НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 листопада 2024 рокуСправа № 322/859/24

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Подріз В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом:ОСОБА_1
до:ОСОБА_3
третя особа:приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Моргунов Олександр Олександрович
про:встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання права власності на частину майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, зміну черговості одержання права на спадкування.

21 травня 2024 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд:

- встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з січня 2017 року по день його смерті;

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 наступне майно: автомобіль OPEL VIVARO білого кольору реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна набутого за час спільного проживання з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а саме на: автомобіль OPEL VIVARO білого кольору реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- визнати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), спадкоємцем четвертої черги за законом померлого ОСОБА_5 ;

- змінити черговість одержання права на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), права на спадкування у другій черзі за законом разом з ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали спільно без реєстрації шлюбу починаючи з січня 2017 року, до часу його смерті.

На початок спільного проживання позивач в зареєстрованому шлюбі не перебувала, була розлучена з 11 квітня 2000 року, ОСОБА_5 був також розлучений. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Позивач проживала з ОСОБА_5 як з цивільним чоловіком разом однією сім`єю безперервно по день смерті понад 5 років починаючи з січня 2017 року. Впродовж указаного періоду вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Враховуючи те, що їхні стосунки виникли вже у зрілому віці, та перед початком їхніх стосунків позивач та ОСОБА_5 вже перебували в шлюбі та були розлучені, шлюб не укладали, позивач вирішила лише змінити своє прізвище на прізвище свого цивільного чоловіка.

Одразу після розірвання попереднього шлюбу ОСОБА_5 почав зустрічатись з позивачем, разом їздили на відпочинок, спільно святкували дні народження та інші свята з друзями ОСОБА_5 та позивач переїхала жити в будинок ОСОБА_5 .

Позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Але фактично з січня 2017 року проживала спільно з ОСОБА_5 у будинку, який належав йому на праві власності за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 за час спільного проживання з позивачем дуже хворів, починаючи з 2019 року по час смерті він неодноразово проходив стаціонарне лікування захворювання пухлини сечового міхура під час рецидиву захворювання. Також неодноразово був госпіталізований до лікарні та проходив лікування за діагнозом стенокардія, атеросклероз коронарних сосудів.

За весь час перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_5 знаходився в безпорадному стані, не міг самостійно рухатись та обслуговувати себе та потребував сторонньої допомоги. Весь цей час позивач перебувала разом з ним, доглядала, годувала, купувала всі необхідні медикаменти.

У ОСОБА_5 від попередніх шлюбів дітей не було. Від початку спільного проживання з позивачем він мав бажання мати дитину саме з нею. Але в зв`язку з наявністю хронічних захворювань, ОСОБА_5 та позивач звертались до Медичного центру «Мати та дитина» товариства з обмеженою відповідальністю «Неомед 2007» за наданням медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій.

Але з листопада 2019 року стан здоров`я ОСОБА_5 значно погіршився, почався рецидив захворювання пухлини сечового міхура та йому була проведена операція в хірургічному відділенні ТОВ «Фірма Медіком».

З цього часу ОСОБА_5 весь час потребував стороннього догляду, не міг працювати, та самостійно себе обслуговувати. Позивач весь час за ним доглядала, готувала їжу, та виконувала всі домашні справи, купувала ліки, домовлялась з медпрацівниками щоб ставити крапельниці та робити ін`єкції. Позивач здійснювала догляд за ОСОБА_5 під час госпіталізації в післяопераційний період, постійно перебувала з ним коли він був у безпорадному стані внаслідок рецидиву захворювань та в післяопераційні періоди.

Внаслідок тривалого захворювання пухлини сечового міхура та захворювання на атеросклероз коронарних сосудів, через яке він був госпіталізований на тривалий термін до КУ «Обласний медичний центр серцево-судинних захворювань Запорізької обласної ради» з 04 лютого 2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті гостра коронарна смерть. Поховання його здійснила позивач.

Під час спільного проживання позивач та ОСОБА_5 отримували дохід внаслідок ведення господарської діяльності на земельних ділянках.

У грудні 2022 року позивач та її цивільний чоловік за спільні кошти придбали автомобіль Opel Vivaro за 14 000 доларів США, які разом відкладали із свого спільного доходу.

Враховуючи те, що через відсутність встановленого факту проживання з померлим однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування, а також отримати право власності на частку у спільному сумісному майні та визнання за собою права власності на 1/2 частину автомобіля Opel Vivaro, набутого за спільні кошти під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , вона змушена звернутися за судовим захистом.

Також позивач вважає, що наявні підстави, передбачені ч. 2 ст. 1259 ЦК України для зміни черговості спадкування, враховуючи те, що вона тривалий час проживала з ОСОБА_5 , опікувалася ним коли він хворів та через рецидиви захворювання знаходився у безпорадному стані, здійснювала догляд за ним, матеріально утримувала в період хвороби, проводила оплату лікування чоловіка за свій рахунок, та має право на спадкування разом зі спадкоємцем другої черги за законом рідною сестрою померлого ОСОБА_3 .

Виходячи з наведеного позивач просила задовольнити її вимоги та підтримала їх під час судового розгляду справи.

Ухвалою суду від 29.05.2024 було відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву.

Ухвалою суду від 14.06.2024 було вжито заходи забезпечення позову, заборонено приватному нотаріусу Запорізького районного нотаріального округу Моргунову Олександру Олександровичу видачу свідоцтв про право на спадщину щодо спадкового майна громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання законної сили рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області у справі № 322/859/24.

Відповідач позову не визнав повністю та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись у відзиві на таке.

Надані позивачем докази, на думку відповідача, є недостатніми для підтвердження факту проживання позивача та ОСОБА_5 однією сім`єю та ведення ними спільного господарства.

Позивачем доказів придбання автомобіля Opel Vivaro, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , саме за спільні з ОСОБА_5 кошти, не надано.

Так, як вбачається із довідки про доходи позивача, її дохід, починаючи з січня 2017 року по липень 2021 року, становить 84438 грн., що значно менше вартості вищевказаного автомобіля. Доказів, які б підтверджували розмір доходу ОСОБА_5 та його джерела, позивачем суду не надані взагалі.

Відповідач вважає, що позивачем не надано належних, достовірних і достатніх доказів наявності юридичних фактів, передбачених статтею 1259 ЦК України, необхідних для зміни черговості спадкування, у їх сукупності, зокрема перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані.

У відповіді на відзив та запереченнях учасники справи нових доводів на обґрунтування своїх вимог та заперечень не навели.

У судовому засіданні 01.11.2024 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши обставини цивільної справи, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.12.2024 серії НОМЕР_3 .

Згідно з довідкою Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 25.12.2023 № 3505, ОСОБА_1 здійснила поховання свого чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідач ОСОБА_3 22.01.2024 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 1/2024.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з січня 2017 року по 22.12.2023 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. Зазначені обставини підтверджуються показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також показаннями позивача ОСОБА_1 , яка з її згоди також була допитана судом в якості свідка. Зазначені свідки підтвердили те, що ОСОБА_5 завжди представляв ОСОБА_1 як свою дружину.

Факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 однією сім`єю також підтверджується їх наміром мати дитину. У зв`язку з наявністю хронічних захворювань, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звертались до медичного центру «Мати та дитина» товариства з обмеженою відповідальністю «Неомед 2007» за наданням медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій, що підтверджується договорами, укладеними між позивачем, ОСОБА_5 з однієї сторони та медичним центром «Мати та дитина» товариства з обмеженою відповідальністю «Неомед 2007» від 13 серпня 2019 року № ДРТ-Р-1013, від 2 вересня 2019 року № К-Р-5697, від 25 вересня 2019 року № П-Р-681. В договорах, укладених з виконавцем Медичним центром «Мати та дитина» товариства з обмеженою відповідальністю «Неомед 2007» зазначено, що пацієнтами є ОСОБА_15 , 1975 року народження, дружина, та ОСОБА_5 , 1971 року народження, чоловік. Факт надання зазначених послуг підтверджується відповідними актами про надані медичні послуги від 31 серпня 2019 року, від 25 вересня 2019 року, від 01 листопада 2019 року № 1384559, від 06 грудня 2019 року №1423040, від 06 грудня 2019 року № 14233038.

Зміна прізвища позивача з ОСОБА_16 на ОСОБА_17 підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 18.11.2021 серії НОМЕР_4 . ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_5 пропонував їй зареєструвати шлюб, проте вона відмовилася з особистих причин, а відтак вирішила лише змінити прізвище.

Показаннями вищезазначених свідків, позивача, а також свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 підтверджується те, що ОСОБА_5 після проходження лікування тричі мав реабілітаційні періоди тривалістю від одного тижня до двох місяців, під час яких потребував сторонньої допомоги та отримував її від позивача.

Водночас протягом останнього року життя до моменту смерті ОСОБА_5 не перебував у безпорадному стані, вів активний спосіб життя, та отримував допомогу позивача лише у деяких питаннях. Зокрема, показаннями свідка ОСОБА_12 підтверджується те, що ОСОБА_5 в останній день свого життя перебував разом з ним на рибалці, самостійно керував автомобілем та не виявляв ознак хвороби. За показаннями свідка ОСОБА_12 , смерть ОСОБА_5 настала раптово. Показання свідка ОСОБА_12 узгоджується з показаннями позивача, а відтак не викликають сумніву.

За час спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , а саме 23.01.2018, ОСОБА_5 було набуто автомобіль OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

За правилом частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд зазначає таке.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

Показаннями вищезазначених допитаних у судовому засіданні свідків, доведеними намірами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мати дитину, а також відсутністю будь-яких доказів з боку відповідача на спростування цієї обставини, підтверджується те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з січня 2017 року по 22.12.2023 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, отже в цій частині позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 автомобіля OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , суд зазначає таке.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ч. 1 ст. 74 СК України).

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ч. 2 ст. 74 СК України).

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Відповідачем не надано суду доказів на спростування презумпції права спільної сумісної власності стосовно автомобіля OPEL VIVARO білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та належність цього майна до переліку, передбаченого статтею 57 СК України, чи наявності підстав для відступу від засад рівності часток.

Отже, автомобіль OPEL VIVARO білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , набутий ОСОБА_5 23.01.2018 під час проживання однієї сім`єю з ОСОБА_1 , є об`єктом їх права спільної сумісної власності.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ч. 1 ст. 392 ЦК України).

З огляду на викладене, суд визнає позов у зазначеній частині обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Позовну вимогу про визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом померлого ОСОБА_5 суд визнає такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Отже, встановлення судом факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, у період з січня 2017 року по день його смерті, одночасно підтверджує належність позивача до кола спадкоємців четвертої черги, а відтак визнання цього факту додатково в судовому порядку не вимагається, оскільки така вимога по суті повторює вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Позовна вимога про зміну черговості одержання права на спадкування є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.04.2024 по справі № 766/4013/16-ц (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 118225202).

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України).

Стаття 1259 ЦК України передбачає можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі і за рішенням суду.

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина друга статті 1259 ЦК України).

Суд може задовольнити позов щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування за наявності сукупності наступних обставин, встановлених у судовому порядку: 1) опікування над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне ставлення і спілкування, емоційна підтримка тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири тощо; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Зокрема, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18), від 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження № 61-23350св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21).

Надані позивачем докази не містять відомостей про безпорадний стан спадкодавця та неможливість його самостійно здійснювати догляд за собою і задовольняти побутові потреби. Перебування спадкодавця певний час у медичному закладі на стаціонарному лікуванні та необхідність лікування достовірно не свідчать про його безпорадний стан у розумінні частини другої статті 1259 ЦК України.

За вищенаведених обставин, суд у цій справі не вбачає підстав для зміни черговості спадкування у зв`язку з не доведенням факту перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані.

Виходячи з вищенаведеного, суд визнає позов таким, що підлягає задоволенню у вищезазначеній частині.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1), інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2).

До позовної заяви позивачем додано квитанції від 17.05.2024 № 29 на суму 1211,20 грн.; від 17.05.2024 № 27 на суму 1963,50 грн.; від 17.05.2024 № 26 на суму 1211,20 грн.; від 17.05.2024 № 28 на суму 1211,20 грн.

Отже, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, враховуючи часткове задоволення позову (трьох з чотирьох заявлених вимог), становить: 1963,50 + 1211,20 + 1211,20 = 4385,90 грн.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Відповідачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 51750,00 грн. надано: договір про надання правничої допомоги від 29.05.2024 № 29/05; акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 31.10.2024 № 29/05; опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 31.10.2024; рахунок на оплату від 31.10.2024. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу суд визнає таким, що відповідає критеріям, передбаченим ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Отже, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, враховуючи часткове задоволення позову (трьох з чотирьох заявлених вимог), становить: 51750,00/4 = 12 937,50 грн.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).

Отже, розмір судових витрат, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, становить: 12 937,50 4 385,90 = 8551,60 грн.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 258, 259, 263 265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

2. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з січня 2017 року по день його смерті.

3. Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіль OPEL VIVARO білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

4. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину автомобіля OPEL VIVARO білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

5. В задоволенні решти позову відмовити.

6. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8551,60 грн. (вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят одна гривня 60 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

7. Реквізити учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

- відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2024 року.

Суддя С.С. Гасанбеков