ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 639/464/24
Номер провадження 22-ц/818/1419/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В., Яцина В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 02 лютого 2024 року в складі судді Труханович В.В. у справі №639/464/24 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

В січні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу, в якій просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 лютого 2024 року справу за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини передано для розгляду до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до адміністративно-територіального устрою м. Харкова, будинок 25 по вулиці Диспетчерській знаходиться на території Основ`янського району м. Харкова, який відносять до юрисдикції Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Не погоджуючись з ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 лютого 2024 року, ОСОБА_1 , в інтересах який діє адвокат Сенаторов Микита Валерійович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив справу направити до Жовтневого районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, постановляючи оскаржувану ухвалу про передачу справи за підсудністю до Червонозаводського районного суду м. Харкова, Жовтневий районний суд м. Харкова не врахував, що згідно ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Крім того, зазначена ухвала не відповідає також ч.1 ст.27 та ч.1 ст.28 ЦПК України. Однак, оскаржуваною ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 лютого 2024 року порушено ці правила альтернативної підсудності, позбавлено позивача (заявника) права вибору місця розгляду справи.

Відзивів на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшло.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9,10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду, яка входить до переліку ухвал суду зазначених у частині 2 статті 369 ЦПК України і апеляційні скарги на які розглядаються без повідомлення учасників справи, дана справа підлягає розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Передаючи справу до Червонозаводського районного суду м. Харкова для розгляду за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини поширюються загальні правила підсудності, позов має бути пред`явлений за місцем реєстрації відповідача у відповідності до вимог статті 27 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з вказаним рішенням суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу, в якій просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначила зареєстрованим місцем проживання відповідача: АДРЕСА_2 (а.с.1).

Так, у ч. 9 ст.165 ЦПК України зазначено, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Однак, апеляційний суд зауважує, що вказана норма застосовується у взаємозв`язку з ч.ч. 4, 5, 6, 7, 8 ст.165 ЦПК України, в яких зазначено таке.

Суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ч.4 ст.165 ЦПК України).

У разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника (ч. 5 ст.165 ЦПК України).

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду (ч. 6 ст.165 ЦПК України).

Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (ч.7 ст.165 ЦПК України).

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу(ч. 9 ст.165 ЦПК України).

Апеляційний суд зауважує, що аналіз зазначених норм процесуального закону дає підстави для висновку, що приписи ч .9 ст.165 ЦПК України є спеціальною нормою, якою встановлена окрема імперативна підстава для відмови у видачі судового наказу, що не суперечить положенням ст.162 ЦПК України, оскільки йдеться не про порушення правил підсудності (п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України), а про неможливість отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника (фізичної особи).

Отже, зважаючи на визначений процесуальним законом порядок розгляду та звернення до виконання судового наказу, обов`язковою умовою для його видачі та для визначення підсудності справи є встановлення зареєстрованого місця проживання фізичної особи - боржника.

На виконання вимог ч.5 ст.165 ЦПК України Жовтневим районним судом м. Харкова було зроблено електронний запит до Реєстру територіальної громади міста Харкова про реєстрацію місця проживання боржника.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 30 січня 2024 року, боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований на території, яка відносить до територіальної юрисдикції Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Відповідно до ст.162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить про те, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачу надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч. 16 ст.28 ЦПК України).

Отже, за змістом наведеного можна дійти висновку, що не виключаючи можливість звернення позивача до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), альтернативна підсудність встановлює можливість звертатися до іншого суду з відповідним позовом, тобто встановлює альтернативу можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

При цьому суд не має права обмежувати вибір позивача (заявника) для розгляду справи у конкретному суді.

Таким чином, позови (заяви) про стягнення аліментів можуть бути подані як за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача (боржника), так і за зареєстрованим місцем проживання (перебування) позивача (заявника) за вибором останнього.

Як вбачається з матеріалів справи, заявниця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що відноситься до підсудності Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Заявник ОСОБА_2 звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу, в якій просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, ОСОБА_2 не скористалася своїм правом альтернативної підсудності.

А відтак, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги, що при поданні до Жовтневого районного суду м.Х аркова заяви про видачу судового наказу ОСОБА_2 порушила правила підсудності.

Отже, на підставі вищевикладеного колегія суддів зауважує, що заявником було подано заяву про видачу судового наказу із порушенням правил підсудності, оскільки скаржнику слід було звернутись із вказаною заявою до Комінтернівського районного суду м. Харкова.

В той же час, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що оскаржуваною ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 лютого 2024 року порушено правила альтернативної підсудності, позбавлено позивача (заявника) права вибору місця розгляду справи, справа самовільно передана до Червонозаводського районного суду м. Харкова з огляду на наступне.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 37 Постанови № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Крім того, сутність альтернативної підсудності полягає в тому, що вона не виключає можливості звернення до суду за правилами загальної підсудності, а навпаки, поряд з цією, встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обирати один із двох чи декількох судів. Суд не має права обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

Дотримання правил підсудності вказує не на наявність у особи права на судовий захист, а на реалізацію права на судовий захист. Право на судовий захист в рамках цивільного судочинства пов`язують із правом на позов або правом на подання іншої вимоги (звернення) до суду. Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, дотримання правил підсудності адресно звернено до особи (позивача, стягувача, заявника), яка виносить юридичний спір чи інше правове питання на розгляд і вирішення суду.

Враховуючи те, що у даній справі цивільним процесуальним законодавством надано заявнику право обирати суд (ст.ст.27, 28 ЦПК України), до якого він має намір подати позов, заявник ОСОБА_2 на стадії подачі заяви до суду, скористалася суб`єктивним правом, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України та подала свою заяву до Жовтневого районного суду м. Харкова.

Частиною 1 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Норма ст.28 ЦПК України, якою визначено підсудність справ за вибором позивача, не містить позовів про звільнення від сплати аліментів або припинення стягнення аліментів.

Як визначено ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Положеннями статті 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Згідно зі ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування альтернативної підсудності, тому мають застосовуватися правила ст.27 ЦПК України, тобто пред`явлені вимоги мають розглядатися за місцем реєстрації відповідача, а саме Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Отже, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для направлення справи на розгляд до Червонозаводського районного суду м. Харкова, тому ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Оскільки вказане місце реєстрації ОСОБА_1 відноситься до територіальної підсудності Червонозаводського районного суду м. Харкова, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

За недоведеності вказаних обставин вірним та належним чином обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про непідсудність цієї справи Жовтневому районному суду м. Харкова, що відповідає принципу правової визначеності в застосуванні наведених норм щодо територіальної підсудності справи, який є елементом принципу верховенства права, ст. 10 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, стосуються питань, які підлягають вирішенню під час розгляду спору по суті позовних вимог та зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями через тлумачення процесуального законодавства на свою користь, а також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі. Таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як таку, яка постановлена з додержанням вимог закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В.Бурлака

В.Б.Яцина