Справа № 473/3350/24
РІШЕННЯ

іменем України

"03" вересня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Гоженко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на частку земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ

в червні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на частку земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 є власником 69/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0579 га, призначеній для його обслуговування. Право власності щодо ділянки зареєстроване за попередніми власниками будинку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на належну відчужувачу земельну ділянку, на якій вони розташовані та яка необхідна для їх обслуговування, позивач просив визнати його власником 69/100 частки земельної ділянки, площею 0,0579 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представниця адвокат Бінько М.А. не з`явилися, остання надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 визнала.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником 69/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного та зареєстрованого 17 травня 2000 року на Вознесенській філії Південної товарної біржі (рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 листопада 2015 року вказаний договір визнано дійсним).

Попереднім власником вказаної частки житлового будинку був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкова справа після його смерті не зареєстрована. Співвласником іншої частки житлового будинку (31/100) є ОСОБА_2 , яка набула право власності на неї, згідно договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу 19 липня 2007 року (попередній власник ОСОБА_5 ).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа після її смерті не зареєстрована.

Також з матеріалів справи вбачається, що вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0579 га, що призначена для обслуговування житлового будинку. Право власності щодо ділянки зареєстроване за попередніми власниками будинку ОСОБА_3 , ОСОБА_5 . На їх ім`я 22 жовтня 1993 року виконавчим комітетом Вознесенської міської ради був виданий державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1709.

Згідно ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час переходу права власності на частку будинку від первісного власника до позивача) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу (тобто, у містах для будівництва та обслуговування жилого будинку, будівель та споруд - не більше 0,1 га.), і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Земельна ділянка може знаходитись у спільній власності осіб з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ч. 1ст. 42 ЗК України 1990 року(чинної на час набуття спірного майна) громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Суд встановив, що на час виникнення спірних відносин законом було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами від відчужувача до набувача автоматично переходило і право власності або право користування земельною ділянкою, наданою відчужувачу для будівництва та обслуговування цього майна, без укладення окремого договору відносно ділянки. Можливість укладення між відчужувачем та набувачем окремого договору щодо права набувача на земельну ділянку на час розгляду справи втрачена. Реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням свідчить саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування будинку, який існував до його відчуження.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 є обґрунтованими, а його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання його власником спірного майна.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на частку земельної ділянки задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 69/100 частки земельної ділянки площею 0,0579 га, яка надана для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого 22 жовтня 1993 року виконавчим комітетом Вознесенської міської ради, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1709.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В.Лузан