печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5161/24-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Козлова Р.Ю.,

при секретарі Іваненку С.С.,

розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом, просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання на утримання його падчерки, неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 10 000 гривень, з урахуванням щорічної індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із даним позовом і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову, позивачка зазначила, що протягом 2006-2008 років вона та громадянин ОСОБА_4 перебували у фактичних шлюбних відносинах.Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах у Позивача та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дочка, ОСОБА_6 .Відсутність порозуміння у справах сім`ї призвели до втрати у позивача та ОСОБА_7 почуття любові та поваги один до одного внаслідок чого з січня 2009 року вони перестали підтримувати фактичні шлюбно-сімейні відносини та мешкати разом.

З моменту припинення фактичних шлюбних відносин по теперішній час неповнолітня дитина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Батько дитини проживає у Латвії і фактично не приймає участі у її вихованні та утриманні.

Разом з тим, у подальшому позивачка 24.11.2012 уклала шлюб із ОСОБА_2 , відповідачем по справі.

Під час перебування у шлюбі у позивачки та відповідача народились спільні діти, а саме: дочки, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 2263 від 25.09.2013, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ) та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис № 267 від 22.01.2016, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

У вересні 2016 року родині позивачка та відповідача надано статус багатодітної сім`ї.

З моменту укладення шлюбу між сторонами і по грудень 2023 року відповідач матеріально утримував (забезпечував) свою падчерку (неповнолітню дитину ОСОБА_10 ) та приймав активну участь у її вихованні.

Однак, у грудні 2023 року між позивачкою та відповідачем відбувся конфлікт, у тому числі в частині щодо способів та методів виховання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , її освіти та подальшого майбутнього, внаслідок чого відповідач відмовився у подальшому матеріально утримувати (забезпечувати) дитину, хоча має для цього об`єктивну можливість.

Разом з тим, внаслідок скрутного фінансового становища та труднощів у підприємницькій діяльності, на даний час позивачка не може самостійно утримувати свою дочку, неповнолітню дитину, ОСОБА_10 , не може забезпечити їй гармонійний розвиток, рівень життя достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку дитини, у зв`язку із чим позивачка вимушена звернутись до суду із цим позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання його падчерки.

У судове засідання позивачка не з`явилась, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі.

Відповідач у свою чергу направив заяву про повне визнання позову та заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши зміст поданих сторонами заяв по суті позову, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що протягом 2006-2008 років ОСОБА_1 та громадянин ОСОБА_4 перебували у фактичних шлюбних відносинах.Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах у позивачки та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна донька, ОСОБА_6 .

Як зазначила позивачка у своєму позові з січня 2009 року вони перестали підтримувати фактичні шлюбно-сімейні відносини та мешкати разом. З моменту припинення фактичних шлюбних відносин по теперішній час неповнолітня дитина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із позивакою.

У подальшому позивачка 24.11.2012 року уклала шлюб із ОСОБА_2 (актовий запис № 3146, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 ).

Під час перебування у шлюбі у сторін народились спільні діти, а саме: дочки, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 2263 від 25.09.2013, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ); 2. донька, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис № 267 від 22.01.2016, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначає, внаслідок скрутного фінансового становища та труднощів у підприємницькій діяльності, на даний час вона не може самостійно утримувати свою дочку, неповнолітню дитину, ОСОБА_10 , не може забезпечити їй гармонійний розвиток, рівень життя достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку дитини, у зв`язку із чим позивачка вимушена звернутись до суду із цим позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання його падчерки.

У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Описана диспозиція сказаної статті покладає обов`язок на батьків утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, батьком дитини про стягнення аліментів на користь якої заявлено вимогу є громадянин ОСОБА_4 а не відповідач, про що свідчить копія свідоцтва про встановлення батьківства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч.1 ст.42 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до положень СК України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідач не має кровного зв`язку з дочкою позивачки ОСОБА_11 , суд не вбачає підстав для задоволення позову шляхом покладання на нього обов`язку її утримання до повноліття, який у даному конкретному випадку Законом на нього не покладено.

Також позивачкою не надано суду документального підтвердження про удочеріння відповідачем своєї падчерки.

Згідно із ч.1 ст.82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності або добровільності їх визнання.

Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов визнання їх усіма учасниками справи та відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності.

При цьому якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Не дивлячись на визнання відповідачем позову у повному обсязі, з`ясувавши всі обставини даної справи, суд не вбачає підстав для прийняття такого визнання, оскільки воно буде порушувати інтереси відповідача шляхом покладення на нього обов`язку утримувати дитину до її повноліття, в той час як добровільне утримання відповідачем своєї падчерки може носити тимчасовий характер.

За наведених обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 80, 84,110,112, 113, 180, 181, 182, 183, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2,10,76-81, 141-142, 200, 263-265, 273, 430 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - залишити без задоволення.

Повне рішення суду складено 28 лютого 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя