Справа № 138/3270/21
Провадження № 22-ц/801/642/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 рокуСправа № 138/3270/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В. Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О.,

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шевчука А.А., приватного виконавця Тимощука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції м. Вінниці цивільну справу №138/3270/21 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича, Державного підприємства «Сетам», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Горбоконь Оксани Григорівни, приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Серебрякової Юлії Валеріївни про визнання недійсними прилюдних торгів та витребування майна із чужого незаконного володіння,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 адвоката Сувалова Валерія Олександровича на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2024 року, яке ухвалив суддя Цибульський О.Є. в Могилів-Подільському міськрайонномусуді Вінницької області, повний текст судового рішення складено 02 лютого 2024 року,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з зазначеним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона була власником 1/2 нежитлової будівлі та 1/2 земельної ділянки кадастровий номер :00:004:0142, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

28 лютого 2017 року приватний нотаріус Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області посвідчила договори купівлі-продажу 1/2 нежитлової будівлі та 1/2 земельної ділянки кадастровий номер :00:004:0142, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до яких спірне майно перейшло до ОСОБА_3 . Правочин було вчинено від імені ОСОБА_1 її представником ОСОБА_4 на підставі довіреності від 18 серпня 2015 року, посвідченої нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С.А., виданої в порядку передоручення та на підставі довіреності від 18 вересня 2014 року, посвідченої нотаріусом м. Тюмень Ханти-Мансійського нотаріального округу російської федерації Волковим М.О., виданої на ім`я ОСОБА_6 .

В подальшому довіреність визнана недійсною з моменту її вчинення на підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24 липня 2020 року. Однак, станом на сьогодні, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, обидві частини нерухомого майна належать ОСОБА_2 з 13 жовтня 2020 року. Підставою для реєстрації права власності стало свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Серебряковою Ю.В.

Тобто, станом на сьогодні, незаконним володільцем спірних частин нерухомого майна є ОСОБА_2 . Вищевказані прилюдні торги проводилися 07 жовтня 2020 року через організацію електронних торгів з реалізації 1/2 частки нежитлової будівлі (вбиральні), загальною площею 104,0 кв.м. та 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0068 га кадастровий номер :00:004:0142, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лота 443816, що підтверджується протоколом №505382 проведення електронних торгів від 07 жовтня 2020 року, видане організатором торгів ДП «Сетам». Однією з трьох учасниць торгів була ОСОБА_2 , електронні торги проводились в межах виконавчого провадження №62952029, відкритого 03 вересня 2020 року приватним виконавцем Тимощуком В.В.

Відповідно до інформації у вигляді скріншоту з автоматизованої системи виконавчого провадження, в провадженні №62952029 сторонами є ОСОБА_3 (боржник) та ОСОБА_5 (стягувач). Отже, в даному випадку спірне майно було реалізоване в порядку, який передбачений для майна, яке належить ОСОБА_3 та може бути примусово реалізоване за її зобов`язаннями. ОСОБА_3 набула право власності на спірне майно шляхом укладання договору купівлі-продажу від 28 лютого 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Горбоконь О.Г. неправомірно, оскільки вказаний правочин був укладений на підставі довіреності від 18.08.2015, посвідченої нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С.А., виданої в порядку передоручення на підставі довіреності від 18 вересня 2014 року, посвідченої нотаріусом м. Тюмень Ханти-Мансійського нотаріального округу російської федерації Волковим М.О., виданої на ім`я ОСОБА_6 , що в подальшому була визнана судом недійсною, яке постановою Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року в частині визнання довіреності від 18 вересня 2014 року недійсною залишено без змін.

Вказане свідчить про те, що майно було відчужене від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 після винесення рішення, яким, зокрема визнавалась недійсним первісна довіреність від 18 вересня 2014 року та, як наслідок, недійсною є наступна довіреність від 18 серпня 2015 року, яка була видана в порядку передоручення, а тому подальше набуття спірного майна ОСОБА_3 є незаконним.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд:

1). визнати недійсними електронні торги з примусової реалізації лоту №443816, а саме 1/2 частки нежитлової будівлі (вбиральні), загальною площею 104,0 кв.м. та 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0068 га кадастровий номер :00:004:0142, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що відбулися 07 жовтня 2020 року та були проведені ДП «Сетам».

2). визнати недійсним протокол проведення електронних торгів від 07 жовтня 2020 року №505382 щодо примусової реалізації лоту №443816, а саме 1/2 частки нежитлової будівлі (вбиральні), загальною площею 104,0 кв.м. та 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0068 га кадастровий номер :00:004:0142, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що відбулися 07 жовтня 2020 року.

3). визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів №1396, видане 13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Серебряковою Ю.В.

4). визнати протиправним і скасувати рішення приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Серебрякової Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54566746 від 13 жовтня 2020 року, на підставі якого здійснена державна реєстрація права власності, номер запису про право власності 38650422, на 1/2 частки нежитлової будівлі (вбиральні), загальною площею 104,0 кв.м. та 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0068 га кадастровий номер :00:004:0142, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

5). скасувати запис приватного нотаріуса Серебрякової Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності 38650422, яким було зареєстровано право власності на 1/2 частки нежитлової будівлі (вбиральні) за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 .

6). скасувати запис приватного нотаріуса Серебрякової Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності 38650528, яким було зареєстровано право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0068 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :00:004:0142, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3

7). витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 майно, що належить ОСОБА_1 , а саме 1/2 частку нежитлової будівлі (вбиральні), загальною площею 104,0 кв.м. та 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0068 га кадастровий номер :00:004:0142, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

8). Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2024 року позов задоволено.

Визнано недійсними електронні торги з примусової реалізації лоту № 443816, а саме 1/2 частки нежитлової будівлі (вбиральні), загальною площею 104 кв.м. та 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0068 га, кадастровий № :00:004:0142, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що відбулись 07 жовтня 2020 року та були проведені ДП «Сетам».

Визнано недійсним протокол проведення електронних торгів від 07 жовтня 2020 року № 505382 щодо примусової реалізації лоту № 443816, а саме 1/2 частки нежитлової будівлі (вбиральні), загальною площею 104,0 кв.м. та 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0068 га, кадастровий № :00:004:0142, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що відбулись 07.10.2020 року.

Визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів № 1396, видане 13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Серебряковою Ю.В.

Визнано протиправним і скасовано рішення приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Серебрякової Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54566746 від 13 жовтня 2020 року, на підставі якого здійснена державна реєстрація права власності номер запису про право власності 38650422 на 1/2 частки нежитлової будівлі (вбиральні), загальною площею 104,0 кв.м та номер запису про право власності 38650528 на 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0068 га, кадастровий № :00:004:0142, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано запис державного реєстратора: приватного нотаріуса Серебрякової Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності 38650422, яким було зареєстровано право власності на 1/2 частки нежитлової будівлі (вбиральні) за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 .

Скасовано запис державного реєстратора: приватного нотаріуса Серебрякової Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності 38650528 яким було зареєстровано право власності на 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0068 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий № :00:004:0142, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 .

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 майно, що належить ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , а саме 1/2 частку нежитлової будівлі (вбиральні), загальною площею 104,0 кв.м. та 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0068 га, кадастровий № :00:0040142, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 , приватного виконавця Вінницької області Тимощука В.В., Державного підприємства «Сетам» на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за подання позову до суду в розмірі 5172,19 грн, а саме по 1724,06 грн з кожного.

Додатковим рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 березня 2024 року стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 , приватного виконавця Вінницької області Тимощука В.В., Державного підприємства «Сетам» на користь ОСОБА_1 , судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн, а саме по 10000 грн з кожного.

Не погодившись із рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2024 року, представник ОСОБА_3 адвокат Сувалов В.О. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що воно не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, зокрема: неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просив оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позов не містить всіх обов`язкових ознак віндикаційного позову, зокрема: річ не перебуває в чужому володінні незаконно, оскільки договори купівлі-продажу частки нежитлової будівлі (вбиральні) та частки земельної ділянки визнані судом дійсними та створюють юридичні наслідки для сторін, а тому кожна із сторін не зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Також, вважає, що в зв`язку з порушенням норм процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з підстав незалучення до участі у справі належних відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як сторони (покупця) та представника сторони відплатних договорів спірного майна, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того, не залучено до розгляду даної справи ОСОБА_6 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Шевчук А.А. зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , приватного виконавця Вінницької області Тимощука В.В., Державного підприємства «Сетам» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 лютого 2024 року справу повернуто до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

29 березня 2024 року Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області ухвалив додаткове рішення. 02 квітня 2024 року вказана цивільна справа надійшла до Вінницького апеляційного суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 квітня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду на 17 квітня 2024 року о 11:00 год з повідомленням сторін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 квітня 2024 року за клопотання представника ОСОБА_3 адвоката Сувалова В.О. розгляд справи був відкладений на 24 квітня 2024 року на 11:20 год. Строк розгляду апеляційної скарги продовжено на п`ятнадцять днів.

23 квітня 2024 року представник ОСОБА_3 адвокат Сувалов В.О. подав до апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що він приймає участь в розгляді справи в Вінницькому міському суді Вінницької області по справі №127/471/18 за обвинуваченням ОСОБА_7 , в якості його захисника.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладаючи розгляд справи на 24 квітня 2024 року на 11:20 год, апеляційний суд в телефонному режимі погодив з адвокатом Суваловим В.О. дату судового засідання, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених учасників справи, оскільки неявка учасників справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи, а відкладення її розгляду призведе до порушення строків розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва № 516 від 05 лютого 2008 року, виданого виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради, житлова будівля (вбиральня) літ. «А», загальною площею 104,0 кв.м., розташована по АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності в рівних частках кожному ОСОБА_8 та ОСОБА_1 . Даний об`єкт нерухомого майна зареєстрований у Комунальному підприємстві «Могилів-Подільське МБТІ» 11.02.2008 за реєстровим номером 211.

Також згідно з копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 757750 від 06 березня 2009 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0068 га, кадастровий номер :00:004:0142 з цільовим призначенням для комерційного використання, розташованої по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку 1/2 частини нежитлової будівлі (вбиральні), розташованої по АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , складає 421169,00 грн.

Відповідно до Звіту про експертну оцінку 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0068 га, кадастровий номер :00:004:0142 з цільовим призначенням для комерційного використання, розташованої по АДРЕСА_1 складає 5250,00 грн.

З довіреності від 18 вересня 2014 року, посвідченої нотаріусом м. Тюмень Волковим Миколою Олександровичем та зареєстрованої в реєстрі за № 13-1472, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_6 від її імені управляти та розпоряджатися усім належним їй майном, в тому числі і укладати договори щодо нерухомого майна. Довіреність видана на строк до 17 вересня 2019 року з правом передоручення повноважень іншим особам.

У подальшому, 18 серпня 2015 року, ОСОБА_6 , діючи в порядку передоручення за вказаною вище довіреністю, виданою від імені ОСОБА_1 , уповноважив ОСОБА_4 управляти та розпоряджатися усім належним ОСОБА_1 майном, в тому числі і укладати договори з нерухомим майном. Вказане підтверджується копією довіреності від 18 серпня 2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С.А. та зареєстрованої у реєстрі за № 732.

28 лютого 2017 року ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , на підставі довіреності від 18 серпня 2015 року уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 1/2 частки нежитлової будівлі (вбиральні), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а також договір купівлі-продажу 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,0068 га, кадастровий номер :00:004:0142, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Дані договори посвідчені приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Горбоконь О.Г. та зареєстровані у реєстрі за № 146 та № 148 відповідно.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24 липня 2020 року (справа №138/1523/19), довіреність від 18 вересня 2014 року, вчинена від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_6 , посвідчена нотаріусом м. Тюмень Ханти-Мансійського нотаріального округу Волковим М.О., зареєстрована в реєстрі за № 13-1472, визнана судом недійсною з моменту вчинення.

Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2020 року (справа № 127/5293/20) задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованість в сумі 196000 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 вересня 2020 року, 1/2 частки нежитлового приміщення (вбиральні) літ. «А», загальною площею 104 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,0068 га, кадастровий номер :00:004:0142, цільове призначення для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 належить боржнику ОСОБА_3 на праві приватної власності.

03 вересня 2020 року на адресу приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. надійшла заява представника ОСОБА_5 адвоката Оськіна Ю.В. від 03 вересня 2020 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №127/5293/20 від 12 серпня 2020 року про стягнення коштів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованість у сумі 197960 грн.

03 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №629520393 з примусового виконання виконавчого листа №127/5293/20 від 12 серпня 2020 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованості у сумі 197960 грн.

03 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. винесено постанову про арешт майна, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, в тому числі на: 1/2 частки нежитлового приміщення (вбиральні) літ. «А», загальною площею 104 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,0068 га, кадастровий номер :00:004:0142, цільове призначення для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

08 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою проведено опис та арешт 1/2 частки нежитлового приміщення (вбиральні) літ. «А», загальною площею 104 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,0068 га, кадастровий номер :00:004:0142, цільове призначення для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

09 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності у виконавчому провадженні.

Згідно звіту про визначення ринкової вартості об`єкту нерухомого майна, вартість 1/2 частки нежитлового приміщення (вбиральні) літ. «А», загальною площею 104 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,0068 га, кадастровий номер :00:004:0142, цільове призначення для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 становить 194200,00 грн.

17 вересня 2020 року сторонам виконавчого провадження надіслано копію висновку зі звіту про експертну грошову оцінку арештованого майна до відома.

17 вересня 2020 року до ДП «CEТАМ» надіслано заявку на реалізацію арештованого майна.

Відповідно до Протоколу № 505382 проведення електронних торгів від 07 жовтня 2020 року переможцем торгів став учасник № 2 ОСОБА_2

08 жовтня 2020 року приватним виконавцем Тимощук В.В. надіслано переможцю торгів Акт про проведення електронних торгів №505382 від 07 жовтня 2020 року.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 283453350 від 08 листопада 2021 року, приватним нотаріусом Серебряковою Юлією Валеріївною 13 жовтня 2020 року було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю (вбиральню) за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , розмір частки .

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 283459444 від 08 листопада 2021 року, приватним нотаріусом Серебряковою Юлією Валеріївною 13 жовтня 2020 року було зареєстровано право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0068 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий № :00:004:0142, розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , розмір частки .

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права

Позивач звернувшись до суду з позовом у цій справі, заявила наступні вимоги: визнати недійсними результати електронних торгів, оформлені відповідними протоколами; визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію; скасувати запис державного реєстратора про державну реєстрацію спірного нерухомого майна; витребування майна з незаконного володіння.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, не надав належну оцінку ефективності обраного позивачем способу судового захисту і зробив передчасні висновки про задоволення всіх позовних вимог товариства.

Апеляційний суд враховує, що статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав.

Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у визначених у законі випадках (частина перша статті 388 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 373/326/17 (провадження № 14-201цс21), пославшись на свою сталу та сформовану судову практику, вказала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений.

У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) та багатьох інших.

Отже, у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Подібні висновки викладені також і в інших постановах, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) та у постановах Верховного Суду: від 15 травня 2019 року у справі № 462/5804/16-ц (провадження № 61-39342св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 263/16124/17 (провадження № 61-5121св19), від 08 липня 2020 року у справі № 462/5536/16-ц (провадження № 61-34501св18), від 01 грудня 2021 року у справі № 463/2340/17 (провадження № 61-16441св20).

У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 522/8412/19 (провадження № 61-10353св22) зазначено, що при розгляді спорів про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути лише власник майна, який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема, на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, встановлених законом (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 766/4410/17 (провадження № 61-29040св18)).

За вказаних обставин ані позовна вимога про визнання незаконними та скасування постанови та акта державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, ані позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не призвели б до захисту прав позивача та не відповідають належному способу захисту у цій справі. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Такий висновок сформульований у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Подібні правові висновки викладено і в постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 161/15019/19 (провадження № 61-15975св21).

Крім того, якщо позивач вважає, що покупець не набув право власності на отримане ним спірне майно, зокрема тому, що покупець не є добросовісним набувачем, то позивач вправі скористатися передбаченими законодавством способами захисту права власності. Для застосування таких способів немає потреби в оскарженні результатів електронних торгів або підписаного у подальшому договору купівлі-продажу. Задоволення заявлених позовних вимог про визнання недійсними результатів електронних торгів і визнання недійсним укладеного між відповідачами договору купівлі-продажу за їх наслідками не призведе до поновлення майнових прав позивача, оскільки ці способи захисту є неефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 910/18647/19 (пункти 9.32-9.34)).

Якщо позивач не був стороною договору-купівлі продажу, укладеного на електронних торгах, і, наприклад, вважає, що переможець торгів є недобросовісним і не набув право власності на придбане приміщення, він може скористатися прямо визначеним законом для таких спірних правовідносин способом захисту права. Для застосування вимоги про витребування майна з чужого володіння немає потреби в оскарженні електронних торгів (відповідного правочину купівлі-продажу), складених на їх підставі протоколу й акта про проведені електронні торги чи викладеного в окремому документі договору купівлі-продажу. Питання про добросовісність чи недобросовісність покупця, який набув майно на торгах, слід оцінювати у кожному конкретному випадку окремо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункти 44, 48)).

Разом із цим, суд першої інстанції не надав належну правову оцінку спірним правовідносинам, а також заявленим позивачем вимогам та їх ефективності, з урахуванням усіх обставин справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Наведене узгоджується з правовими висновками, сформульованими, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 52).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ефективним способом захисту прав позивача є саме витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №62952029, сторонами, є ОСОБА_3 (боржник), ОСОБА_5 (стягувач). Отже, спірне майно було реалізоване в порядку, який передбачений для майна, яке належить ОСОБА_3 та може бути примусово реалізоване за її зобов`язаннями.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, на час подання заявки на реалізацію арештованого майна (17 вересня 2020 року), початок електронних торгів (07 жовтня 2020 року) та реєстрації права власності за відповідачем ОСОБА_2 , було ухвалено рішення Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області від 29 липня 2020 року (справа №138/1523/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання недійсної довіреності від 18 вересня 2014 року, на підставі якої від імені позивача ОСОБА_1 було відчужено спірне майно на користь ОСОБА_3 .

Зазначене рішення суду першої інстанції від 29 липня 2020 року в частині визнання недійсною з моменту вчинення довіреність від 18 вересня 2014 року, залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року.

Таким чином, ОСОБА_3 достеменно було відомо про наявність судового спору з приводу недійсності довіреності, на підставі якої їй було відчужено спірне нерухоме майно, яке було реалізовано в межах виконавчого провадження про стягнення з неї коштів.

Згідно з положеннями статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14 зазначено, що власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Відповідно до положень статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Верховний Суд у постанові від 05 квітня 2022 року у справі № 205/4477/17 (провадження №61-14693св21) дійшов висновку, що право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України).

Виходячи з положень норм права, право витребувати майно з чужого незаконного володіння має тільки власник цього майна.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно, зокрема в добросовісного набувача.

Схожий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-3104цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц (провадження № 14-288цс18).

Як встановлено судом, спірна 1/2 частки нежитлової будівлі (вбиральні) та спірна 1/2 частки земельної ділянки вибули з володіння позивача ОСОБА_1 та були реалізовані 07 жовтня 2020 року на електронних торгах в порядку примусового виконання судового рішення поза її волею, оскільки ОСОБА_3 , до якої першочергово перейшло право власності на спірне нерухоме майно, набула таке право на підставі договору купівлі-продажу від 28 лютого 2017 року, який був укладений від її імені на підставі довіреності, яка визнана судом недійсною з моменту її вчинення (справа №138/1523/19).

Таким чином, спірне нерухоме майно в подальшому перейшло у власність відповідача ОСОБА_2 також поза волею його власника позивача ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд приходить до висновку про витребування з незаконного володіння відповідача спірного нерухомого майна на користь позивача ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладені правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що не є ефективним способом захисту права власника позовні вимоги: про визнання недійсними електронних торгів; визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів; визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів; визнання протиправним і скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; скасування записів державного реєстратора, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Також спростовуються доводи апеляційної скарги в тому, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, оскільки не залучено до участі у справі належних відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як сторони (покупця) та представника сторони відплатних договорів спірного майна.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Подібні висновки викладені також і в інших постановах, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16 та у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 462/5804/16-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 263/16124/17, від 08 липня 2020 року у справі № 462/5536/16-ц, від 01 грудня 2021 року у справі № 463/2340/17.

Таким чином, належним відповідачем у даній справі про витребування спірного майна, є останній його набувач, тобто відповідач ОСОБА_2 .

На зазначене також не звернув належної уваги суд першої інстанції та помилково задовольнив позовні вимоги до приватного виконавця Вінницької області Тимощука В.В. та ДП «Сетам».

Посилання в апеляційній скарзі на те, що постановою Вінницького апеляційного суду від 15 листопада 2022 року, рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Вінницької області від 27 липня 2022 року (справа №138/3216/20) скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Горбоконь О.Г. про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі і частини земельної ділянки, та витребування майна із чужого незаконного володіння, а отже вказані договори купівлі-продажу не визнані в судовому порядку недійсними і тому позивачем не доведено незаконність перебування у володінні відповідача ОСОБА_2 частки нежитлової будівлі (вбиральні) та частки земельної ділянки, що є обов`язковою ознакою віндикаційного позову, апеляційний суд не бере до уваги.

Оскільки як встановлено, зазначене спірне майно вибуло з власності позивача ОСОБА_1 на підставі довіреності, яка визнана судом недійсною з моменту її вчинення (справа №138/1523/19), а для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, зокрема договорів купівлі-продажу, не є ефективним способом захисту права власника.

Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо судових витрат

Ухвалюючи додаткове рішення від 29 березня 2024 року щодо розподілу судових витрат та стягуючи в рівних частках з ОСОБА_2 , приватного виконавця Вінницької області Тимощука В.В., Державного підприємства «Сетам» на користь ОСОБА_1 , судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн, а саме по 10000 грн з кожного, суд першої інстанції виходив з характеру виконаної адвокатом роботи, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критеріїв реальності адвокатських витрат.

Додаткове рішення, яким вирішено питання щодо розподілу судових витрат є невід`ємною частиною рішення суду у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №904/8884/21.

Отже, додаткове рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 березня 2024 року підлягає скасуванню.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Шевчук А.А. звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , приватного виконавця Вінницької області Тимощука В.В., Державного підприємства «Сетам» на користь ОСОБА_1 100000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Посилається на те, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 15 липня 2021 року, акту приймання-передачі наданих юридичних послуг від 30 січня 2024 року, позивачу було надано наступні юридичні послуги: підготовка та направлення до суду клопотання від 21 липня 2022 року; клопотання про долучення доказів від 22 липня 2022 року; клопотання про забезпечення своєчасного судового розгляду справи з дотриманням розумних строків від 22 липня 2022 року; відповідь на відзив ОСОБА_2 від 11 жовтня 2022 року; відповідь на відзив ДП «Сетам» від 21 грудня 2022 року; відповідь на відзив приватного виконавця Тимощука В.В. від 21 грудня 2022 року; клопотання про долучення доказів від 21 грудня 2022 року; клопотання від 06 квітня 2023 року - 53 години.

Надання консультації клієнту щодо вирішення питання про визнання недійсними прилюдних торгів та витребування майна із чужого незаконного володіння у судовому порядку - 5 годин. Участь в судових засіданнях, загальна кількість часу витраченого на участь в судових засіданнях - 32 години. Загальна кількість витраченого адвокатом часу становить 90 годин. Вартість 1 години наданих адвокатом послуг: 1000 гривень. Загальна вартість наданих юридичних послуг складає 90000 грн.

Також згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 06 листопада 2021 року та детального опису наданих послуг від 06 листопада 2021 року, загальна вартість послуг становить 10000 грн. Враховуючи наведене зазначив, що витрати на правову допомогу складають в сумі 100000 грн.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої -четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі№742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначений представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Шевчуком А.А. у заяві про ухвалення додаткового рішення розмір витрат на професійну правничу допомогу - 100000 грн є завищеним, неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Шевчук А.А. просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , приватного виконавця Вінницької області Тимощука В.В., Державного підприємства «Сетам» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

На підтвердження цих витрат надано: акт б/н приймання-передачі наданих юридичних послуг відповідно до договору про надання правової допомоги №б/н від 15 липня 2021 року, згідно яких загальна вартість наданих юридичних послуг складає 15000 грн.

Згідно детального опису наданих адвокатом послуг загальна вартість наданих юридичних послуг розраховувалась наступним чином: 1000 грн х 15 год = 15000 грн.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції в розмірі 20000 грн та апеляційної інстанції в розмірі 10000 грн, а всього 30000 грн, що відповідатиме критерію реальності, виваженості, справедливості та розумності їхнього розміру з складністю даної справи та виконаними адвокатом об`ємом роботи під час розгляду справи як в суді першої інстанції та і в суді апеляційної інстанції, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог.

Позивачем ОСОБА_1 за подання позовної заяви в частині позовної вимоги про витребування спірного нерухомого майна було сплачено судовий збір в розмірі 4264,19 грн.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4264,19 грн.

Керуючись ст. ст.141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Сувалова Валерія Олександровича задовольнити частково.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2024 року та додаткове рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича, Державного підприємства «Сетам», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Горбоконь Оксани Григорівни, приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Серебрякової Юлії Валеріївни про визнання недійсними прилюдних торгів та витребування майна із чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 майно, що належить ОСОБА_1 , а саме 1/2 частку нежитлової будівлі (вбиральні), загальною площею 104,0 кв.м. та 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0068 га, кадастровий № :00:0040142, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4264,19 грн (чотири тисячі двісті шістдесят чотири грн 19 коп.) та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн (двадцять тисяч грн) за участь в суді першої інстанції та 10000 грн (десять тисяч грн) за участь в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2024 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Стадник І.М.