17:55:29, за Акціонерним товариством «Дельта Банк» на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 87,8 кв.м, вчинений державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергієм Васильовичем та встановлено порядок виконання рішення, відповідно до якого, у разі набрання рішенням законної сили, воно є підставою для скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за Акціонерним товариством «Дельта Банк» () права власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 87,8 кв.м, що здійснений державним реєстратором КП «Агенція-реєстраційних послуг» ОСОБА_5 , номер запису про право власності: 32407577, дата, час державної реєстрації: 12.07.2019 17:55:29, та для поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності попереднього власника, а саме: приватної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 87,8 кв.м, на підставі свідоцтва про право власності серії САА №440859, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 28.10.2004 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.09.2023 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 28.02.2024 року, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» повернуто скаржнику.

Зазначені обставини свідчать про те, що поновлено право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Установивши, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2022 року по цивільній справі 947/36168/20, яке набрало законної сили, право власності АТ «Дельта Банк» на квартиру АДРЕСА_2 скасовано та право власності на спірну квартиру поновлено за ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про виселення та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги про те, що представником ОСОБА_7 адвокатом Жуган Л.В. в порушення ст. 83 ЦПК України на стадії судового розгляду, в день винесення оскаржуваного рішення, а саме 13.11.2023 року подано клопотання про долучення доказів, а саме копії рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2022 року у справі № 947/36168/20 не заслуговують на увагу, оскільки відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень є загальнодоступними. Отримання інформації з загальнодоступних державних реєстрів не є отримання нових доказів.

Слід зазначити, що Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 20.01.2021 року зупинив провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням Київського районного суду міста Одеси по справі № 947/36168/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В., Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товаритсва з обмеженою відповідальністю «Діджі Фінанс» про скасування запису в державному реєстрі.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.12.2022 року провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про примусове виселення та зняття осіб з реєстраційного обліку поновлено та призначено підготовче судове засідання на 23 лютого 2023 року о 10 год. 00 хвилин.

В матеріалах справи на а.с. 16-23, т.2, до винесення ухвали Київського районного суду м. Одеси від 27.12.2022 року, міститься належним чином засвідчена копія заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2022 року ухваленого у справі 947/36168/20.

Крім того, 20 лютого 2023 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» зверталося до суду із клопотанням в якому зазначало про подання заяви про перегляд заочного рішення у справі № 947/36168/20 до Київського районного суду м. Одеси, яка ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.01.2023 року повернута банку.

Зазначені обставини свідчать про те, що Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» в січні 2023 року було відомо про ухвалення заочного рішення Київським районним судом м. Одеси від 17.11.2022 року.

Отже посилання скаржника на те, що заява про долучення доказів подана до суду 13.11.2023 року, а саме копія рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2022 року у справі № 947/36168/20, не була надіслана банку, у зв`язку з чим банк не міг подати свої заперечення на заяву, колегія суддів не приймає, оскільки як зазначено вище про ухвалення заочного рішення Київським районним судом м. Одеси від 17.11.2022 року позивачу було відомо в січні 2023 року, при цьому в апеляційній скарзі не викладені обставини та не надані докази неможливості подання до суду з цього часу заперечень з приводу вказаного доказу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ Дельта Банк з ринку залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 липня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Н.В. Стахова