ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6356/23 Номер провадження 22-ц/814/2019/24Головуючий у 1-й інстанції Миронець - Мельничук О.К. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , її представника адвоката Асєєва Євгена Вадимовича на рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2024 року, ухвалене суддею Миронець-Мельничук О.К., повний текст судового рішення складено 08.02.2024, у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дробітько Вікторія Вікторівна.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася доКиївського районного суду м. Полтави з позовом до Полтавської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . На даний час інших спадкоємців після її смерті не має. Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини. Як спадкоємиця померлої за законом, вона у шестимісячний строк не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у зв`язку з тривалою хворобою, наявністю іншого спадкоємця та юридичною необізнаністю. Посилаючись на те, що вона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин через вказані обставини, просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, як спадкоємцю за законом після смерті ОСОБА_2 , у шість місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

З вказаним рішенням суду не погодилась позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Асєєв Є.В., подавши на рішення суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на упередженість, однобічність та неповноту рішення суду просять його скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 двоюрідної сестри ОСОБА_2 , якій на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

Вважаючи себе особою, яка є спадкоємцем після померлої ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для її прийняття.

Вважають, що поважними причинами, які об`єктивно унеможливили прийняття позивачкою спадщини після померлої ОСОБА_2 , є те, що між нею та братом ОСОБА_3 існувала усна домовленість щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 на нього, проте брат помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і їй не було відомо про те, чи він завершив процедуру оформлення спадщини. Від сусідів їй стало відомо про те, що у належній ОСОБА_2 квартирі ніхто не проживає, тому вона звернулась до приватного нотаріуса для отримання інформації щодо спадкового майна та дізналася, що спадкова справа не заведена.

Наголошують на тому, що судом підтверджено факт смерті спадкодавця з наступним відкриттям спадщини, а також те, що спадкова справа не заводилась, заповіт після смерті ОСОБА_2 не посвідчувався. Також судом встановлено відсутність перешкод для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказують, що у справі містяться виписки з медичної картки позивачки, які підтверджують наявність у неї хвороби, іншого спадкоємця померлої - ОСОБА_3 , позивачка є юридично необізнаною, проте судом не надано цим обставинам належної правової оцінки, як і показам свідка ОСОБА_4 , який був допитаний місцевим судом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Полтавська міська рада просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення суду першої інстанції, яке вважає законним і обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивачку, її представника та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 374 ч.1 п. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина.

Спадкова справа після її смерті не заводилась, заповіт від її імені не посвідчувався.

Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. від 29.09.2023 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва на право на спадщину після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском шестимісячного строку.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано доказів існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б унеможливили подання нею у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

За приписами ч.ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1).

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.2).

Згідно із ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина друга статті 1220 ЦК України).

В цій справі спадщина відкрилася 29 січня 2018 року. Перебіг строку на прийняття спадщини розпочався 30 січня 2018 року. Останнім днем строку на прийняття спадщини було 30 липня 2018 року.

За ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 зроблено висновок, що: «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року в справі № 756/957/18 (провадження № 61-5590св21) вказано, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16».

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (див. пункти 53 - 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24)).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається суд першої інстанції встановив, і з цим погоджується колегія суддів апеляційного суду, що виписки із медичної картки ОСОБА_1 не містять періоду, в який позивачка проходила лікування; доказів того, що вона перебувала на лікуванні протягом усього строку прийняття спадщини, встановленого у шість місяців в період з 30.01.2018 по 30.07.2018, нею не надано. Хвороба позивача не була об`єктивною та непереборною перешкодою, з якою закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Посилання позивачки на юридичну необізнаність та наявність іншого спадкоємця, який також не прийняв спадщину, обґрунтовано не взяті до уваги суду, оскільки це не є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка не пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення таких дій.

Крім того, позивачкою не надано суду доказів щодо неможливості направлення нею нотаріусу відповідної заяви поштою.

Враховуючи те, що у позивача не було перешкод для подання заяви, а вона не скористалась правом на прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Також суд правильно зазначив, що позивачем до суду першої інстанції не надано доказів на підтвердження родинних відносин з ОСОБА_2 . Відповідні документи були витребувані під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги позивачки та її представника переважно дублюють обґрунтування позову, не спростовують правильних висновків місцевого суду, тому не заслуговують на увагу колегії суддів.

Існування між позивачкою та її братом ОСОБА_3 , який також доводиться померлій ОСОБА_2 двоюрідним братом, усної домовленості щодо оформлення на нього спадщини, смерть брата ІНФОРМАЦІЯ_2 та не завершення процедури оформлення ним спадщини, а також юридична необізнаність не є поважними причинами, які об`єктивно унеможливили прийняття позивачкою спадщини після померлої ОСОБА_2 . Оскільки позивачка мала можливість з`ясувати питання щодо отримання ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_2 та вчинити дії передбачені нормами закону для прийняття спадщини. В той час, невизначеність між спадкоємцями, хто саме буде приймати спадщину, не є поважною причиною для пропуску строку для її прийняття.

Покази свідка ОСОБА_4 , який був допитаний місцевим судом, не є належним і допустимим доказом на підтвердження того, що позивач пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин.

Рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів апеляційного суду не встановлені.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює та не скасовує рішення суду першої інстанції, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Понесені позивачем судові витрати при апеляційному розгляді покласти на позивача, що відповідає ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 , її представника адвоката Асєєва Євгена Вадимовича залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук