Справа № 463/7072/23 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/741/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року м.Львів

Справа № 463/7072/23

Провадження № 22ц/811/741/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мохнюк Руслани Геннадіївни на рішення Личаківського районного суду міста Львова, ухвалене у м. Львові 7 лютого 2024 року у складі судді Мармаша В.Я., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

18 серпня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1022-9034 від 14 січня 2022 року в розмірі 116 100,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 18 000,00 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 98 100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 січня 2022 року між позивачем і відповідачем за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.ua) було укладено кредитний договір №1022-9034, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на платіжну карту в розмірі 18 000 грн., заявленим строком повернення до 20 днів, строком кредитування - 300 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом. Укладений кредитний договір разом із правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з якими відповідач був ознайомлений. Зазначений кредитний договір між сторонами був укладений у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, ознайомлено з правилами надання споживчих кредитів та інших супутніх документів, котрі надалі були підписані відповідачем. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит в розмірі 18 000 грн. на картковий рахунок. Обов`язки, передбачені договором, відповідач не виконує, у зв`язку з чим станом на 14 липня 2023 року виникла заборгованість за наданим кредитом. Просив позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 7 лютого 2024 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 в користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 116 100 грн. заборгованості за кредитним договором №1022-9034 від 14 січня 2022 року. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржує представник ОСОБА_1 адвокат Мохнюк Р.Г. Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 17 460 грн. Вказує, що позивач не надав суду доказів надсилання умов договору та доказів ознайомлення з умовами кредитування. Зазначає, що не був проінформований про порядок погашення тіла кредиту, і не знав, що при погашенні кредиту всі кошти зараховуються лише у рахунок погашення відсотків. А тому вважає, що позивач не може вимагати від відповідача оплати відсотків в сумі, що є більш як в 5 разів більша за розмір наданого кредиту. Вказує, що стягнення з відповідача 116 700 грн. є порушенням принципу співмірності та балансу інтересів сторін. Також зазначає, що оскільки розмір відсотків за користування кредитом є надто великим, і до нього може бути застосоване положення Закону України «Про захист споживачів», то положення договору про відкриття кредитної лінії слід частково визнати недійсними в частині розміру нарахованих відсотків. Вважає, що позивач неправомірно нарахував відсотки поза межами строку кредитування.

22 березня 2024 року позивач подав до Львівського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 14 січня 2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1022-9034 у вигляді електронного документа, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 18 000 грн., заявленим строком - 20 днів, строком кредитування 300 днів, зі сплатою зниженої процентної ставки - 2% в день, стандартної процентної ставки - 3% в день.

Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - веб-сайту ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.

Відповідач в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув.

Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 18 000 грн. підтверджено даними витягу з реєстру банку щодо видачі кредитів (перерахування коштів) від 14 січня 2022 року, розрахунком заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого надана фінансова послуга: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 14 липня 2023 року, загальна заборгованість становить 116 100,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 18 000 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 98 100 грн.

Оскаржуване рішення мотивована наступним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно з ст. 64 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

З урахуванням встановленого, суд прийшов до висновку, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення заборгованості у сумі 116 100 грн., оскільки відповідач не виконує взятих на себе за договором зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з урахуванням чинного законодавства України про принцип свободи договору, а саме, що відповідач вступив у кредитні відносини із позивачем, погодився із встановленим розміром відсотків за користування коштами, підписавши договір без будь-яких застережень.

Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 цього Кодексу зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Висновки суду першої інстанції не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мохнюк Руслани Геннадіївни залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 7 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова складена 29 квітня 2024 року.

Головуючий -______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк