ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 вересня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/10164/23

Головуючий у першій інстанції Карапиш Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/513/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

учасники справи:

позивач: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова група

Оберіг

відповідач: ОСОБА_1

третя особа: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія ОРАНТА

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області у складі судді Карапиш Т.В. від 12 січня 2024 року, місце ухвалення рішення м.Ічня, дата складання повного тексту рішення - 17 січня 2024 року, у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування вимог заявленого позову ТДВ Страхова група Оберіг вказувало, що 21.10.2020 року між ОСОБА_1 та ТДВ Страхова група Оберіг було укладено комплексний договір автострахування Євроцивілка № 43-001073, яким було застраховано транспортний засіб Hyundai Getz, д.н.з. НОМЕР_1 . 27.10.2020 року в м.Чернігові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Hyundai Getz, д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_2 . Постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 30.11.2020 року водія транспортного засобу ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Позивач зазначав, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ Національна акціонерна страхова компанія ОРАНТА, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/702167. 16.01.2021 року на підставі заяви про виплату страхового відшкодування, Товариство з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг здійснило виплату страхового відшкодування відповідачу ОСОБА_1 у розмірі 25 000 грн. гривень, після чого ТДВ Страхова група Оберіг звернулося до ПАТ НАСК ОРАНТА із заявою про виплату страхового відшкодування, в порядку суброгації, у межах фактичних витрат ТДВ Страхова група Оберіг. 14.06.2021 року ПАТ НАСК ОРАНТА було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на користь ТДВ Страхова група Оберіг на підставі того, що 04.02.2021 року ПАТ НАСК ОРАНТА по вищевказаному страховому випадку на користь потерпілої особи - відповідача ОСОБА_1 , власника транспортного засобу Hyundai Getz, д.н.з. НОМЕР_1 , було сплачено страхове відшкодування у розмірі 120 922 грн. 98 коп. Позивач стверджує, що порушивши умови договору страхування, відповідач не тільки отримав повну компенсацію завданих йому збитків внаслідок ДТП, а і безпідставно отримав грошові кошти понад оцінену суму збитків. За даних обставин, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на користь ТДВ Страхова група Оберіг: у порядку положень статті 1212 ЦК України, безпідставно набуті кошти в розмірі 25 000 грн.; інфляційні втрати у розмірі 9 002 грн. 03 коп. та 3% річних у розмірі 1 356 грн. 16 коп., що у загальному розмірі становить 10 358 грн. 19 коп. Також позивач ставив питання про стягнення на його користь із відповідача понесених витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 686 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12.01.2024 року відмовлено у задоволенні позову ТДВ Страхова група Оберіг до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів. Судом стягнуто із ТДВ Страхова група Оберіг на користь ОСОБА_1 5 000 грн., в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12.01.2024 року ТДВ Страхова група Оберіг просить скасувати рішення суду першої інстанції від 12.01.2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого ТДВ Страхова група Оберіг до ОСОБА_1 позову. Також позивач просить стягнути із відповідача на свою користь понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 684 грн., витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 5 000 грн., витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 220 грн. 80 коп., витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 5 000 грн. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 12.01.2024 року не відповідає положенням статті 263 ЦПК України, є таким, що ухвалено на підставі припущень, із порушенням норм матеріального права. В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано заяву позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, чим фактично усунуто, позбавлено позивача прийняти участь у судових засіданнях та позбавлено позивача права у реалізації можливості захистити та відстояти свою позицію в суді. Апелянт не погоджується із посиланням суду на звіт про оцінку № 4536 від 29.11.2020 року, оскільки даний звіт про оцінку №4536 від 29.11.2020 року не було отримано позивачем в рамках даної судової справи. За доводами апелянта, у оскаржуваному рішенні від 12.01.2024 року суд першої інстанції лише вказав, що підстави для повернення грошових коштів на підставі вимог статті 1212 ЦК України відсутні, при цьому, самостійно не встановивши правову кваліфікацію спірних правовідносин. Апелянт стверджує, що судом було цілком проігноровано та не досліджено підстав звернення апелянта до відповідача, які ґрунтувались не лише на положеннях ЦК України, але і на умовах укладеного договору від № 43-001073 від 21.10.2020 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції не було проаналізовано загальну поведінку відповідача під час отримання страхового відшкодування, як від позивача, так і від третьої особи. За доводами апелянта, відповідач умисно замовчує про факт наявності у себе залишків пошкодженого транспортного засобу, та безпідставно стверджує, що йому за результатами двох страхових відшкодувань не було повністю відшкодовано майновий збиток, оскільки ним було отримано страхових відшкодувань на загальну суму 145 922,98 грн., що значно перевищує розмір завданих відповідачу прямих збитків. Доводи апеляційної скарги зазначають, що страхове відшкодування від позивача було отримано відповідачем безпідставно та неправомірно, шляхом введення в оману позивача щодо дійсного та реалізованого наміру відповідача отримати додатково страхове відшкодування у іншого страховика. Апелянт стверджує, що відповідачем було порушено ряд вимог, встановлених договором страхування №43-001073 від 21.10.2020 року, а також, не забезпечено апелянту реалізації права вимоги, яке відповідач, як особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За доводами апелянта, результат поведінки набувача майна, в даному випадку - відповідача, має розглядатись, як складова безпідставного набуття/утримання ним виплати страхового відшкодування, що було здійснено на його користь з боку ТДВ СГ Оберіг, із порушенням з боку відповідача умов договору страхування та Закону України Про страхування, шляхом надання відповідачем апелянту недостовірних відомостей про реалізацію свого права на страхове відшкодування за рахунок третіх осіб. Доводи апеляційної скарги вказують, що стягнута судом першої інстанції сума витрат відповідача на правову допомогу, є недоведеною належними та достовірними доказами, та не є співмірною до предмету позову, витрачених сил, засобів та доведення власної позиції. Апелянт зазначає, що подана відповідачем квитанція до прибуткового касового ордеру складена із порушеннями вимог Закону, і тому є недопустимим доказом у справі, який протиправно було прийнято до уваги судом першої інстанції. Апелянт стверджує, що стороною відповідача не було надано акту прийому-передачі наданих послуг. Разом з тим, як вказує апелянт, договором про надання правничої допомоги від 27.08.2021 року визначено, що адвокат має право підписувати та подавати позовні заяви, а також інші процесуальні документи та виступати від імені відповідача в суді першої інстанції. Натомість, представник відповідача не був наділений повноваженнями подавати ані відзиву на позовну заяву, ані заперечень. Апелянт звертає увагу, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, спірні правовідносини не передбачають дослідженню і застосуванню адвокатом великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, і тому заявлена відповідачем сума витрат на правову допомогу, з урахуванням складності справи, є значно завищеною та необґрунтованою. За доводами апелянта, заявлені до стягнення відповідачем судові витрати належним чином не обґрунтовані та не доведені допустимими і достовірними доказами, у зв`язку з чим, суд першої інстанції не мав правових підстав для стягнення 5 000 грн. витрат на правову допомогу із позивача на користь відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ТДВ Страхова група Оберіг відповідач ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ТДВ Страхова група Оберіг на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12.01.2024 року, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 12.01.2024 року.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ТДВ Страхова група Оберіг на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12.01.2024 року у справі за позовом ТДВ Страхова група Оберіг до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

В апеляційній скарзі ТДВ Страхова група Оберіг просить проводити розгляд даної справи із повідомленням та викликом сторін у судове засідання.

З даного приводу необхідно зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, яка регламентує особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Частина перша статті 369 в редакції Закону № 3831-IX від 19.06.2024.

Згідно положень ч.3 статті 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання сторони позивача щодо проведення розгляду даної справи із повідомленням та викликом сторін у судове засідання, виходячи із положень ч.1, ч.3 статті 369 ЦПК України. Апеляційна скарга позивача не містить в собі відповідних доводів щодо необхідності виклику сторін спору у судове засідання, і у контексті приписів ч.3 статті 369 ЦПК України, обставини, які можуть бути підставою для розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, відсутні.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, учасники даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 21.10.2020 року між ОСОБА_1 та ТДВ Страхова група Оберіг було укладено комплексний договір автострахування Євроцивілка № 43-001073, яким було застраховано транспортний засіб Hyundai Getz д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 22-30).

19.04.2022 року в м. Чернігові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Hyundai Getz, д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_2 . Постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 30.11.2020 року водія транспортного засобу ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с.10).

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ Національна акціонерна страхова компанія ОРАНТА, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/702167 від 05.11.2019 року.

16.01.2021 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 14.01.2021 року про виплату страхового відшкодування (а.с.11), ТДВ Страхова група Оберіг здійснило виплату страхового відшкодування відповідачу ОСОБА_1 у розмірі 25 000 грн., що підтверджується копією страхового акта № 23926/1 від 16.01.2021 року (а.с.12), після чого ТДВ СГ Оберіг звернулося до ПАТ НАСК ОРАНТА із заявою про виплату страхового відшкодування, в порядку суброгації у межах фактичних витрат ТДВ СГ Оберіг, у розмірі 25 000 грн.

Як вбачається із копії повідомлення ПАТ НАСК ОРАНТА від 14.06.2021 року №09-02-20/1-04/5524, ПАТ НАСК ОРАНТА було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на користь ТДВ СГ Оберіг на підставі того, що відповідно до заяви про страхове відшкодування від 29.10.2020 року від власника ТЗ Hyundai Getz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , НАСК ОРАНТА здійснено страхове відшкодування у розмірі 120 922 грн. 98 коп. потерпілій особі (а.с.14), що також підтверджується копією страхового акта № ОЦВ-20-25-38187/1 (а.с.17).

Згідно повідомлення ПАТ НАСК ОРАНТА від 12.08.2021 року № 09-02-17/1-04/7211, при розрахунку страхового відшкодування приймалися до уваги результати проведеного огляду від 03.11.2020 року пошкодженого транспортного засобу Hyundai Getz д.р.н. НОМЕР_1 , а також положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24.07.2009 року. Відповідно до наданого потерпілою особою звіту про оцінку № 4536 від 29.11.2020 року, складеного СПД ОСОБА_3 , ринкова вартість транспортного засобу Hyundai Getz, д.р.н. НОМЕР_1 до ДТП становить 157 282 грн. 87 коп., а вартість відновлювального ремонту - 398 839 грн. 49 коп., тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним. Згідно зі страховим актом № ОЦВ-20-25-38187/1 та відповідно до поданої заяви про страхове відшкодування, НАСК ОРАНТА 04.02.2021 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 120 922 грн. 98 коп. (157 282 грн. 87 коп. (вартість транспортного засобу до ДТП) - 33 859 грн. 89 коп. (вартість транспортного засобу після ДТП) - 2 500 грн. (франшиза)) на ім`я потерпілої особи (а.с.15-16).

Згідно умов комплексного договору автострахування Євроцивілка № 43-001073 від 21.10.2020 року, страхова сума згідно п.7.3. Договору складає 25 000 грн., з франшизою 0% при пошкодженні транспортного засобу.

Таким чином, 16.01.2021 року ТДВ СГ Оберіг на користь відповідача ОСОБА_1 було сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 25 000 грн., а також на підставі заяви ОСОБА_1 від 29.10.2020 року ПАТ НАСК ОРАНТА було здійснено страхове відшкодування на користь ОСОБА_1 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу - винуватця ДТП у розмірі 120 922 грн. 98 коп., що не заперечується стороною відповідача.

З метою досудового врегулювання спору, позивач ТДВ СГ Оберіг направляло на адресу відповідача вимогу про повернення страхового відшкодування у розмірі 120 922 грн. 98 коп. - фактично отриманих від ПАТ НАСК ОРАНТА, в десятиденний термін з дня отримання обґрунтованої вимоги (а.с.18), однак відповідачем у добровільному порядку ТДВ СГ Оберіг зазначені кошти не повернуто.

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 12.01.2024 року, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого ТДВ СГ Оберіг позову, суд першої інстанції констатував, що правовою підставою позову позивач вказує положення статті 1212 ЦК України. Встановивши, що матеріальний збиток, завданий відповідачу внаслідок ДТП, становить 157 282 грн. 87 коп., суд першої інстанції вказав, що грошові кошти в сумі 25 000 грн. та 120 922 грн. 98 коп. не набуті відповідачем безпідставно, а навпаки, сплачені позивачем та третьою особою на виконання своїх обов`язків за договором добровільного страхування. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 статті 1212 ЦК України, у тому числі, і щодо вимоги повернути страховику кошти, сплачені ним на виконання зобов`язання, у зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними, і тому у їх задоволенні судом першої інстанції відмовлено. Вирішуючи питання про стягнення із позивача витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, на підставі статей: 137, 141 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність стягнення із позивача на користь відповідача 5 000 грн., в рахунок відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу, що підтверджується копією договору про надання правничої допомоги від 27.08.2021 року, копією розрахунку понесених відповідачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги від 27.09.2023 року, квитанцією до прибуткового касового ордера № б/н від 27.08.2023 року. Суд першої інстанції вважав, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу є співмірними із складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання правничої допомоги та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ТДВ СГ Оберіг відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 12.01.2024 року про відмову у задоволенні вимог заявленого ТДВ СГ Оберіг позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду від 12.01.2024 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано заяву позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, чим фактично усунуто, позбавлено позивача прийняти участь у судових засіданнях та позбавлено позивача права у реалізації можливості захистити та відстояти свою позицію в суді. Апелянт не погоджується із посиланням суду на звіт про оцінку № 4536 від 29.11.2020 року, оскільки даний звіт про оцінку №4536 від 29.11.2020 року не було отримано позивачем в рамках даної судової справи. За доводами апелянта, у оскаржуваному рішенні від 12.01.2024 року суд першої інстанції лише вказав, що підстави для повернення грошових коштів на підставі вимог статті 1212 ЦК України відсутні, при цьому, самостійно не встановивши правову кваліфікацію спірних правовідносин. Апелянт стверджує, що судом було цілком проігноровано та не досліджено підстав звернення апелянта до відповідача, які ґрунтувались не лише на положеннях ЦК України, але і на умовах укладеного договору від № 43-001073 від 21.10.2020 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції не було проаналізовано загальну поведінку відповідача під час отримання страхового відшкодування, як від позивача, так і від третьої особи. За доводами апелянта, відповідач умисно замовчує про факт наявності у себе залишків пошкодженого транспортного засобу, та безпідставно стверджує, що йому за результатами двох страхових відшкодувань не було повністю відшкодовано майновий збиток, оскільки ним було отримано страхових відшкодувань на загальну суму 145 922,98 грн., що значно перевищує розмір завданих відповідачу прямих збитків. Доводи апеляційної скарги зазначають, що страхове відшкодування від позивача було отримано відповідачем безпідставно та неправомірно, шляхом введення в оману позивача щодо дійсного та реалізованого наміру відповідача отримати додатково страхове відшкодування у іншого страховика. Апелянт стверджує, що відповідачем було порушено ряд вимог, встановлених договором страхування №43-001073 від 21.10.2020 року, а також, не забезпечено апелянту реалізації права вимоги, яке відповідач, як особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За доводами апелянта, результат поведінки набувача майна, в даному випадку - відповідача, має розглядатись, як складова безпідставного набуття/утримання ним виплати страхового відшкодування, що було здійснено на його користь з боку ТДВ СГ Оберіг, із порушенням з боку відповідача умов договору страхування та Закону України Про страхування, шляхом надання відповідачем апелянту недостовірних відомостей про реалізацію свого права на страхове відшкодування за рахунок третіх осіб.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, ТДВ СГ Оберіг просило стягнути на свою користь із відповідача: у порядку положень статті 1212 ЦК України безпідставно набуті кошти в розмірі 25 000 грн.; інфляційні втрати у розмірі 9 002 грн. 03 коп., 3% річних у розмірі 1 356 грн. 16 коп., що у загальній сумі становить: 10 358 грн. 19 коп. Також позивач ставив питання про стягнення із відповідача на свою користь понесених витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 686 грн., та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно ч.1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 статті1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3 статті 1212 ЦК України).

Отже, за змістом даної норми Закону, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Згідно положень статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 21.10.2020 року між ОСОБА_1 та ТДВ Страхова група Оберіг було укладено комплексний договір автострахування Євроцивілка № 43-001073, яким було застраховано транспортний засіб Hyundai Getz д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 22-30). 19.04.2022 року в м. Чернігові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Hyundai Getz, д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_2 . Постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 30.11.2020 року водія транспортного засобу ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с.10).

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ Національна акціонерна страхова компанія ОРАНТА, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/702167 від 05.11.2019 року.

16.01.2021 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 14.01.2021 року про виплату страхового відшкодування (а.с.11), ТДВ Страхова група Оберіг здійснило виплату страхового відшкодування відповідачу ОСОБА_1 у розмірі 25 000 грн., що підтверджується копією страхового акта № 23926/1 від 16.01.2021 року (а.с.12), після чого ТДВ СГ Оберіг звернулося до ПАТ НАСК ОРАНТА із заявою про виплату страхового відшкодування, в порядку суброгації у межах фактичних витрат ТДВ СГ Оберіг, у розмірі 25 000 грн.

Як вбачається із копії повідомлення ПАТ НАСК ОРАНТА від 14.06.2021 року №09-02-20/1-04/5524, ПАТ НАСК ОРАНТА було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на користь ТДВ СГ Оберіг на підставі того, що відповідно до заяви про страхове відшкодування від 29.10.2020 року від власника ТЗ Hyundai Getz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , НАСК ОРАНТА здійснено страхове відшкодування у розмірі 120 922 грн. 98 коп. потерпілій особі (а.с. 14), що також підтверджується копією страхового акта № ОЦВ-20-25-38187/1 (а.с.17).

Згідно повідомлення ПАТ НАСК ОРАНТА від 12.08.2021 року № 09-02-17/1-04/7211, при розрахунку страхового відшкодування приймалися до уваги результати проведеного огляду від 03.11.2020 року пошкодженого транспортного засобу Hyundai Getz д.р.н. НОМЕР_1 , а також положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24.07.2009 року. Відповідно до наданого потерпілою особою звіту про оцінку № 4536 від 29.11.2020 року, складеного СПД ОСОБА_3 , ринкова вартість транспортного засобу Hyundai Getz, д.р.н. НОМЕР_1 до ДТП становить 157 282 грн. 87 коп., а вартість відновлювального ремонту - 398 839 грн. 49 коп., тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним. Згідно зі страховим актом № ОЦВ-20-25-38187/1 та відповідно до поданої заяви про страхове відшкодування, НАСК ОРАНТА 04.02.2021 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 120 922 грн. 98 коп. (157 282 грн. 87 коп. (вартість транспортного засобу до ДТП) - 33 859 грн. 89 коп. (вартість транспортного засобу після ДТП) - 2 500 грн. (франшиза)) на ім`я потерпілої особи (а.с.15-16).

Згідно умов комплексного договору автострахування Євроцивілка № 43-001073 від 21.10.2020 року, страхова сума згідно п. 7.3. Договору складає 25 000 грн., з франшизою 0% при пошкодженні транспортного засобу.

Таким чином, 16.01.2021 року ТДВ СГ Оберіг на користь відповідача ОСОБА_1 було сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 25 000 грн., а також на підставі заяви ОСОБА_1 від 29.10.2020 року ПАТ НАСК ОРАНТА було здійснено страхове відшкодування на користь ОСОБА_1 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу - винуватця ДТП у розмірі 120 922 грн. 98 коп., що не заперечується стороною відповідача.

Враховуючи вищевикладене, виплата страхового відшкодування здійснена позивачем правомірно на підставі та у відповідності з умовами укладеного між сторонами договору добровільного страхування.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що наявність договірних відносин між сторонами унеможливлює застосування приписів статті 1212 ЦК України, про що просить позивач у вимогах заявленого позову.

Дана правова позиція була сформована у постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 року у справі № 6-122цс14, від 03.06.2015 року у справі №6-100цс15, від 18.11.2015 року у справі № 6-582цс15, в яких Верховний Суд України вказав, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 статті 1212 ЦК України, у тому числі, і щодо зобов`язання повернути майно (кошти) позивачу. Стаття 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17, в якій Велика Палата Верховного Суду погодилася із висновками попередніх судових інстанцій про відсутність підстав для стягнення на підставі статті 1212 ЦК України перерахованих позивачем грошових коштів за договором, оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а відтак, кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем за наявності правової підстави. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 статті 1212 ЦК України (п.п.6.9-6.11 даної постанови).

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.01.2020 року справі №161/17945/18, в якій Велика Палата Верховного Суду, залишаючи без змін судові рішення, зазначила, що норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань (п.п.30-33 постанови).

Враховуючи вищевикладене, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого ТДВ СГ Оберіг позову, суд першої інстанції констатував, що правовою підставою позову позивач вказує положення статті 1212 ЦК України. Встановивши, що матеріальний збиток, завданий відповідачу внаслідок ДТП, становить 157 282 грн. 87 коп., суд першої інстанції вказав, що грошові кошти в сумі 25 000 грн. та 120 922 грн. 98 коп. не набуті відповідачем безпідставно, а навпаки, сплачені позивачем та третьою особою на виконання своїх обов`язків за договором добровільного страхування. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 статті 1212 ЦК України, у тому числі, і щодо вимоги повернути страховику кошти, сплачені ним на виконання зобов`язання, у зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними, і правові підстави для задоволення вимог заявленого позову - відсутні.

Доводи апеляційної скарги вищезазначених висновків рішення суду першої інстанції від 12.01.2024 року не спростовують, оскільки вказані висновки суду узгоджуються із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини. Розглядаючи спір, який виник між сторонами у даній справі, суд першої інстанції обґрунтовано визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, також дослідив наявні у справі докази та надав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції було проігноровано заяву позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, чим фактично усунуто, позбавлено позивача прийняти участь у судових засіданнях та позбавлено позивача права у реалізації можливості захистити та відстояти свою позицію в суді, спростовуються матеріалами справи. Зокрема, як вбачається із заяви позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду від 12.01.2024 року, вказана заява, згідно відбитку штампа вхідної кореспонденції суду першої інстанції, надійшла до суду 12.01.2024 року о 12 год. 51 хв. (а.с.105-107). При цьому, розгляд даної справи було призначено судом на 12.01.2024 року о 10.00 год., про що позивача було повідомлено належним чином, та згідно протоколу судового засідання від 12.01.2024 року (а.с.112-113), об 11 год. 13 хв. судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду від 12.01.2024 року.

Доводи апеляційної скарги вказують, що стягнута судом першої інстанції сума витрат відповідача на правову допомогу, є недоведеною належними та достовірними доказами, та не є співмірною до предмету позову, витрачених сил, засобів та доведення власної позиції. Апелянт зазначає, що подана відповідачем квитанція до прибуткового касового ордеру складена із порушеннями вимог Закону, і тому є недопустимим доказом у справі, який протиправно було прийнято до уваги судом першої інстанції. Апелянт стверджує, що стороною відповідача не було надано акту прийому-передачі наданих послуг. Разом з тим, як вказує апелянт, договором про надання правничої допомоги від 27.08.2021 року визначено, що адвокат має право підписувати та подавати позовні заяви, а також інші процесуальні документи та виступати від імені відповідача в суді першої інстанції. Натомість, представник відповідача не був наділений повноваженнями подавати ані відзиву на позовну заяву, ані заперечень. Апелянт звертає увагу, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, спірні правовідносини не передбачають дослідженню і застосуванню адвокатом великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, і тому заявлена відповідачем сума витрат на правову допомогу, з урахуванням складності справи, є значно завищеною та необґрунтованою. За доводами апелянта, заявлені до стягнення відповідачем судові витрати належним чином не обґрунтовані та не доведені допустимими і достовірними доказами, у зв`язку з чим, суд першої інстанції не мав правових підстав для стягнення 5 000 грн. витрат на правову допомогу із позивача на користь відповідача.

Як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 12.01.2024 року, вирішуючи питання про стягнення із позивача витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, на підставі статей: 137, 141 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність стягнення із позивача на користь відповідача 5 000 грн., в рахунок відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу, що підтверджується копією договору про надання правничої допомоги від 27.08.2021 року, копією розрахунку понесених відповідачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги від 27.09.2023 року, квитанцією до прибуткового касового ордера № б/н від 27.08.2023 року. Суд першої інстанції вважав, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу є співмірними із складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання правничої допомоги та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно положень ч.1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України регламентовано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.5, ч.6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі наведеного, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)їх дійсність; 2)необхідність; 3)розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей: 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі, і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін, без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказаний висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі №750/2055/20, провадження №14-16723св20.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що при визначенні суми відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява №19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції відповідачем було надано: ордер на представництво інтересів відповідача адвокатом Сагалем С.В., серії СВ №1065292 від 27.09.2023 року (а.с.53); договір про надання правничої допомоги від 27.08.2021 року (а.с.51), укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Сагалем С.В., відповідно до умов якого (п.2.3), клієнт за цим договором зобов`язується здійснити оплату адвокатського гонорару в розмірі 25 000 грн., на підставі погодженого розрахунку сам особисто чи через уповноважених осіб, а також судові і поштові витрати.

Згідно п.2.1 вказаного вище договору, за цим договором адвокат зобов`язується надавати правову допомогу та представляти інтереси клієнта, як сторони відповідача з усіх питань, за претензією (вимогою), яка надійшла клієнту від ТДВ СГ Оберіг з приводу повернення виплаченого страхового відшкодування, як у відносинах з ТДВ СГ Оберіг , так і в судах загальної юрисдикції.

Для цього адвокат зобов`язується готувати необхідні заяви, звернення та запити у підприємства, установи, організації всіх форм власності, державні органи - ОВС, прокуратуру, суди, державну виконавчу службу, готувати претензії, готувати, підписувати та подавати в інтересах клієнта позовні заяви та інші процесуальні документи, виступати на стороні клієнта, як сторони відповідача в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що пунктом 3.1 зазначеного договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до вступу в законну силу рішення суду за позовом клієнта про відшкодування шкоди. Вказане не узгоджується із характером спірних правовідносин у даній цивільній справі №750/10164/23 про стягнення безпідставно набутих коштів, оскільки ОСОБА_1 у даній справі має процесуальний статус відповідача.

Стороною відповідача також надано: Рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області №119 від 17.03.2023 року; розрахунок понесених відповідачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги від 27.09.2023 року (а.с.54), відповідно до якого об`єм виконаної роботи адвокатом визначений таким чином:

1) 27.08.2021 року: юридична консультація, вивчення та аналіз наданих клієнтом документів. Укладення з клієнтом договору про надання правничої допомоги. 30.08.2021 року підготовка і направлення до страхової компанії заперечення на вимогу про компенсацію коштів, отриманих від третіх осіб - 3 години.

2) 27.09.2023 року: правовий аналіз дій позивача по справі, підготовка і вироблення правової позиції по справі, вивчення існуючої судової практики, опрацювання законодавства України про страхування, Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність, методики товарознавчої експертизи, ЦК України, тощо; підготовка, складання та оформлення відзиву на позов, підготовка додатків та розрахунків, що додаються до відзиву на позов, в тому числі екземплярів для позивача та третьої особи, направлення відзиву на позов з додатками рекомендованою кореспонденцією учасникам справи і до суду - 5 годин. Згідно наданого розрахунку разом кількість витраченого часу складає 8 год., вартість послуг складає 5 000 грн.

Із наведеного вбачається, що послуги, зазначені в п.1) даного розрахунку, були надані відповідачу адвокатом Сагалем С.В. поза межами цивільної справи №750/10164/23, у зв`язку з чим вказані витрати відшкодуванню не підлягають.

Апеляційний суд також констатує наявність певних хронологічних невідповідностей у наданих стороною відповідача документах. Зокрема, на підтвердження оплати наданих послуг, а саме, послуг, датованих 27.09.2023 року та зазначених в п.2) розрахунку, до вищевказаного розрахунку від 27.09.2023 року відповідачем було надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №б/н від 27.08.2021 року (а.с.56) про оплату послуг за договором про надання правничої допомоги від 27.08.2021 року в сумі 5 000 грн., згідно розрахунку від 27.09.2023 року.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги відносно того, що заявлені стороною відповідача судові витрати належним чином не обґрунтовані та не доведені допустимими і достовірними доказами, у зв`язку з чим, суд першої інстанції не мав правових підстав для стягнення 5 000 грн. витрат на правову допомогу на користь відповідача, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Приймаючи до уваги зазначене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ТДВ СГ Оберіг необхідно задовольнити частково, при цьому, рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12.01.2024 року, в частині розподілу понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу, необхідно скасувати, відмовивши ОСОБА_1 у стягненні із позивача на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12.01.2024 року, необхідно залишити без змін.

Враховуючи часткове задоволення вимог апеляційної скарги позивача, виключно в частині розподілу судових витрат, понесені позивачем судові витрати в суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг - задовольнити частково.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2024 року - скасувати в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг на користь ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., відмовивши ОСОБА_1 у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 5 000 грн.

В іншій частині рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 05.09.2024 року.

Головуючий: Судді: