Провадження №: 4-с/336/3/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Частюка В.О., заінтересована особа ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

Стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Частюка В.О. під час здійснення виконавчого провадження.

В заяві зазначила, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 51936895 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини доходу боржника, але не менш ніж тридцять відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 27 липня 2023 року за заявою ОСОБА_1 державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості, який стягувач отримала поштою 7 серпня 2023 року. За змістом вказаного розрахунку заборгованість станом на 1 червня 2023 року у платника аліментів відсутня. Такий висновок державного виконавця є хибним, оскільки під час здійснення розрахунку він не врахував тієї обставини, що протягом серпня 2022 року - червня 2023 року платник проходив військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 і отримував грошове забезпечення, тому невірно застосував відомості про середню заробітну плату для працівників відповідної місцевості. Державний виконавець всупереч вимог законодавства про виконавчу службу не витребував у боржника декларацію про доходи та майно боржника з зазначенням місця роботи, не перевірив майновий стан боржника, не виявив рахунки боржника, не витребував інформацію від Державної податкової служби, підрозділів Пенсійного фонду про місця роботи та отримуваних доходів, не вжив заходів щодо розшуку боржника, встановлення місця його роботи, не притягнув платника аліментів до відповідальності за ненадання виконавцю декларації та інформації про місце роботи та отримуваний дохід. Означені дії державний виконавець у відповідності до приписів ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» повинен був виконати протягом десяти днів з моменту відкриття виконавчого провадження, а в подальшому - проводити перевірку щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника не рідше одного разу на два тижні та не менше одного разу на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника, його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

У зв`язку з викладеним заявниця просить визнати неправомірними дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Частюка В. щодо невитребування декларації про доходи боржника, інформації про місце роботи (отримання доходу) ОСОБА_2 , невжиття заходів розшуку місця роботи боржника, непритягнення його до відповідальності (1); визнати недійсним та скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 27.07.2023 року у виконавчому провадженні № 51936895 (2).

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 23.08.2023 року скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання в справі.

В судове засідання заявник та її представник не з`явилися, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення скарги та її вирішення у їх відсутність.

Суб`єкт оскарження надав аналогічну в частині прохання про проведення судового розгляду без його участі заяву, а також письмові заперечення проти доводів скарги.

З заперечень державного виконавця випливає, що він не визнає скаргу з огляду на таке.

Згідно інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження 20 червня 2019 року державним виконавцем Токмацького відділу державної виконавчої служби винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника із зазначенням заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 7290 грн. 50 коп., яку направлено на виконання до товариства з обмеженою відповідальністю «Металкон плюс». 18 грудня 2020 року боржника звільнено з вказаного суб`єкта господарювання, як випливає з довідки № 22/12-20 від 22.12.2020 року. На підставі постанови від 07.09.2022 року виконавче провадження № 51936895 було передане на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 11 жовтня 2022 року на підставі інформації з Державної податкової служби про місце служби боржника до військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України державним виконавцем, чиї дії та бездіяльність оскаржуються, направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату із зазначенням заборгованості по виконавчому провадженню в сумі 37 541 грн. 49 коп. 20 грудня 2022 року на адресу військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України відділом державної виконавчої служби була направлена вимога державного виконавця, яка містила припис про здійснення утримання аліментів і з додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану. Станом на 28 липня 2023 року затребувана інформація до відділу виконавчої служби не надійшла, у зв`язку із чим державним виконавцем було повторно винесено вимогу про надання інформації про виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника, яку направлено до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. 12 вересня 2023 року до відділу надійшла довідка про доходи ОСОБА_2 за період з 25 липня 2022 року по 31 серпня 2023 року, на підставі якої державний виконавець здійснив розрахунок заборгованості по аліментам, розмір якої обчислювався сумою в 51114 грн. 89 коп. Наступний розрахунок, за яким розмір заборгованості зменшився до 10488 грн. 58 коп., було складено 27 вересня 2023 року. Станом на час звернення скаржниці до суду заборгованість утримана в повному обсязі. Що стосується оскаржуваного розрахунку заборгованості, він у відсутність інформації про розмір заробітку боржника у виконавчому провадженні правомірно складений у відповідності до вимог закону та «Інструкції з організації примусового виконання рішень», згідно з якою виконавець зобов`язаний обчислювати заборгованість з урахуванням інформації про середню заробітну плату працівників в даній місцевості.

Щодо тверджень про невжиття заходів розшуку місця роботи боржника, а також непритягнення його до відповідальності, державний виконавець зауважив, що порушень вимог статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» ним не було допущено, оскільки наступного дня після надходження виконавчого провадження до відділу державної виконавчої служби, а саме: 8 вересня 2022 року, він вжив заходів щодо отримання інформації про джерела доходів боржника та отримав інформацію про місце роботи ОСОБА_2 .

Відносно доводів скарги про невитребування у боржника декларації про доходи, вони є хибними, оскільки закон покладає на стягувача обов`язок надати декларацію про його доходи, про що виконавець зазначає у постанові про відкриття провадження. Що ж стосується виконавця, закон не містить такого його обов`язку, як висування боржнику вимоги про надання декларації.

Вимога про визнання неправомірним непритягнення боржника до відповідальності також не підлягає задоволенню, оскільки у відповідності до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз`яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування з заявою про вчинене правопорушення, що полягає в ухиленні боржника від сплати аліментів. Оскільки станом на 27 вересня 2023 року заборгованість ОСОБА_2 , розмір якої перевищував би суму відповідних платежів за три місяці, відсутня, у нього не було підстав роз`яснювати таке право стягувачу, а також самостійно ініціювати притягнення боржника до відповідальності.

Оскільки його дії у виконавчому провадженні ґрунтуються на законі, просить про відмову в задоволенні скарги.

Дослідивши надані сторонами фактичні дані, суд знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 519689 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини доходу боржника щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Примусове виконання рішень в Україні покладається, в тому числі, на державну виконавчу службу (ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження).

Меті дієвого виконання судових рішень підпорядковане впровадження сукупності дій визначених законом органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно Закону України «Про виконавче провадження», а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, як випливає із змісту статті 1 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і апогеєм захисту порушеного права.

Однією з засад виконавчого провадження є законність.

За змістом ч. 2 ст. 18 «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Процедура судового контролю за виконанням судових рішень внормована Розділом УП ЦПК України, саме в русло оскарження дій виконавця спрямовує заявник свої вимоги.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що предметом цього судового розгляду є з`ясування, чи діяв державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, а також, чи не порушено рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення право чи свободу учасника виконавчого провадження.

Підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця за змістом ст. 451 ЦПК України є сукупність таких складових, як: встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця (1) і порушення права сторони виконавчого провадження такими рішеннями, діями чи бездіяльністю (2).

Обов`язки виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, розв`язуючи цю скаргу, суд повинен, перш за все, встановити, чи відповідають вимогам законодавства прийняті державним виконавцем під час здійснення вказаного провадження рішення та виконавчі дії.

Особливості виконання рішень про стягнення аліментів внормовані як Законом України «Про виконавче провадження», так і «Інструкцією з організації примусового виконання рішень», затвердженою Наказом Міністерства юстиції України № 512/5, від 02.04.2012 року.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено порядок стягнення аліментів.

У відповідності до частини 1 вказаної статті порядок стягнення аліментів визначається законом.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку внормований статтею 195 СК, у відповідності до якої заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (частина 1 ст. 195 СК України).

Як слідує із частини другої вказаної статті, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Вирішуючи вимогу про визнання протиправними дій з застосування при обчислення заборгованості по аліментам показника середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, суд виходить з такого.

Як встановлено судом, одразу після прийняття виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки, а саме: 8 вересня 2022 року (тоді як виконавче провадження прийнято до виконання 7 вересня 2022 року), державним виконавцем, чиї дії оскаржуються, направлено запит до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржника-фізичної особи, який увінчався відповіддю ДФС про те, що боржник отримує дохід у військовій частині № НОМЕР_1 Національної гвардії України. У зв`язку з отриманням вказаної інформації 11 жовтня 2022 року до військової частини № НОМЕР_1 направлено постанову ВП № 51936895 про звернення стягнення на заробітну плату із зазначенням заборгованості, яка становила 37451 грн. 49 коп., якою (вимогою) військову частину зобов`язано надсилати щомісяця звіт про здійсненні відрахування з заробітної плати боржника. У зв`язку з невиконанням попередньої вимоги 20 грудня 2022 року на адресу військової частини скеровано нову вимогу, яка не була виконана до 12 вересня 2023 року, коли до відділу з військової частини надійшла довідка про доходи ОСОБА_2 за період з 25 лютого 2022 року по 31 серпня 2023 року, що і зумовило здійснення розрахунку заборгованості боржника з урахуванням фактично отриманого ним доходу, за яким ця заборгованість становила 51114 грн. 89 коп.

У зв`язку з викладеним суд доходить висновку, що складання розрахунку з застосуванням відомостей про показники середньої заробітної плати працівника для даної місцевості у відсутність відомостей про розмір заробітної плати є таким, що не посягає на вимоги закону про порядок визначення заборгованості з виплати аліментів.

При цьому суд враховує, що одразу по мірі отримання довідки про доходи боржника державним виконавцем був здійснений новий розрахунок заборгованості з урахуванням відомостей про фактичні доходи ОСОБА_2 за час його служби у військовій частині № НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Встановлені судом фактичні обставини спростовують і доводи скарги про неправомірне невжиття заходів щодо розшуку боржника та місця його роботи, оскільки, як вже зазначено судом, одразу після прийняття виконавчого провадження, а саме: наступного дня, державний виконавець здійснив заходи щодо з`ясування питання про наявність у боржника доходів, а отримавши інформацію про працевлаштованість ОСОБА_2 , вжив згаданих заходів для звернення стягнення на заробітну плату боржника.

Твердження скарги про неправомірність бездіяльності, що полягає у невитребуванні декларації про доходи, також є неспроможними, так як подання декларації про доходи протягом п`яти робочих днів після відкриття провадження в силу пункту 3 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» є обов`язком боржника, який не кореспондується з обов`язком державного виконавця вимагати таку декларацію.

Відкидаючи цю вимогу, суд, крім наведених міркувань, звертає увагу і на те, що означене виконавче провадження було відкрито 20 червня 2019 року Токмацьким відділом державної виконавчої служби, а, як зазначено в законі, обов`язок боржника подати виконавцю декларацію про доходи наступає саме після відкриття виконавчого провадження.

Що стосується доводів скарги про неправомірність бездіяльності виконавця, що виразилась у незастосуванні заходів щодо притягнення боржника до відповідальності за несплату аліментів, суд виходить з такого.

Заявниця не зазначає, до якої саме виду юридичної відповідальності належить притягнути боржника, тому суд оцінює всі види такої відповідальності, передбачені законом.

Частина 10 статті 71 СК України встановлює обов`язок державного виконавця скласти протокол за ознаками статті 1831 КУпАП, якою встановлено відповідальність за несплату аліментів.

Диспозиція частини першої вказаної статті передбачає відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відсутність заборгованості, розмір якої дорівнює означеному в частині першій ст. 1831 КУпАП, не породжує вказаного обов`язку державного виконавця, тому твердження про непритягнення боржника до відповідальності за вказаною нормою законодавства про адміністративні правопорушення є неспроможними.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз`яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів, випливає з частини 11 статті 71Закону «Про виконавче провадження».

З наведеного положення законодавства слідує, що наявність заборгованості зі сплати аліментів, більшої ніж сума відповідних платежів за три місяці, є лише підставою для роз`яснення стягувачу її (його) права на подання до органів досудового розслідування повідомлень про вчинене кримінальне правопорушення, проте закон не покладає на державного виконавця обов`язку подавати таку заяву за власною ініціативою.

За змістом ст. 71 Закону державний виконавець пов`язаний обов`язком притягнення боржника зі сплати аліментів до майнової відповідальності у вигляді штрафу, проте суд не задовольняє вимогу скарги про неправомірність не застосування цього заходу впливу, оскільки в силу ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» такий обов`язок виникає за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, за два роки, за три роки, між тим розмір заборгованості, що певний час існувала у боржника в цьому виконавчому провадженні, не обчислювався означеними сумами, тобто був значно меншим.

Як випливає із змісту ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги, а відповідно до ч. 2 цієї статті у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає неправомірними рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оскільки законом встановлений спосіб поновлення права особи шляхом визнання дій виконавця неправомірними, не вбачаючи в діях, бездіяльності та рішеннях виконавця при здійсненні виконавчого провадження ознак неправомірного посягання на права заявника, суд не вбачає підстав для задоволення скарги в цій частині.

Керуючись ст. ст. 447-451, 260, 352-355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Частюка Віталія Олександровича, 69095, м. Запоріжжя, вул. Приходська, 58, , залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.

Суддя О.В. Щаслива