ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня2024 року

м. Київ

справа № 953/1091/22

провадження № 61-16870св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом)- Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕГУРА-КЕПІТАЛ»,

треті особи:арбітражні керуючі Самойленко Ольга Миколаївна, Лялюк Василь Михайлович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року у складі судді Власової Ю. Ю. та постанову Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Бурлаки І. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕГУРА-КЕПІТАЛ» (далі - ТОВ «СЕГУРА-КЕПІТАЛ») про визнання відсутніми права іпотеки за договорами іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 01 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» ) укладено Генеральну кредитну угоду № 703, в рамках якої, з ним були укладені кредитні договори від 07 лютого 2008 року № 010-2/07/-01-0098-08, від 01 жовтня 2007 року № 010-2/07/1-1071-07, від 14 грудня 2007 року № 010-2/07/1-1320-07, від 12 червня 2007 року № 010-2/07/-01-700-07.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору від 01 жовтня 2007 року № 010-2/07/1-1071-07 ОСОБА_3 передано в іпотеку нежитлову будівлю за літ. «А-3», загальною площею 1 490,6 кв. м на АДРЕСА_1 (далі - нерухоме майно № 1) (договір іпотеки від 01 жовтня 2007 року № 703/1-07).

12 червня 2007 року на підставі договору іпотеки для забезпечення виконання умов кредитного договору від 12 червня 2007 року ОСОБА_4 передала в іпотеку нежитлові приміщення 2-го поверху № № 60, 63 літ. «А-5», загальною площею 146,8 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (далі - нерухоме майно № 2).

Пізніше, власником нерухомого майна № 1 стала ОСОБА_5 , а власником нерухомого майна № 2 - ОСОБА_6 . Це майно вони набули на прилюдних торгах, у межах банкрутства фізичних осіб - підприємців (далі - ФОП) ОСОБА_3 та ОСОБА_4

27 листопада 2012 року між нею та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав їй в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно № 2.

12 грудня 2012 року між нею та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно № 1.

14 лютого 2013 року право власності на нерухоме майно № 1 на підставі договору про задоволення вимог зареєстровано за нею.

21 лютого 2013 року за договором про задоволення вимог вона набула права власності на нерухоме майно № 2.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2016 року та постановою Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 640/19896/13-ц вона була визнана добросовісним набувачем нерухомого майна у зв`язку із чим позов АТ «Райффайзен Банк» про звернення стягнення на підставі статті 23 Закону України «Про іпотеку» на майно, що належне їй на праві власності, залишено без задоволення.

Судами було встановлено відсутність правових підстав для визнання її іпотекодавцем та звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вона набула право власності на спірне майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень, тобто з прилюдних торгів, у період припинення обтяжень за договором іпотеки. На час укладання договорів купівлі-продажу спірного майна запис про обтяження майна іпотекою було виключено з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, тому до спірних правовідносин не може застосовуватись стаття 23 Закону України «Про іпотеку», так як під час переходу до заявника права власності на спірну квартиру вона предметом іпотеки не була.

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3

14 січня 2022 року від ТОВ «СЕГУРА КАПІТАЛ» нею отримано два листа вимоги про погашення заборгованості за генеральною кредитною угодою від 01 жовтня 2007 року та укладених у її межах кредитного договору від 07 лютого 2008 року, кредитного договору від 07 від 01 жовтня 2007 року, кредитного договору від 14 грудня 2007 року та кредитного договору від 12 червня 2007 року, що були укладені з позичальником ОСОБА_3 .

Вважала, що вона є добросовісним набувачем (власником) нерухомого майна, право власності якої вільне від обтяжень та зобов`язань, згоду на передачу належного їй нерухомого майна в іпотеку не надавала та майновим поручителем за зобов`язаннями будь-яких осіб не виступала.

Вказала, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнень, ОСОБА_2 просила суд визнати відсутнім права іпотеки за договором іпотеки від 01 жовтня 2007 року та за договором іпотеки від 12 червня 2007 року.

У червні 2023 року ТОВ «СЕГУРА-КЕПІТАЛ» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , треті особи: арбітражні керуючі Самойленко О. М. та ОСОБА_7 , про поновлення запису про іпотеку.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що між ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Генеральну кредитну угоду № 703 від 01 жовтня 2007 року, кредитний договір від 01 жовтня 2007 року № 010-2/07/1-1071-07, відповідно до якого, банк надав кредит у розмірі 571 400 долар США строком до 01 жовтня 2017 року зі сплатою 11,5 % річних, кредитний договір від 14 грудня 2007 року № 010-1/07/1-1320-07, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 396 600 долари США строком до 14 грудня 2017 року зі сплатою 12 % річних, кредитний договір від 07 лютого 2008 року № 010-2/07-01-0098-08, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 213 250 долари США строком до 01 лютого 2018 року зі сплатою 12,25 % річних.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань, між ОСОБА_3 та банком було укладено іпотечний договір від 01 жовтня 2007 року № 703/1-07, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л. В., реєстровий запис № 5727, відповідно до якого у заставу банку передано нерухоме майно № 1.

12 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір від 12 червня 2007 року № 010-2/07/1-700-07, відповідно до якого, банк надав кредит у розмірі 344 000 долари США строком до 12 травня 2017 року зі сплатою 11 % річних.

У цей же день з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, між банком та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір від 12 червня 2007 року № 010-2/07/1-700/1-07, за яким остання передала в іпотеку нерухоме майно № 2.

Постановою Господарського суду Харківської області від 24 квітня 2012 року у справі № 5023/1668/12 ФОП ОСОБА_3 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

18 травня 2012 року проведено аукціони з продажу нерухомого майна № 1, переможцем якого стала ОСОБА_5

18 травня 2012 року між ліквідатором ФОП ОСОБА_3 арбітражним керуючим Самойленко О. М. та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1.

Постановою Господарського суду Харківської області від 24 квітня 2012 року у справі № 5023/1704/12 ФОП ОСОБА_4 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

18 травня 2012 року проведено аукціон з продажу нерухомого майна № 2, переможцем аукціону стала ОСОБА_8

18 травня 2012 року між ліквідатором ФОП ОСОБА_4 арбітражним керуючим Самойленко О. М. та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15 вересня 2017 року у справі № 5023/1704/12 визнано недійсними результати аукціону з продажу нерухомого майна № 2.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 15 листопада 2018 року у справі № 5023/1668/12 визнано недійсними результати аукціону з продажу нерухомого майна № 1.

08 грудня 2016 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК» (далі - ПАТ «ВЕКТОР БАНК») укладено договори факторингу, за яким останнє набуло права вимоги за Генеральною кредитною угодою від 01 жовтня 2007 року № 703 та кредитним договором від 01 жовтня 2007 року № 010-2/07/1-1071-07, кредитним договором від 14 грудня 2007 року № 010-1/07/1-1320-07, кредитним договором від 07 лютого 2008 року № 010-2/07-01-0098-08, кредитним договором від 12 червня 2007 року № 010-2/07/1-700-07. У цей же день ПАТ «ВЕКТОР БАНК» відступлено право за іпотечними договорами від 01 жовтня 2007 року № 703/1-07 та від 12 червня 2007 року № 010-2/07/1-700/1-07.

08 грудня 2016 року між ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ» (далі - ТОВ «ФК «ФОРІНТ») укладено договори факторингу, за яким відступлено права вимоги за вказаними угодами.

26 вересня 2018 року між ТОВ «ФК «ФОРІНТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» (далі - ТОВ «ФК «Алькор Інвест») укладено договір факторингу, за яким останній набув права вимоги за Генеральною кредитною угодою від 01 жовтня 2007 року № 703 та кредитним договором від 01 жовтня 2007 року № 010-2/07/1-1071-07, кредитним договором від 14 грудня 2007 року № 010-1/07/1-1320-07, кредитним договором від 07 лютого 2008 року № 010-2/07-01-0098-08, кредитним договором від 12 червня 2007 року № 010-2/07/1-700-07. У цей же день ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» відступило право за іпотечним договором від 01 жовтня 2007 року № 703/1-07 та від 12 червня 2007 року № 010-2/07/1-700/1-07.

У подальшому права вимоги за вказаними правочинами 11 вересня 2019 року набуло ТОВ «СЕГУРА-КАПІТАЛ».

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09 грудня 2021 року закрито провадження у справі № 5023/1668/12 про неплатоспроможність ФОП ОСОБА_3 та скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів. На підставі даної ухвали у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки поновлено запис про іпотеку.

Вважало, що товариство є іпотекодержателем майна, переданого ОСОБА_9 та ОСОБА_4 в іпотеку.

Ураховуючи наведене, ТОВ «СЕГУРА-КЕПІТАЛ» просило суд поновити у державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на нерухоме майно записи про іпотеку нерухомого майна № 1 та нерухомого майна № 2.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 червня 2023 року позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ТОВ «СЕГУРА-КЕПІТАЛ» об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ТОВ «СЕГУРА-КЕПІТАЛ» задоволено.

Поновлено запис про іпотеку у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на нерухоме майно: нежитлову будівлю в літері «А-3», загальною площею 1 490,6 кв. м, що розташована на АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0,2469 га з кадастровим номером: :02:021:003.

Поновлено запис про іпотеку у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на нерухоме майно: нежитлові приміщення 2-го поверху № 60, 63 в літері «А-5», загальною площею 146,8 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що оскільки до ОСОБА_10 перейшло право власності на предмет іпотеки, вона набула статус іпотекодавця та всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки, тому підстави для припинення іпотеки відсутні, а записи про іпотеку підлягають поновленню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року в частині поновлення запису про іпотеку у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на нерухоме майно: нежитлову будівлю в літері «А», загальною площею 1490,6 кв. м, що розташована на АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0,2469 га з кадастровим номером: :02:021:003 скасовано, закрито провадження у справі в цій частині.

Роз`яснено сторонам, що розгляд справи в цій частині віднесено до юрисдикції господарського суду та те, що протягом десяти днів з дня отримання постанови сторони мають право звернутися до Харківського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки сторонами Генеральної угоди від 01 жовтня 2007 року № 703 були ФОП ОСОБА_3 та юридична особа ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», то спір щодо дійсності іпотеки за іпотечним договором від 01 жовтня 2007 року № 703/1-07, укладеним для забезпечення виконання основного зобов`язання, має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Щодо вирішення спору в частині дійсності іпотеки за договором від 12 червня 2007 року № 010-2/07/1-700/1-07, укладеним між ОСОБА_4 та банком, апеляційний суд погодився з висновками районного суду, вказавши, що у разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно. У такому випадку у разі невиконання позичальником своїх кредитних зобов`язань іпотекодержатель у силу частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» має право задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна шляхом заявлення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки до особи, яка є власником іпотечного майна на момент заявлення таких вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2023 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року, постанову Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ТОВ «СЕГУРА-КЕПІТАЛ» відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкових висновків щодо віднесення частини позовних вимог до господарського судочинства. Вважає, що вона звернулася до суду, як фізична особа, з позовом на захист свого цивільного права.

Судами не враховано обставин, встановлених у рішенні Київського районного суду міста Харкова від 12 січня 2016 року у справі № 640/19896/13-ц в якому вона визнана особою, яка набула право власності на майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень та є добросовісним набувачем, і це майно не може бути витребуване у неї.

У ході розгляду справи № 5023/1668/12 про банкрутство ФОП ОСОБА_3 постановою Східного апеляційного господарського суду від 02 листопада 2022 року встановлено, що ТОВ «СЕГУРА КАПІТАЛ» не є забезпеченим кредитором, оскільки право вимоги у порядку визначеному статтею 24 Закону України «Про іпотеку» за договорами іпотеки: від 01 жовтня 2007 року та від 12 червня 2007 року не відступалось. Також судом зазначено, що відповідно до вимог статті 16 ЦК України законодавцем не передбачений такий спосіб захисту, як поновлення іпотеки, крім того, питання відновлення іпотеки стосується виключно власника майна - ОСОБА_3 , який помер та у якого припинилась цивільна та цивільно-господарська процесуальна дієздатність, та іпотекодержателя, яким ТОВ «СЕГУРА КАПІТАЛ» не є.

Вказує, що вона є добросовісним набувачем і не повинна перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. Вона добросовісно покладалася на ці відомості та набула право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень у зв`язку із чим право іпотеки припиняється, а відомості про іпотеку поновленню не підлягають. Посилається на відповідну практику Верховного Суду.

Вважає, що позовні вимоги ТОВ «СЕГУРА КАПІТАЛ» за зустрічним позовом вже були предметом судового розгляду у справі № 5023/1668/12, проте товариство повторно звертається з вимогою про обтяження майна.

Вказує, що боржник помер, а тому кредитор може звертатися з вимогами про виконання його зобов`язань виключно до спадкоємців, а вона, як власник майна, яке раніше передавалося в іпотеку, не надавала погодження на майнову поруку за борги ОСОБА_3 , тому іпотека за спірними іпотечними договорами у будь-якому разі припинилася. Посилається на відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду.

Крім того, вважає, що позивачем за зустрічним позовом пропущено строк позовної давності, про що нею було заявлено в суді першої інстанції.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2024 року ТОВ «СЕГУРА-КЕПІТАЛ», подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені в ній доводи не спростовують правильність постанови апеляційного суду, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції-без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

05 січня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 лютого 2024 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

01 жовтня 2007 року між ФОП ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено Генеральну кредитну угоду від 01 жовтня 2007 року № 703, у межах якої було укладено кредитний договір від 01 жовтня 2007 року № 010-2/07/1-1071-07, відповідно до якого банк надав кредит у розмірі 571 400 доларів США строком до 01 жовтня 2017 року зі сплатою 11,5 % річних, кредитний договір від 14 грудня 2007 року № 010-1/07/1-1320-07, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 396 600 доларів США строком до 14 грудня 2017 року зі сплатою 12 % річних, кредитний договір від 07 лютого 2008 року № 010-2/07-01-0098-08, відповідно до якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 213 250 доларів США, строком до 01 лютого 2018 року зі сплатою 12,25 % річних.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за генеральною кредитною угодою між ФОП ОСОБА_3 та банком було укладено іпотечний договір від 01 жовтня 2007 року № 703/1-07, предметом якого, з урахуванням додаткових договорів, є нежитлова будівля в літері «А-3» загальною площею 1 490,6 кв. м на АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0,2469 га за кадастровим номером: :02:021:003 договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Єніною Л. В., реєстровий запис № 5727.

12 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір від 12 червня 2007 року № 010-2/07/1-700-07, відповідно до якого банк надав кредит у розмірі 344 000 доларів США строком до 12 травня 2017 року зі сплатою 11 % річних.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ОСОБА_4 та банком, укладено іпотечний договір від 12 червня 2007 року № 010-2/07/1-700/1-07, за яким в іпотеку передано нежитлові приміщення 2-го поверху № 60, 63 в літері «А-5» загальною площею 146,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 . Договір посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Клопотовою Л. Ю. реєстровий запис № 2588.

Постановою Господарського суду Харківської області від 24 квітня 2012 року у справі № 5023/1668/12 ФОП ОСОБА_3 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 15 листопада 2018 року у справі № 5023/1668/12 визнано недійсними результати аукціону з продажу нерухомого майна № 1.

З огляду на вказану постанову 18 травня 2012 року проведено аукціон з продажу нерухомого майна № 1, переможцем аукціону стала ОСОБА_5 . У цей же день між нею та ліквідатором ФОП ОСОБА_3 арбітражним керуючим Самойленко О. М. укладено договір купівлі-продажу вказаної нежитлової будівлі.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09 грудня 2021 року закрито провадження у справі № 5023/1668/12 про неплатоспроможність ФОП ОСОБА_3 та скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду Харківської області від 24 квітня 2012 року у справі № 5023/1704/12 ФОП ОСОБА_4 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15 вересня 2017 року у справі № 5023/1704/12 визнано недійсними результати аукціону з нерухомого майна № 2, який проведено Українською універсальною біржою в рамках процедури ліквідації ФОП ОСОБА_4 та оформлений протоколом проведення аукціону № 1 від 18 травня 2012 року з продажу нерухомого майна № 2; визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 18 травня 2012 року, укладений між ліквідатором ФОП ОСОБА_4 арбітражним керуючим Самойленко О.М. та ОСОБА_8 з продажу нерухомого майна № 2, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гуревічовим О. М. та зареєстрований за № 372.

З огляду на вказану постанову 18 травня 2012 року проведено аукціон з продажу нерухомого майна № 2, переможцем аукціону стала ОСОБА_8 . У цей самий день між нею та ліквідатором ФОП ОСОБА_4 арбітражним керуючим Самойленко О. М. укладено договір купівлі-продажу вказаних нежитлових приміщень.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09 грудня 2021 року закрито провадження у справі № 5023/1704/12 про неплатоспроможність ФОП ОСОБА_4 та скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів.

08 грудня 2016 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ВЕКТОР БАНК» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого останній набув права вимоги за кредитними договорами згідно з додатком до договору, у тому числі й за Генеральною кредитною угодою від 01 жовтня 2007 року № 703, а саме кредитним договором від 01 жовтня 2007 року № 010-2/07/1-1071-07, кредитним договором від 14 грудня 2007 року № 010-1/07/1-1320-07, кредитним договором від 07 лютого 2008 року № 010-2/07-01-0098-08 та кредитним договором від 12 червня 2007 року № 010-2/07/1-700-07. У цей же день між сторонами укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами від 12 червня 2007 року № 010-2/07/1-700/1-07 та від 01 жовтня 2007 року № 703/1-07, відповідно до якого, ПАТ «ВЕКТОР БАНК» набув статусу іпотекодержателя.

08 грудня 2016 року ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРІНТ» укладено договір факторингу, за яким товариство набуло право вимоги за вказаними договорами.

26 вересня 2018 року між ТОВ «ФК«ФОРІНТ» та ТОВ «ФК «Алькор Інвест» укладено договір факторингу, предметом якого є вищевказані договори.

11 вересня 2019 року між ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та ТОВ «СЕГУРА-КАПІТАЛ» укладено договір факторингу, за яким відповідачем набуто право вимоги за вказаними кредитними договорами.

07 квітня 2020 року ТОВ «ФК «Алькор Інвест» на підставі договору факторингу від 26 вересня 2018 року уклало з ТОВ «СЕГУРА-КАПІТАЛ» договір відступлення прав, за яким передало право вимоги за вказаними іпотечними договорами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 .

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 12 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2016 року та постановою Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 640/19896/13-ц позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання наступного набувача іпотекодавцем та звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення.

Судом касаційної інстанції зроблено висновок, що спірне іпотечне майно було відчужене у процесі ліквідаційної процедури боржника, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності воно обтяженим іпотекою не було, а тому ОСОБА_5 , як власник квартири, не набула статусу іпотекодавця.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на нерухоме майна № 1 та нерухоме майно № 2зареєстровано за ОСОБА_1 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21), від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21), від 04 липня 2023 року у справі № 570/3891/14 (провадження № 14-44цс22), від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 (провадження № 12-45гс2), від 31 серпня 2023 року у справі № 640/26320/20 (провадження № 11-97апп23), від 04 жовтня 2023 року у справі № 906/1026/22 (провадження № 12-33гс23) та постановах Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 922/643/19, від 10 грудня 2019 року у справі № 910/6365/19, від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17 (провадження № 61-26396св18), від 19 грудня 2019 року у справі № 916/1041/17, від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17 (провадження № 61-19719св19), від 28 січня 2020 року у справі № 917/1335/18, від 02 лютого 2023 року у справі № 5023/1668/12, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, а постанова апеляційного суду відповідає не повністю.

Щодо позовних вимог позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ТОВ «СЕГУРА-КЕПІТАЛ», які стосуються права на іпотеку за договором іпотеки від 01 жовтня 2007 року № 703/1-07 (нерухоме майно № 1)

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці, відносяться до юрисдикції господарських судів (пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц (провадження № 14-40цс18) зазначено, що з дати набрання чинності ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) вказано, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З дати набрання чинності ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 910/9362/19 (провадження № 12-180гс19) зроблено висновок, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18).

Велика Палата Верховного Суду додатково звертає увагу на те, що положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2022 року в справі № 345/1537/21 (провадження № 14-41цс22) вказано, що частина перша статті 19 ЦПК України встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У пункті 1 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: - справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» спір щодо правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду, якщо таке основне зобов`язання є господарським і спір щодо нього підлягає розгляду за правилами господарського судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №753/12916/15-ц).

Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина перша та друга статті 414 ЦПК України).

Однією з підстав закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Спір у цій частині виник щодо дійсності іпотеки за іпотечним договором від 01 жовтня 2007 року № 703/1-07, укладеним для забезпечення виконання основного зобов`язання - Генеральної угоди від 01 жовтня 2007 року № 703 та укладеними в її межах правочинами. Сторонами основного зобов`язання є юридична особа ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ФОП ОСОБА_3 .

Суд апеляційної інстанції, вказавши, що ОСОБА_1 звернулася з позовом у січні 2022 року, а ТОВ «СЕГУРА-КЕПІТАЛ» із зустрічним позовом у червні 2022 року, тобто після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», дійшов правильного висновку, що спір у цій частині віднесено до господарського судочинства, тому провадження у справі в цій частині необхідно закрити.

Доводи касаційної скарги про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються захисту її цивільного права, тому повинні розглядатися у межах цивільного судочинства, є безпідставними, оскільки у вказаній частині спір стосується прав та обов`язків за правочином, укладеним для забезпечення виконання кредитних договорів, сторонами яких є юридична особа та ФОП. У цьому випадку суб`єктний склад сторін договору іпотеки від 01 жовтня 2007 року № 703/1-07, відповідно до якого в іпотеку було передано нерухоме майно № 1, яке зараз належить ОСОБА_1 , не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду зазначених позовних вимог, що відповідає наведеним вище правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Разом з тим, дійшовши у мотивувальній частині постанови правильних висновків про необхідність закриття провадження у справі у цій частині, як щодо позову ОСОБА_1 , так і щодо зустрічного позову ТОВ «СЕГУРА-КЕПІТАЛ», суд апеляційної інстанції помилково у резолютивній частині постанови зазначив про скасування та закриття провадження у справі лише щодо позовних вимог зустрічного позову ТОВ «СЕГУРА-КЕПІТАЛ», які стосуються нерухомого майна № 1.

Згідно із частиною четвертою статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Ураховуючи наведене, постанову апеляційного суду у зазначеній частині необхідно змінити, зазначивши про закриття справи також у частині позовних вимог ОСОБА_1 , які стосуються прав іпотеки за договором іпотеки від 01 жовтня 2007 року.

Щодо позовних вимог позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ТОВ «СЕГУРА-КЕПІТАЛ», які стосуються права на іпотеку за договором іпотеки від 12 червня 2007 року № 703/1-07 (нерухоме майно № 2)

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання.

Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що в разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформацію про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця.

Отже, у разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя, шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності.

Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

У разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно. У такому випадку у разі невиконання позичальником своїх кредитних зобов`язань іпотекодержатель у силу частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» має право задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна шляхом заявлення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки до особи, яка є власником іпотечного майна на момент заявлення таких вимог.

Пославшись на вказані норми матеріального права та наведені правові висновки, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, про те, що до ОСОБА_1 , яка на час розгляду справи є власником нерухомого майна № 2, яке раніше було передано в іпотеку за договором іпотеки від 12 червня 2007 року, перейшли всі обов`язки іпотекодавця за цим договором, а зазначене майно залишається в статусі іпотечного, тому у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій частині слід відмовити, а зустрічний позов ТОВ «СЕГУРА-КЕПІТАЛ» підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційний суд послався на правові висновки Верховного Суду про те, що у разі відчуження іпотечного майна вимога іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки має бути заявлена до особи, яка є власником такого майна на момент подання позову (постанови: від 07 травня 2019 року у справі № 926/3371/17, від 23 січня 2020 року у справі № 916/2558/18, від 18 квітня 2019 року у справі № 15/5009/1800/11, від 05 травня 2020 року у справі № 161/6253/15-ц).

Проте, з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна, виходячи з такого.

Частиною першою статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно із частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За правилами статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закон України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Припинення поруки та іпотеки визначені ЦК України та Законом України «Про іпотеку».

Так, у статті 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

За правилами статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі:

1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою;

2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави;

3) реалізації предмета застави;

4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов`язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов`язаний негайно повернути його заставодавцеві.

Припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації боржника - юридичної особи, яка виступає боржником у такому зобов`язанні, не припиняє права застави (іпотеки) на майно, передане в заставу боржником та/або майновим поручителем такого боржника, якщо заставодержатель до ліквідації боржника - юридичної особи реалізував своє право щодо звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) шляхом подання позову або пред`явлення вимоги.

Схожа за замістом норма міститься у Законі України «Про іпотеку», зокрема стаття 17 регламентує, що іпотека припиняється у разі:

припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору недійсним;

знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

з інших підстав, передбачених цим Законом.

При цьому спільну підставу для припинення поруки та застави (іпотеки) законодавець визначив у частині першій статті 523 ЦК України, відповідно до якої порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

Заміна боржника може відбуватися з різних підстав, у тому числі й з незалежних від нього, зокрема у результаті його смерті.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора стягує заборгованість в межах вартості майна, одержаного у спадщину (стаття 1282 ЦК України).

За змістом зазначеної норми у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який відповідає перед кредитором в межах вартості одержаного у спадок майна.

Слід наголосити, що зобов`язання за договором поруки нерозривно пов`язані з особою боржника, тому у разі смерті цього боржника, кредитор, який хоче задовольнити свої вимоги, повинен отримати від поручителів померлого та/або іпотекодавців відповідну згоду забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем).

У разі отримання такої згоди правовідносини поруки/іпотеки за своїм змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

У разі ж недосягнення згоди і неотримання кредитором згоди поручителя та/або іпотекодавця забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем), порука та/або іпотека визнаються припиненими.

Такі правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 570/3891/14 (провадження № 14-44цс22).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У цій справі було встановлено, що боржник за основним договором - кредитним договором від 12 червня 2007 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а нинішній власник нерухомого майна № 2, яке було раніше передано в іпотеку для забезпечення виконання зобов`язань боржника за вказаним кредитним договором - ОСОБА_1 , не надавала згоди кредитору забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником/боржниками (спадкоємцем/спадкоємцями), тому її майнова порука (іпотека) припинилася.

Згідно із частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки у справі немає необхідності встановлювати додаткові обставини справи, при цьому суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення у цій частині з порушенням норм матеріального права, Верховний Суд вважає за необхідне скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій у зазначеній частині та ухвалити нове судове рішення у цій частині про задоволення позовуОСОБА_1 тавідмову у задоволенні зустрічного позову ТОВ «СЕГУРА-КЕПІТАЛ».

Щодо судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з підпунктом «б» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Враховуючи, що колегія суддів скасовує судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в зазначеній частині та задовольняє одну позовну вимогу ОСОБА_1 немайнового характеру, то з ТОВ «СЕГУРА-КЕПІТАЛ» на її користь підлягають стягненню витрати на сплату судового збору за цю вимогу, а саме: за подання позовної заяви - 992,4 грн, за звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою - 1 488,6 грн та за подання касаційної скарги - 1 984,8 грн, а всього 4 465,8 грн.

Сплата ОСОБА_1 судового збору підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕГУРА-КЕПІТАЛ» щодо права іпотеки за договором іпотеки від 12 червня 2007 року № 010-2/07/1-700/1-07 й нежитлових приміщень 2-го поверху № № 60, 63 літ. «А-5», загальною площею 146,8 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та розподілу судових витрат скасувати.

Позов ОСОБА_1 у цій частині задовольнити.

Визнати відсутнім право іпотеки за договором іпотеки від 12 червня 2007 року № 010-2/07/1-700/1-07, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 , посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовою Л. Ю.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕГУРА-КЕПІТАЛ» у цій частині відмовити.

Постанову Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕГУРА-КЕПІТАЛ» щодо права іпотеки за договором іпотеки від 01 жовтня 2007 року № 010-2/07/1-1071-07 й нежитлової будівлі за літ. «А-3», загальною площею 1 490,6 кв. м на АДРЕСА_1 , змінити, шляхом доповнення резолютивної частин постанови вказівкою про те, що справу в цій частині закрито й щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання відсутнім права іпотеки за договором іпотеки від 01 жовтня 2007 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕГУРА-КЕПІТАЛ» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору: за подання позовної заяви - 992,4 грн, за звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою - 1 488,6 грн та за подання касаційної скарги - 1 984,8 грн, а всього 4 465 (чотири тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець