Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/1992/24
Провадження № 2/650/937/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді Хомик І.І.

за участі секретаря Ткаченко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Олександрівка цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в інтересах АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 21.02.2023 року ОСОБА_2 уклала з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 500750169.

Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Прийняті на себе зобов`язання по Кредитному договору Банк виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит.

АТ «Альфа Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

Відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим має заборгованість в сумі 252 105,56 грн., яку добровільно не погашає, що є підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Представник АТ «СЕНС БАНК» в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що фактично у договорі встановлена плата за невизначене чітко коло послуг, плата встановлена за увесь об`єм послуг, незалежно від того, чи позичальник скористався такими послугами, чи ні, при цьому, плата за такі послуги перевищує суму кредиту та більш ніж удвічі, перевищує вартість процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 стосовно цього висловила свою думку, згідно якої банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Таким чином, пункт 1 акцепту пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №50075016 та пункт 1 оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500750169, відповідно до яких я, фактично, зобов`язана сплачувати платежі за невизначене коло банківських послуг суперечать нормам Закону України «Про споживче кредитування», Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017№ 49, Закону України «Про захист прав споживачів» та не відповідають принципам справедливості, добросовісності, розумності.

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) та постанові Верховного Суду від 15.03.2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) зазначивши, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Отже, положення укладених між сторонами кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними.

Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним в суді не вимагається.

При укладенні договору, позивачем було надіслано відповідачу тільки інформацію про вимоги до взаємодії зі споживачем при врегулюванні простроченої заборгованості, сам кредитний договір вона не отримала, так само позивач не надає доказів отримання кредитного договору мною, інформацію по кредиту відповідач дізнавалась виключно на сайті Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» в особистому кабінеті, а зв`язок із представниками акціонерного товариства «СЕНС БАНК» підтримувала тільки через оператора онлайн-чату. Кредитний договір вона отримала тільки після звернення до оператора онлайн-чату, а отже про наявність плати за обслуговування кредиту вона обізнана не була, а про наявність такої складової кредиту вона дізналась тільки після того, як отримала кредитний договір внаслідок звернення до представника Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» за допомогою онлайн-чату та оплатила 150 гривень за отримання копії кредитного договору.

Ознайомившись з договором, вважає, що умови щодо платежів за супровідні послуги та комісійної винагороди надаються в умовах договору на розрахунково-касове обслуговування, являються несправедливими.

Відповідно до графіку платежу та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг, який являється додатком №1 до Угоди про надання кредиту №500750169 від 21.02.2023 року сума кредиту за договором становить 245 318,84 грн., сума процентів за користування кредитом становить 66 775,64 грн., а розмір платежу за супровідні послуги банку, зокрема за розрахунково-касове обслуговування становить 385 641 грн., і значно перевищує як суму кредиту, так і суму процентів за користування кредитом, що робить умови кредиту несправедливими, невигідними та непрозорими.

Також вважає неправомірним порядок обчислення сум, вказаних в договорі.

Так, згідно умов договору, зокрема паспорта споживчого кредиту, сума кредиту становить 245318,84 грн., яка надається у строк 120 місяців з процентною ставкою 4,99% річних.

Таким чином, слідуючи логіці умов договору, розмір процентів річних за користування кредитними коштами становить 12241,41 грн. за рік (245318,84 грн.*4,99%)/100). Таким чином, розмір відсотків за 10 років користування кредитними коштами становить 122414,1 грн. (12241,41 грн. - сума відсотків за 1 рік * на 10 років користування).

Загальна сума кредиту разом із відсотками за весь період користування становить 367732,94 (245318,84 грн. (сума кредиту) + 122414,1 грн. (сума відсотків за 10 років)). Таким чином, відштовхуючись від наведених розрахунків, протизаконним є те, чому кредитодавець у графіку платежу вказав зовсім інші суми та чому кредитодавцем зазначені у графіку та в умовах договору платежі за супровідні послуги банку, які кредитодавцем при наданні відповідачу кредиту з нею не узгоджувались та про які обізнана відповідач не була.

У графіку платежів застосована реальна процентна ставка - 25.85% річних, а не фіксована (4,99% річних), про що кредитодавець її також не попереджав, і про яку вона не знала і не могла дізнатись, адже, як було вказано вище, кредитний договір вона при отриманні кредиту не отримала.

Також зазначаю, що згідно цього ж графіку платежів, комісія за надання кредиту не нараховується, в той час як у електронному кабінеті користувача на сайті АТ «СЕНСБАНК» така комісія зазначається і її розмір, згідно інформації з електронного кабінету становить 12756 грн. Крім того, у електронному кабінеті відсутня будь-яка інформація стосовно розміру відсотків річних, які вона зобов`язана сплатити згідно умов договору, і вказується тільки відсоткова ставка, а саме 4,99% річних. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приймає до уваги наступне.

Судом встановлено, що 21.02.2023 року ОСОБА_2 уклала з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 500750169, згідно умов якого Банк зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Відповідно до умов кредитного договору Банк виконав свої зобов`язання надавши Позичальнику кредит, та надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації.

Відповідач всупереч умов договору грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями не повернув. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач має заборгованість в сумі 252 105,56 грн.

Тобто даний договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

АТ «Альфа Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором.

Однак зобов`язання за даним договором належним чином відповідачем не виконуються, що призвело до виникнення заборгованості, яка складає 252 105,56 грн. При цьому розрахунок заборгованості відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги, з урахуванням права кредитодавця вимагати від боржника повернення не повної суми заборгованості, а будь яку частину суми заборгованості за кредитом.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу

Таким чином, встановлені судом обставини дають підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 7, 8,12, 13, 141, 258-259 ЦПК України, в силу ст. 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Умовами та Правилами надання банківських послуг,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 в інтересах Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» кредитну заборгованість в сумі 252 105,56 грн. за кредитним договором № 500750169 від 21.02.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» 3025,26 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ірина ХОМИК