Справа № 509/5334/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

за участі секретаря Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в с-щі Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання жилого будинку спільною сумісною власністю майна подружжя, визнання права власності на частину жилого будинку

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання жилого будинку спільною сумісною власністю майна подружжя, визнання права власності на частину жилого будинку, в якій зазначає про те, перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24.10.1987 року. На теперішній час Овідіопольським районним судом Одеської області розглядається цивільна справа № 509/4200/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Під час перебування у шлюбі сторонами був побудований житловий будинок з господарчими спорудами загальною площею 150.60 кв.м., житловою площею 58.50 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на жилий будинок було зареєстровано за ОСОБА_2 . В позовній заяві про розірвання шлюбу відповідач зазначив, що питання поділу спільного майна, яке придбане у шлюбі, не стоїть. Однак вона вважає, що таким чином відповідач не визнає її право на частину жилого будинку і тому вимушена звертатися до суду.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позову та просив суд розглянути справу без його участі.

Судом на підставі ч.1 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписульного технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали по справі, судом встановлено наступне.

Позивачка та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.10.1987року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 .

На теперішній час Овідіопольським районним судом Одеської області розглядається цивільна справа № 509/4200/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В період шлюбу подружжям за спільні кошти був побудований житловий будинок з господарчими спорудами загальною площею 150.60 кв.м., житловою площею 58.50 кв.м. Земельна ділянка, на якій розташований жилий будинок, знаходиться у комунальній власності Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області, не приватизована.

Право власності на цей жилий будинок було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.07.2007 року № 333, зареєстрованим у КП «Овідіопольське РБТІ» за № 15602713 від15.08.2007 року.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі такого поділу, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено законом або домовленістю між ними.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3ст. 372 ЦК України).

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідач визнав ту обставину, що в період шлюбу ними спільно був побудований спірний жилий будинок.

Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу жилий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 його частину та припиненню права власності на цю частину ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про визнання жилого будинку спільною сумісною власністю майна подружжя, визнання права власності на частину жилого будинку , знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований, в зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, як інвалід 2 групи, відповідно до положень п. 1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у разі задоволення позову, що складає 6388,62 грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,258,259,265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 150,60 кв.м., житловою площею 58,50 кв.м.

Визнати право власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 150,60 кв.м., житловою площею 58,50 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , водночас припинивши право власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на частину вказаного будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 6388,62 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі складання рішення у повному обсязі - з дня складання у повному обсязі.

Суддя: Кочко В.К.