Номер провадження: 22-ц/813/6039/24
Справа № 521/2071/24
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк»

на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2024 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

15 лютого 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 жовтня 2020 року у розмірі 77739,92 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 62325,30 грн та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 15414,62 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 власноруч підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту відновлювальна кредитна лінія до 50000 грн; тип кредитної картки картка «Універсальна»; строк користування 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка, відсотків річних - 42%, кількість та розмір платежів, періодичність сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно або 10% заборгованості, але не менше 100 грн щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60 %.

У подальшому кредитний ліміт було збільшено до 75000 грн, що підтверджується випискою по рахунку та довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування.

Отже позичальник отримав платіжний інструмент - кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії 08/24, тип картка «Універсальна», згодом відповідачем для можливості користування рахунок додатково отримані картки: № НОМЕР_2 , строк дії 11/25, тип картка «Універсальна», кредитна картка номер № НОМЕР_3 , строк дії 03/24, тип картка «Універсальна».

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбаченими кредитним договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Однак відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, в результаті чого станом на 30 січня 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 77739,92 грн з яких: 62325,30 грн заборгованість за кредитом; 15414,62 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2024 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 62325,30 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 15414,62 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги банку.

За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що 20 жовтня 2020 року відповідач підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яка містить істотні умови кредитного договору, зокрема інформацію про тип кредиту відновлювальна лінія, суму кредитного ліміту, процентну ставку 42% річних для карт «Універсальна», порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором.

Отже умови кредитування щодо сплати процентів та неустойки передбачені безпосередньо в заяві, яка особисто підписана відповідачем.

Підписавши зазначену вище заяву від 20 жовтня 2020 року, позичальник без будь-яких зауважень підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору, та обставина, що позичальник тривалий час вносив плату відповідно до умов кредитного договору, свідчить про вільне волевиявлення позичальника в момент укладення вказаного вище правочину, повну обізнаність та погодження з умовами кредитного договору.

Суд першої інстанції у цій справі безпідставно застосовував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки у даному випадку умови кредитування були належним чином погоджені з відповідачем, про що свідчить підписана ним заява.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник-адвокат Баранова О.В. подав відзив у якому просить апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк залишити без задоволення, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення. Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг ю/н від 20 жовтня 2020 року за тілом кредиту в сумі 30775,50 грн. Відзив обґрунтований тим, що позивач не подав до суду документів, що між ним та відповідачем виникли кредитні відносини у зв`язку з чим позичальнику були надані кредитні грошові кошти. Жодного доказу, в розумінні законодавства, що підтверджував би виникнення кредитного зобов`язання, банком надано не було, зокрема і кредитного договору, а також виписки по рахунку на підтвердження існування боргу та його розміру. Розрахунок заборгованості, який поданий позивачем невірний. Що стосується довідки про зміну кредитування, яка подана позивачем, зазначає, що відповідач до неї не має ніякого відношення, він не змнював ніякий ліміт і відповідна жодна зміна ліміту не може підтверджувати надання кредитних грошових коштів, що і лише є підставою для виникнення зобов`язання. Також зазначає, що в цій довідці не зазначено, хто її підписав та чи мала ця особа права на її підписання. Стосовно заяви-анкети, зазначає, що цей документ не підтверджує видачу картки, її номер, надання грошових коштів на цю картку, відкриття рахунку і зарахування кредиту на цей рахунок. Що стосується правил кредитування, які додані до позову, то вони не можуть взагалі розповсюджуватися на відповідача, оскільки останнім не підписані, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду. Водночас зазначає, що оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті ним, то їх потрібно стягнути з відповідача у сумі 62325,30 грн. З підстав того, що між сторонами відсутня домовленість про сплату відсотків за користування кредитними коштами не можуть бути задоволенні вимоги банку про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 15414,62 грн.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Положеннями п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (77739,92 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову

(90840 грн).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже предметом апеляційного перегляду, з огляду на вимоги ч.1 ст. 367 ЦПК України, є заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2024 року року лише в частині відмови в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у заявленому позивачем розмірі за вказаним вище кредитним договором.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам заочне рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини у справі.

20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг в АТ КБ «Приватбанк», на підставі якої банк відкрив картковий рахунок відповідачу (а.с. 27-34, зворот а.с.35).

Умовами зазначеної вище заяви, підписаної позичальником, передбачено серед іншого основні умови кредитування, а саме тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія; сума/ліміт кредиту розмір кредитного ліміту розмір кредитного ліміту не перевищує: 50000 грн для карт «Універсальна», 75000 для карт «Універсальна Gold»; строк кредитування 12 місяців з пролонгацією; мета отримання кредиту споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом; можливі види (форми) забезпечення кредиту без забезпечення; процентна ставка, відсотків річних 42% для карт «Універсальна», 40,8% - для карт «Універсальна Gold»; тип процентної ставки фіксована; порядок зміни змінюваної процентної ставки змінюваної ставки немає.

20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту (а.с.18-21).

2020 жовтня 2020 року відповідачу було видано картку «Універсальна» з НОМЕР_1 строком дії до серпня 2024 року, 04 листопада 2021 року видано картку «Універсальна» з НОМЕР_2 строком дії до листопада 2025 року, 07 листопада 2022 року видано картку «Універсальна» з НОМЕР_3 строком дії до березня 2024 року (а.с. 17).

З довідки, доданої банком до позову, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 убачається, що 07 листопада 2022 останньому було встановлено кредитний ліміт у розмірі 33000 грн, який у подальшому змінювався, а саме 26 грудня 2022 року збільшено до 75000 грн, 28 лютого 2023 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн (а.с. 16).

З виписки по картковому рахунку за договором №б/н, за період 20 жовтня 2020 року 31 січня 2024 року убачається, що відповідач користувався кредитним коштами, здійснюючи розрахунки за покупки, знімав кошти у банкоматах, здійснював переказ коштів на інші картки, а також здійснював поповнення кредитної картки (а.с. 34-40).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, станом на 30 січня 2024 ОСОБА_1 має заборгованість,зокрема, за простроченими відсотками у розмірі 15414,62 грн (а.с. 24-26).

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив із того, що у заяві позичальника від 20 жовтня 2020 року процентна ставка не зазначена, тому дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаних вище вимог банку.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунку), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2ст. 1069 ЦК України).

Положеннями ч. 1ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язуватися повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦК України).

За статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом 20 жовтня 2020 сторони уклали кредитний договір, шляхом підписання заяви про приєднання до умов та правил надання послуг. 20 жовтня 2020 року відповідач підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, згідно умов якої, сторони погодили істотні умови кредитування, у тому числі процентну ставку для карт «Універсальна» у розмірі 42% річних, на підставі якого, у них відповідно до ст. 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які витікають із договору споживчого кредиту.

З наданих банком доказів, убачається, що відповідачеві були видані картки типу «Універсальна», якими ОСОБА_1 користувався про що свідчить виписка з рахунку останнього.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження N 61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Водночас, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідно виписка за рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі N 200/5647/18 (провадження N 61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі N 456/3643/17 (провадження N 61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі N 760/7792/14-ц (провадження N 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі N 278/2177/15-ц (провадження N 61-22158св19).

Таким чином, виписка з карткового рахунку, яка додана банком до позовної заяви є належним та допустимим доказом, на підтвердження наведених вище обставин.

Виписка по рахунку містить інформацію по тим карткам, які були видані відповідачу згідно довідки, наданої банком.

Отже позивачем доведено суду, що між сторонами було досягнуто домовленості щодо усіх його істотних умов, у тому числі щодо процентної ставки за користування кредитними коштами. Виписка по картковому рахунку та довідка, які надані банком свідчать про те, що відповідач користувався тими типами кредитних карток, щодо яких сторонами було погоджено розмір відсотків, а останні нараховувалися у межах розміру процентної ставки, визначеної умовами кредитного договору.

Наведеного суд першої інстанції не врахував, і дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 15414,62 грн з вказаних вище підстав.

Відповідачем рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, тому колегія суддів не надає оцінку його доводам, щодо незаконності рішення суду у вказаній вище частині.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк», та скасування заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2023 року в оскаржуваній частині, і ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволення вказаних позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 15414,62 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3633,60 грн.

З огляду на висновки до яких дійшов апеляційний суд за результатами апеляційного перегляду, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору потрібно змінити, збільшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суму судового збору з 2226,40 грн до 2422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2024 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 15414,62 грн за кредитним б/н від 10 жовтня 2020 року та судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3633,60 грн.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2024 року в частині судових витрат змінити, збільшивши стягнуту з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () суму судового збору з 2226,40 грн до 2422,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова