Васильківський міськрайонний суд КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/7730/23
Провадження № 2/362/696/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" листопада 2024 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.

за участю секретаря Тельнової О.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість в розмірі 724 989,81 грн. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 7 249,90 грн.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження (а.с. 13).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.06.2024 призначено у цивільній справі № 362/7730/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості судову почеркознавчу експертизу. З метою надання експертам для дослідження оригіналу розписки витребувано у ОСОБА_2 оригінал розписки від 07 вересня 2015 року складену та підписану ОСОБА_3 (а.с. 139-142).

23.08.2024 року до суду від представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 надійшла заява щодо відсутності можливості надати оригінали розписки від 07.09.2015 року, яку витребувано судом на підставі ухвали суду від 11.06.2024 року (а.с.144-149).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості було відновлено (а.с.153).

У підготовче судове засідання представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 не з`явилася, на відеоконференцію із судом на зв`язку не вийшла, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не направляла.

Представником ОСОБА_3 адвокатом Шумило Н.М. в підготовчому судовому засіданні було заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки представником позивача не було надано суду оригінал розписки чим позбавила можливості проведення призначеної судово-почеркознавчої експертизи.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку представника відповідача, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.06.2024 року призначено у цивільній справі № 362/7730/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості судову почеркознавчу експертизу. З метою надання експертам для дослідження оригіналу розписки витребувано у ОСОБА_2 оригінал розписки від 07 вересня 2015 року складену та підписану ОСОБА_3 (а.с. 139-142).

Станом на 21.11.2024 року представником ОСОБА_2 ОСОБА_4 не виконана ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.06.2024 року про витребування від ОСОБА_2 доказів, а саме оригінал розписки від 07 вересня 2015 року складену та підписану ОСОБА_3 .

Представником позивача до заяви про неможливість надати витребуванні докази, доказів, що саме було направлено позивачем оригінал розписки до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві разом із заявою про вчинення злочину надано не було, як і не було надано доказів, що слідчим було витребувано у позивача оригінал розписки від 07 вересня 2015 року.

Також представником позивача до суду клопотань про витребування у слідчого Голосіївського УП ГУНП у м. Києві також подано не було.

Судом також приймається, що у відповідності до положень ст. 130 ЦПК України, повідомлення представника по справі є належним повідомленням безпосередньо цієї сторони по справі.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 258 ЦПК України встановлено, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до вимог статті 84 ЦПК України, особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

При цьому, слід взяти до уваги правову позицію, сформовану Касаційним цивільним судом Верховного Суду під час розгляду справи №761/17393/19 у Постанові від 05.02.2020 року, а саме: «...Системне тлумачення п.9 ч. 1 ст. 257 ЦПК свідчить, що його слід застосовувати у взаємозв`язку з положеннями чч. 7-10 ст. 84 ЦПК, а залишення позову без розгляду можливе лише у випадку неподання позивачем витребуваних доказів без поважних причин, тобто коли позивач володіє певними доказами, які необхідні для повного і всебічного з`ясування обставин справи, але свідомо ухиляється від надання їх суду. В іншому випадку суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, зобов`язаний розглянути справу по суті на підставі тих доказів, які надані учасниками справи... ».

Тобто, залишення позову без розгляду на підставі частини 10 статті 84 ЦПК України можливе за умови, якщо суд позбавлений можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані згідно з ухвалами суду докази, необхідні для вирішення спору. Більше того, в цьому випадку йдеться про свідоме ігнорування позивачем своїх прямих процесуальних обов`язків і вимог суду, що в подальшому унеможливлює провадження судового розгляду судом і вирішення спору по суті.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, а також виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

На підставі викладеного, приймаючи повну обізнаність сторони позивача про наявний обов`язок з виконання ухвали суду від 11.06.2024 року, а саме надання до суду оригіналу розписки від 07 вересня 2015 року складену та підписану ОСОБА_3 для надання експерту із проведення призначеної судово-почеркознавчої експертизи, та подальше невиконання ухвали суду, неподання клопотань про витребування доказів та не з`явлення до судових засідань, суд вважає наявним факт ухилення позивача від виконання ухвали суду від 11.06.2024 року та покладеного на нього обов`язку судом з надання оригіналів доказів.

За наслідком чого, не виконання стороною позивача ухвали суду від 11.06.2024 року перешкоджає повному, об`єктивному та всебічному розгляду справи та проведення призначеної судом судово-почеркознавчої експертизи.

На підставі вищевикладеного, оскільки невиконання позивачем ухвали суду від 11.06.2024 року перешкоджає подальшому розгляду справи, оскільки без оригінала розписки експерт позбавлений можливості провести судово-почеркознавчу експертизу, суд вважає наявними підстави для залишення позову без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями ч. 10 ст. 84 ЦПК України.

Судом також враховується, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Слід зазначити, що залишення позову без розгляду у даному випадку не можна вважати обмеженням позивача у доступі до правосуддя, оскільки він має право на повторне звернення до суду з аналогічним позовом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

ЄСПЛ у своїй практиці наголошує на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з п. 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, що не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 43, 44, 84 131, 257, 258-260, 261, 353 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту її підписання шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складено 21.11.2024 року.

Суддя Г.М.Лебідь-Гавенко