Єдиний унікальний номер судової справи: 482/989/15-ц
Провадження 22-з/812/25/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

(додаткова)

24 квітня 2024 року м. Миколаїв справа №482/989/15-ц

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Камінською Мариною Ігорівною, на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Демінської О.І. в приміщенні того ж суду, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,

встановив:

18 серпня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому документі та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2021 року заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено частково.

Постановлено замінити стягувача у виконавчому листі з виконання рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області по справі № 482/989/15-ц від 03 листопада 2015 року за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 40303,36 дол. США, що еквівалентно згідно курсу НБУ на 18 травня 2015 року, 834208,70 гривень - загальної заборгованості по кредитному договору № 08/10/2007/840 К2739 від 12 жовтня 2007 року, що складається з: 36513,54 дол. США, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 18 травня 2015 року - 755766,09 грн. заборгованості за кредитом, 3198,13 дол. США, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 18 травня 2015 року - 66195,67 грн. заборгованості за відсотками, 591,69 дол. США, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 18 травня 2015 року - 12246,94 грн. пені за несвоєчасне виконання вимог кредитного договору, з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

У задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Камінську М.І., подав апеляційну скаргу, де посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні обставинам справи, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині задоволення заяви ТОВ «ФК «Діпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчому листі, а в іншій частині залишити ухвалу суду без змін, судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на заявника.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», посилаючись на необґрунтованість її доводів, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін. Крім того, у відзиві зазначено, що товариством будуть подані документи щодо розміру понесених витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн у строки передбачені частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Камінською М.І. залишено без задоволення, а ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2021 року в оскаржуваній частині - без змін.

09 квітня 2024 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» надіслало поштовим відправленням заяву про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства 9500 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Перевіривши матеріали справи та доводи заяви, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Згідно з пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-V «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16 (провадження № 61-21197св19).

Як вбачається з матеріалів справи, представником ТОВ « ФК «Дніпрофінансгруп» - у справі був адвокат Чміль Ю.В., яка діяла на підставі ордеру серії АЕ № 1244471 та договору про надання правової допомоги № 02/01-24 від 02 січня 2024 року (а.с. 199-202, 204).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» зробило заяву про компенсацію судових витратта зазначило, що товариством будуть подані документи щодо розміру понесених витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн у строки передбачені частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду 08 квітня 2024 року при з`ясуванні думки учасників справи щодо заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про стягнення витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_1 - адвокат Камінська М.І. заперечувала проти задоволення заяви, вказавши на не співмірність розміру таких судових витрат, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання.

На підтвердження понесення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» витрат на правничу допомогу суду апеляційної інстанції було надано акт від 09 квітня 2024 року про надання правничої допомоги до договору про надання правової допомоги №02/01-24 від 02 січня 2024 року. Згідно акту вартість послуг адвоката становить 9500 грн та складається з ознайомлення з матеріалами справи за наданим клієнтом пакетом документів, аналізу наданих документів, ознайомлення із судовою практикою та визначення перспективи справи (3 год.) - 4500 грн, складання позовної заяви - 5000 грн.

Вирішуючи чи є розмір витрат стягувача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, колегія суддів враховує, що складення відзиву на апеляційну скаргу не потребує додаткового правового аналізу з боку адвоката та формування правової позиції, судова практика вирішення ініційованого процесуального питання є сталою.

Отже, дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення та додані до неї документи, колегія суддів вважає, що розмір заявлених ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» витрат на правову (правничу) допомогу, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною роботою у суді апеляційної інстанції, отже їх розмір є необґрунтованим у зазначеній вище частині.

Колегія суддів звертає увагу, що у даній справі позовна заява подавалась ПАТ КБ «Надра», а тому витрати Товариства у розмірі 5000 грн за складання позовної заяви є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Ураховуючи наведене, оцінивши подані стягувачем докази на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин даної справи, заяви представника боржника про неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, колегія суддів дійшла висновку, що витрати ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції, підлягають задоволенню частково у сумі 1000 грн, які складаються з витрат на ознайомлення з матеріалами справи за наданим клієнтом пакетом документів, аналізу наданих документів, ознайомлення із судовою практикою та визначення перспективи справи.

Враховуючи викладене, а також положення статті 270 ЦПК України, заява ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню із стягненням з боржника на користь стягувача 1000 грн витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 270, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» 1000 (одну тисячу) гривень відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надану у суді апеляційної інстанції.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

О.В. Локтіонова

Повний текст постанови складено 24 квітня 2024 року.