Справа № 634/510/24
Провадження № 2/634/174/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2024 року

Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Єрьоміної О.В.,

при секретарі: Мальченко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сахновщина Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, розміром 7,23 га., у межах згідно з планом, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_2 є чоловік ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 (дошлюбне ОСОБА_5 ), син ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом щодо 2/3 частини земельної ділянки, що належала померлій ОСОБА_2 .

Батько позивача ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину, яка залишилася після смерті дружини ОСОБА_2 , але у зв`язку зі смертю останнього свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки, що належала померлій ОСОБА_2 , не було видано.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер.

Спадкоємцем першої черги після його смерті є позивач.

При зверненні до нотаріуса позивачу було зазначено про те, що оригінал державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ХР № 086035, виданий на підставі рішення Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області від 09.10.2001 року № 45, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 05.02.2002 року за № 207, розміром 7,23 га., кадастровий номер :01:000:0185 на ім`я ОСОБА_3 було втрачено.

Згідно рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 09.02.2016 року визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину земельної ділянки площею 7,23 га., кадастровий номер :01:000:0185, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, що належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ХР № 086035, виданого на підставі рішення Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області від 09 жовтня 2001 року, № 45 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 05 лютого 2002 року за № 207, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З урахуванням викладеного просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину земельної ділянки площею 7,23 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області (за межами населеного пункту), належної ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР № 086036, виданого на підставі рішення Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області від 09.10.2001 року № 45, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 05.02.2002 року за № 206, після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач - представник Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просив прийняти на розсуд суду.

Заслухавши думку позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, приходжу до такого висновку.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 15.05.1949 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 від 15.05.1949 року. (а.с. 17).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є донькою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с. 18).

У подальшому ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » у зв`язку із реєстрацією шлюбу, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 01.07.2014 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 01.07.2014 року. (а.с.19-20).

07.03.2023 року ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_3 від 07.03.2023 року. (а.с. 25).

Згідно ксерокопії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР № 086036, виданого на підставі рішення Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області від 09.10.2001 року № 45, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 206 ОСОБА_2 за життя була власником земельної ділянки площею 7, 23 га у межах згідно з планом, розташованої на території Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 7-8).

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_2 . Місце смерті Староволодимирівська сільська рада Сахновщинського району Харківської області (а.с. 9).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.09.2003 року ОСОБА_4 успадкувала 2/3 частки спадкового майна, яке залишилося після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь якої відмовився ОСОБА_6 , а саме земельної ділянки, розташованої на території Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, розміром 7,23 га., у межах згідно з планом, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 10).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №107253 від 20.11.2003 року ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 4,818/2 га у межах згідно з планом, розташованої на території Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 11).

Із заяви ОСОБА_3 , адресованої Сахновщинській державній нотаріальній конторі, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_2 . Після її смерті залишилася спадщина частина домоволодіння, що знаходиться в с. Староволодимирівка Сахновщинського району Харківської області та земельної ділянки у розмірі 7,23 га згідно Державного акту про право приватної власності на землю. Належну долю спадщини ОСОБА_3 не прийняв та на неї не претендує, не заперечував про видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 82 роки помер ОСОБА_3 . Місце смерті с. Артільне Лозівського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 27.01.2012 року (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_8 у віці 60 роки помер ОСОБА_6 . Місце смерті с. Царедарівка Лозівського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 01.07.2014 року (а.с. 16).

Із виписки із газети «Колос» вбачається, що Державний акт на право власності на землю серії ІІІ-ХР № 086035, виданий 05.02.2002 року на ім`я ОСОБА_3 вважати недійсним (а.с.23)

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 09.02.2016 року цильніий позов ОСОБА_4 до ОСОБА_9 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину земельної ділянки площею 7,23 га., кадастровий номер :01:000:0185, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, що належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ХР № 086035, виданого на підставі рішення Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області від 09 жовтня 2001 року, № 45 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 05 лютого 2002 року за № 207, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 24).

Постановою державного нотаріуса Сахновщинської нотаріальної контори від 23.03.2016 року ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо 1/3 частини земельної ділянки, після смерті матері ОСОБА_2 , яка належала померлій, спадкоємцем якої був ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не встиг оформити, у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишивши заповіт на все своє майно на внучку ОСОБА_9 (а.с. 22).

Тоді як, постановою державного нотаріуса Сахновщинської нотаріальної контори від 14.06.2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 щодо 1/3 частини земельної ділянки, яка розташована на території Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, у зв`язку з відсутністю документів на вищевказану частку земельної ділянки (а.с. 43).

Із спадкової справи №16/2021, заведеної після смерті ОСОБА_3 , вбачається, що до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися: ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_4 - донька померлого, ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_9 - онука померлого. Інших заяв про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не надходило, свідоцтва про право на спадщину як за заповітом, так і за законом не видавалися.На момент смерті ОСОБА_3 проживав разом з дружиною - ОСОБА_10 . ОСОБА_4 26.05.2015 року та 14.06.2024 року були видані постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Постанова державного нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальної дії від 26.05.2015 року свідчить про те, що підставою відмови ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 було те, що ОСОБА_4 не надала державний акт, що посвідчує право власності померлого на земельну ділянку.

(а.с. 47-55,71-73).

Крім того, дружина померлого ОСОБА_3 ОСОБА_10 , яка на час смерті проживала разом із померлим чоловіком ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області від 23.07.2012 року, згідно положень чинного законодавства України є спадкоємцем першої черги та фактично прийняла спадщину. Даних про те, що протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, ОСОБА_10 не заявила про відмову від неї, матеріали справи не містять.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (частина друга статті 1254).

Частинами першою, другою статті 1223 ЦК України установлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261 1265 цього Кодексу.

За змістом статей 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною першою статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення права власності в нотаріальному порядку (постанова ВС у складі колегії суддів Другої судової палати КЦС від 11.05.2022 у справі № 450/3258/17).

Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року в справі №752/3435/16 (провадження № 61-231св20) зроблено висновок, що належним відповідачем у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Учасники справи зобов`язані діяти в межах відповідних судових процедур. Зазначені процедури спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

За змістом цих норм саме на позивача, який пред`явив позов про визнання права власності на спадкове майно до органу місцевого самоврядування покладається обов`язок доведення відсутності інших спадкоємців, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Із матеріалів справи вбачається, що на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживала його дружина, яка є спадкоємцем першої черги, а отже за відсутністю даних про її відмову від спадщини, вважається такою, що фактично прийняла спадщину.

Крім того, із заявою про прийняття спадщини звернулася онука померлого ОСОБА_9 , яка повідомила про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 згідно із заповіту, що також вбачється з постанови державного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про на спадщину позивачу після померлої ОСОБА_2 від 23. 03. 2016 року.

Позивач був обізнаний про наявність інших спадкоємців після смерті батька ОСОБА_3 , а саме його онуки ОСОБА_9 , якій померлий заповів все належне йому майно, та дружини - ОСОБА_10 .

А тому пред`являючи позов до Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області при наявності інших спадкоємців щодо майна померлого ОСОБА_3 онуки померлого ОСОБА_9 , дружини - ОСОБА_10 є істотним порушенням норм Цивільного процесуального права.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц).

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом положень ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позовуу справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Водночас позивач всупереч вимогам ч.1-3ст.51 ЦПК України своїм процесуальним правом на внесення клопотання про заміну первісних відповідачів належними відповідачами, або залучення у справі як співвідповідачів, не скористався, тоді як з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу суд позбавлений можливості самостійно вчинити дані процесуальні дії.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Зважаючи на викладене та в зв`язку з поданням позивачем позовної заяви до Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області, що є неналежним відповідачем у даній справі, за наявності інших спадкоємців щодо спадкового майна, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.263-265,352,354ЦПК, суд,

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду в 30- денний строк з дня складання його повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 05.09.2024 року.

Суддя: