УХВАЛА

іменем України

Справа №377/1007/15-ц

Провадження №2-п/377/3/24

24 квітня 2024 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Пскової А.І., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Славутичі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Славутицького міського суду Київської області від 19 квітня 2016 року у цивільній справі №377/1007/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 19 квітня 2016 року, ухваленим у цивільній справі №377/1007/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа- Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 500467794 від 13.03.2014 на суму 44 472,99 грн, а саме: за кредитом 27 842,23 грн; по відсотках 4 212,90 грн; по комісії 10 017,86 грн; штраф 2400,00 грн, судові витрати на суму 444,73 грн, всього 44 917 гривень 72 копійки ( т. 1 а.с.63).

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 08 жовтня 2021 року замінено стягувача у виконавчому листі, виданому на підставі рішення Славутицького міського суду Київської області від 19 квітня 2016 року у справі №377/1007/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 500467794 від 13.03.2014, з Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк», як вибулої сторони, на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , місцезнаходження: м. Київ, вулиця Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б ( т.1 а.с. 153-158).

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 23 серпня 2023 року замінено стягувача у виконавчому листі, виданому на підставі рішення Славутицького міського суду Київської області від 19 квітня 2016 року у справі №377/1007/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 500467794 від 13.03.2014 року, з Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал» як вибулої сторони, на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», , місцезнаходження: 02121, м. Київ, Харківське шосе, буд. 201/203, літера 2А, офіс 602 ( т. 1 а.с. 225-229).

10 квітня 2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення, в якій він, посилаючись на статті 284-288 ЦПК України, просив скасувати заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 19 квітня 2016 року та призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Заявлені вимоги відповідач обґрунтував тим, що в березні 2024 року він уперше дізнався про судове рішення від 19 квітня 2016 року у справі №377/1007/15-ц, яке він отримав 27 березня 2024 року. Враховуючи ту обставину, що підрозділ територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області надав недостовірну інформацію щодо відсутності його реєстрації, а працівниками поштового зв`язку за місцем його проживання та реєстрації не було вручене та не вкладено до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження від суду ухвали про відкриття провадження у справі, судових повісток про дату судових засідань, тому він був позбавлений можливості з`явитися до суду та взяти участь у судовому розгляді даної справи, надати суду відзив на позовну заяву та докази, якими заперечує проти позовних вимог позивача, заявити про застосування строків позовної давності до неустойки та заявити зустрічний позов. В заперечення щодо позовних вимог відповідач зазначає, що він не визнає заборгованість по нарахованій комісії у розмірі 10017,86 грн та вимогу про стягнення штрафу, заявлену поза межами строків позовної давності в один рік. Посилається на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, та Закон України «Про захист прав споживачів» в редакції № 5312-VІ від 02.10.2012, що діяла на момент укладення договору від 13.03.2014, яким передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Також посилається на постанову Верховного Суду від 19 серпня 2022 року у справі №641/11984/15-ц, в якій зазначено, що умова договору про надання споживачу кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього закону, є нікчемною. Зазначає, що вимоги щодо неустойки заявлені з пропуском строку позовної давності, оскільки з розрахунку вбачається, що останній платіж був здійснений 14 липня 2014 року, а позивач звернувся до суду 29 серпня 2015 року, тобто з пропуском позовної давності, оскільки строк погашення платежу встановлений до 14 числа кожного місяця. Вважає, що безпідставна вимога про стягнення комісії за управління кредитом, яка є нікчемною, та заява про застосування строку позовної давності є самостійною підставою для відмови у стягненні штрафу та мають істотне значення для вирішення даної справи.

До заяви про перегляд заочного рішення також додано заяву, в якій ОСОБА_1 просив поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Славутицького міського суду Київської області від 19 квітня 2016 року.

24 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» від ТОВ «Дебт Форс» надійшли заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в яких представник товариства просить заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення, а заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 19 квітня 2016 року у справі №377/1007/15-ц без змін. Заперечення обґрунтовує тим, що заочне рішення було оприлюднено в ЄДРСР 21 червня 2016 року. Посилається на ухвалу Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 761/34973/17, де зазначено, що заявник не позбавлений можливості вільного та безоплатного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень, знайомитися з ними на офіційному веб порталі судової влади України, а безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, 09.10.2023 приватний виконавець Протченко Б.О. відкрила виконавче провадження № 72981491 щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на підставі виконавчого листа № 377/1007/15-ц та постановою від 09.10.2023 наклала арешт на його кошти, у зв`язку з чим 24.10.2023 відповідач направив приватному виконавцю заяву щодо зняття арешту з зарплатного рахунку та 25.10.2023 приватний виконавець зняла арешт з коштів відповідача. У цей же день вона направила виконавчий лист у справі № 377/1007/15-ц до ТОВ «Північна енергетична корпорація «Славутич» та КП «Славутич Тепломережі», де згідно з електронною відповіддю ДФС України боржник отримує дохід. Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати КП «Славутич тепломережі» за період з 01.10.2023 по 31.12.2023 з доходів відповідача здійснювалися утримання у зв`язку з примусовим виконанням, тому ОСОБА_1 було відомо про заочне рішення суду з жовтня 2023 року. Посилається також на ряд ухвал Славутицького міського суду Київської області у даній справі, якими було замінено первісного стягувача ПАТ «Альфа-Банк» на його правонаступників, зокрема і на ТОВ «Дебт Форс». Зазначає, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами, порушує принцип ефективності судової системи та обов`язковість судових рішень.

У призначене судове засідання не прибули всі учасники справи, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про перегляд заочного рішення, що узгоджується з положеннями частини першої статті 287 ЦПК України.

Щодо вимог про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заочне рішення у справі ухвалено судом 19 квітня 2016 року.

За правилом статті 227 ЦПК України ( в редакції станом на час розгляду справи) відповідачу, який не з`явився у судове засідання, 21 квітня 2016 року була направлена копія заочного рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.66)

Відповідач ОСОБА_1 рекомендоване поштове відправлення не отримав, у зв`язку з чим рекомендований лист з копією заочного рішення 24 травня 2016 року було повернуто до суду з поштовою відміткою «за не запитом» (т.1 а.с.68-70).

Як убачається з матеріалів справи, копію заочного рішення представник відповідача ОСОБА_2 за його заявою отримав 28 березня 2024 року, що підтверджується його особистим підписом на зворотній сторінці заяви ( т.1 а.с.240 зв.ст.-241).

Згідно з частиною 7 статті 272 ЦПК України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Відповідно до статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

З урахуванням наведеного, заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення слід задовольнити.

Щодо вимог про скасування заочного рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.

Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання саме у зазначену дату, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання, а також причини неподання відзиву, і докази про це.

Як убачається з матеріалів справи, копію позовної заяви з додатками, копію ухвали про відкриття провадження у справі від 16 вересня 2015 року та судову повістку про виклик до суду на 01 жовтня 2015 року о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_1 було направлено рекомендованим поштовим відправленням за адресою: АДРЕСА_1 , проте конверт повернувся неврученим з відміткою причини повернення: «за закінченням терміну зберігання» ( т.1 а.с.31).

01 жовтня 2015 року цивільну справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді Орла А.С. на лікарняному (т. 1 а.с.32).

15 грудня 2015 року на адресу: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 було повторно направлено рекомендованим листом з повідомленням копію позовної заяви з додатками та судову повістку на 30 грудня 2015 року, який повернувся до суду 22 грудня 2015 року неврученим з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» (т. 1 а. с. 33).

З метою виконання вимог частини 9 статті 74 ЦПК України (в редакції станом на час розгляду справи) для належного повідомлення відповідача, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, шляхом виклику до суду через оголошення у пресі, після публікування якого відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи, судові засідання у справі відкладалися : 30 грудня 2015 року; 29 січня 2016 року; 29 лютого 2016 року; 29 березня 2016 року ( т. 1 а.с. 36, 42, 50, 56).

15 квітня 2016 року у газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_1 було опубліковане оголошення про виклик ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як відповідача у цивільній справі № 377/1007/15-ц, у судове засідання, призначене на 19 квітня 2016 року о 10 годині 30 хвилин (т. 1 а.с. 60).

Таким чином, виходячи з вимог частини 9 статті 74 ЦПК України ( в редакції станом на час розгляду справи), ОСОБА_1 вважався належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 19 квітня 2016 року о 10 годині 30 хвилин.

Посилання заявника на те, що підрозділ територіального органу ДМС України УДМС в Київській області надав недостовірну інформацію щодо відсутності реєстрації відповідача, жодним чином не підтверджує поважності причин неприбуття в судове засідання, оскільки судом за адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , тобто: АДРЕСА_1 , двічі направлялася копія позовної заяви з додатками, судовими повістками та ухвалою про відкриття провадження у справі, які не були отримані адресатом та повернуті до суду. Належних доказів того, що працівниками поштового зв`язку за місцем проживання та реєстрації відповідача не було вручене та не вкладено до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження від суду ухвали про відкриття провадження по справі, судових повісток про дату судових засідань, суду не надано, а отже зазначені заявником ОСОБА_1 у поданій заяві про скасування заочного рішення причини неприбуття у судове засідання, не свідчить про їх поважність та неможливість подання відзиву на позовну заяву.

Таким чином, ОСОБА_1 не доведено поважність причин неприбуття в судове засідання та неповідомлення про причини неявки на 19 квітня 2016 року о 10 годині 30 хвилин та неподання відзиву на позовну заяву.

Водночас, лише з`ясування причин неявки та неподання відзиву на позовну заяву не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має надати докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть призвести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни, що є обов`язковою умовою скасування заочного рішення згідно із статтею 288 ЦПК України.

Частиною 1 статті 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Суд дослідивши матеріали справи вважає, що жодна з підстав, наведених для скасування заочного рішення, і більш того їх сукупність, у заяві про перегляд заочного рішення, відсутні.

Як убачається зі змісту кредитного договору № 500467794 від 13 березня 2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 , якому суд надав належну оцінку під час ухвалення заочного рішення, банк надає позичальнику, а позичальник приймає кредит за наступних умов: сума кредиту 29 184, 00 грн; процентна ставка за користування кредитом 12,99 %, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій 14.03.2017.

Пунктом 2.6 договору встановлено, що порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіка платежів, який є додатком №1 до цього договору та його невід`ємною частиною.

Пунктом 2.8 договору визначена комісійна винагорода банку: за управління кредитом 2,38 %, за період з 1-го місяця користування кредитом по 48 місяць користування кредитом- 2,38 % від суми кредиту. Комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті, розраховується від суми кредиту, зазначеної в п. 2.1 розділу 1 цього договору та сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіка платежів, який є додатком №1 до цього договору та його невід`ємною частиною. Зазначена в цьому підпункті комісійна винагорода нараховується з дня надання кредиту або першого дня періоду, який передбачає сплату комісії за управління кредитом по дату остаточного повернення позичальником кредиту, що вказана в п. 2.3 розділу 1 цього договору; за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування (надалі ПТКС) агентів банку, без ПДВ становить 1,8% від суми переказу без ПДВ. Комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті, сплачується позичальником кожного разу під час здійснення будь-яких платежів за цим договором з використанням ПТКС; за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку у випадку, якщо сума платежу становить до 1 500 гривень ( включно) 35 гривень. Комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті, сплачується позичальником за здійснення розрахункового обслуговування позичальника в операційних касах банку; за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа-Банк» (банкомат з функцією cash-in) у випадку, якщо сума платежу становить до 1 500 гривень ( включно) 10 гривень.

Таким чином, умовами договору, якому суд при ухваленні заочного рішення надав оцінку, сторони визначили порядок та випадки сплати комісійної винагороди банку.

Принцип свободи договору закріплений у статті 627 КК України, якою встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Заявник ОСОБА_1 , підписавши 13 березня 2014 року кредитний договір №500467794, отримавши кредитні кошти у сумі 29 184 гривні, про що свідчить виписка по особовому рахунку з 13 березня 2014 року по 14 серпня 2015 року, доказів виконання умов договору суду не надав, а також станом на дату звернення до суду із заявою про скасування заочного рішення, до суду з позовом про визнання договору недійсним не звертався.

Таким чином, оскільки умовами договору, підписаного сторонами, передбачено сплату комісійної винагороди банку, то несплачена сума такої винагороди стягнута за позовом банку.

Посилання заявника ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 19 серпня 2022 року у справі №641/11984/15-ц, суд не може прийняти до уваги, оскільки під час ухвалення заочного рішення від 19 квітня 2016 року така правова позиція була відсутня, а тому врахувати її при ухваленні судового рішення можливості не було.

Доводи заявника про те, що стягнення штрафу відбулося поза межами строків позовної давності в один рік, з урахуванням того, що останній платіж був здійснений 14 липня 2014 року, а позивач звернувся до суду 29 серпня 2015 року, тобто з пропуском позовної давності, оскільки строк погашення платежу встановлений до 14 числа кожного місяця, також не є підставами для скасування заочного рішення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 262 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року зазначено, що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України встановлено позовну давність в один рік зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Пунктом 4 договору передбачено, що позичальник зобов`язується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо комісія передбачена розділом 1 цього договору та/або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором ( далі прострочення платежу) сплатити банку штраф у розмірі 50 гривень за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів ( включно) з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому якщо прострочення платежу триває 5 (п`ять) і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеного попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобов`язується сплатити кредитору штраф у розмірі - 150 гривень за кожний випадок допущеного прострочення платежу.

Як видно із графіка платежів, що є додатком № 1 до кредитного договору № 500467794 від 13 березня 2014 року, 13 березня 2014 року видано кредитні кошти у розмірі 29 184,00 грн, які позичальник повинен був повертати щомісячними платежами у загальному розмірі по 1 677,50 грн 14 числа щомісяця в період з 14 квітня 2014 року до 14 березня 2017 року.

Відповідно до пункту 4 загальна сума штрафу за прострочення чергового платежу більш як на 5 днів становить 200 грн (50 грн за прострочення 4 дні та додатково 150 грн за прострочення платежу понад 5 днів ( 50+150=200).

Як видно із заявлених позовних вимог, вимоги про сплату штрафу, які задоволені судом, заявлені у розмірі 2 400 грн, а отже в межах річного строку позовної давності, виходячи із графіка щомісячних платежів та зазначеного розміру штрафу: 200 грн х 12 місяців = 2 400 гривень.

Таким чином, суд не вбачає посилань відповідача на будь-які докази, які мають істотне значення для справи та не були досліджені судом при ухваленні заочного рішення від 19 квітня 2016 року.

Крім того, суд погоджується з доводами ТОВ «Дебт Форс» в частині того, що відповідач порушує принцип ефективності судової системи та обов`язковість судових рішень, виходячи з такого.

На виконанні у приватного виконавця Протченко Б.О. знаходиться виконавчий лист від 04 липня 2016 року №377/1007/15-ц, про що свідчить інформація про виконавче провадження № 72981491від 22.04.2024, яка додана до матеріалів справи ( т. 2 а.с. 32-34).

Як видно із заяви ОСОБА_1 , копію якої додано до матеріалів справи, 24 жовтня 2023 року він звертався до приватного виконавця Протченко Б.О. із заявою про зняття арешту з його рахунку, так як на нього він отримує заробітну плату від КП «Славутич тепломережі» ( т. 2 а.с. 35).

Відповідно до звіту КП «Славутич тепломережі» про здійснення відрахувань та виплати, за період з 01 жовтня 2023 року по 31 грудня 2023 року з ОСОБА_1 за постановою від 25.10.2023 №72981491, виданою за виконавчим листом № 377/1007/15-ц від 04.07.2016 утримана сума 2 169,31 грн ( т. 2 а.с. 36)

Таким чином, заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 19 квітня 2016 року, ухвалене у цивільній справі №377/1007/15-ц, де ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 08 жовтня 2021 року замінено у виконавчому листі, виданому на його виконання, стягувача Публічне акціонерне товариство «Альфа - Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», а ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 23 серпня 2023 року замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», набрало чинності та перебуває на примусовому виконанні, про що з жовтня 2023 року відомо заявнику ОСОБА_1 , який звернувся до суду 10 квітня 2024 року із заявою про скасування заочного рішення.

Також слід зазначити, що заява про перегляд заочного рішення суду була подана через вісім років після його винесення, тому під час вирішення питання про його скасування слід звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини щодо принципу остаточності рішення та правової визначеності.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що йог інтереси є остаточно захищеними.

Крім того, ЄСПЛ наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» протии Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування заочного рішення суду, а відтак висновку про залишення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись статтями 260, 280 288 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення задовольнити.

Поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Славутицького міського суду Київської області від 19 квітня 2016 року залишити без задоволення.

Відповідно до частини 4 статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підписана 24 квітня 2024 року.

Суддя Н. С. Бабич