Справа № 365/37/24
Номер провадження: 2/365/113/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 квітня 2024 року с-ще Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Хижного Р.В.

за участі секретаря судового засідання Носової О.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі засідань суду № 1 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Згурівського районного суду Київської області з зазначеною вище позовною заявою, в якій просить скасувати запис про право власності № 46282955 від 18.01.2022 р., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 060 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а також визнати за нею право приватної власності на нежитлову будівлю автогараж, загальною площею 603,6 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що під час ліквідації у 2003 році КСП «Аркадіївське» в с. Аркадіївка Згурівського району Київської області членам КСП «Аркадіївське» відповідно до списку осіб, які мали право на майнові паї, затвердженого зборами співвласників від 22.02.2000 року, були видані свідоцтва на право власності на майнові паї членів колективного сільськогосподарського підприємства (майнові паї).

Позивача ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ), згідно долучених договорів купівлі-продажу майнових паїв від 29 липня 2011 року та актів приймання передачі майнових сертифікатів придбала майнові сертифікати на загальну суму 19239,00 грн.

29 липня 2011 року позивачка звернулась із заявою до голови співвласників майна КСП «Аркадіївське» - ОСОБА_5 щодо виділу їй в натурі і передачу у приватну власність Автогаражу по АДРЕСА_1 . Майнові сертифікати перевірені та вказана заява засвідчена Аркадіївським сільським головою М.О. Степаненком.

29 липня 2011 року головою співвласників майна КСП «Аркадіївське» ОСОБА_5 , що діяв згідно рішення зборів співвласників майнових сертифікатів від 12.07.2003 року та позивачкою, як власником майнових сертифікатів і всіх прав на майнові паї, складено Акт приймання-передачі майна, який підтвердив виділення позивачці в натурі та передачу їй у приватну власність майна приміщення автогаражу по АДРЕСА_1 .

Починаючи з 29 липня 2011 року позивачка володіє вказаним приміщенням та використовує його за призначенням.

Під час вирішення питання реєстрації за позивачкою права власності на приміщення автогаражу по АДРЕСА_1 , з`ясувалось, що право власності на вказане приміщення вже зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 - запис про право власності № 46282955 віл 18.01.2022 р., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 060 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідач ОСОБА_2 насправді є власником нежитлового приміщення корівника по АДРЕСА_2 , проте під час реєстрації права власності за ним помилково було зареєстровано право власності на майно приміщення автогаражу по АДРЕСА_1 , який був переданий у приватну власність позивачки.

Відповідач самостійно запис про реєстрацію права власності на приміщення автогаражу не скасовує, чим порушує права позивачки, як власника вказаного майна.

В підготовче судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку, направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність. Позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав в повному обсязі.

На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування підготовчого судового засідання не проводилось.

Суд визнав можливим розглядати справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

На підставі ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення про задоволення позову, враховуючи визнання позову відповідачами, яке прийняте судом.

Обставини, викладені у позовній заяві підтверджуються письмовими доказами по справі.

Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що 29 липня 2011 року позивачці ОСОБА_1 виділено в натурі та передано у приватну власність майно приміщення автогаражу по АДРЕСА_1 (а.с. 11-58 копії майнових сертифікатів, копії договорів купівлі-продажу майнових паїв, копії актів прийому-передачі майнових сертифікатів).

Передача позивачці ОСОБА_1 у приватну власність приміщення автогаражу по АДРЕСА_1 здійснювалась на підставі її заяви та підтверджується Актом прийму-передачі майна, складеним головою співвласників майна КСП «Аркадіївське» ОСОБА_5 , що діяв згідно рішення зборів співвласників майнових сертифікатів від 12.07.2003 року та позивачкою, як власником майнових сертифікатів і всіх прав на майнові паї (а.с. 63 копія заяви, а.с. 64 копія акту).

Приміщення автогаражу є існуючою забудовою, побудованою 1980 року (а.с. 60-62 копія витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації).

18.01.2022 року за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на приміщення автогаражу по АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 46282955 від 18.01.2022 р., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 060 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Проте свідоцтво про право власності на нежилу будівлю від 06.01.2009, видане Аркадіївською сільською радою та на підставі якого було проведено державну реєстрацію, було видане на інше нежитлове приміщення, а саме корівник (а.с. 59 копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

Відтак, під час реєстрації права власності відповідача на нежитлову будівлю - приміщення корівника в с. Аркадіївка, сталась помилка та за ним було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю - приміщення автогаражу в с. Аркадіївка, який був переданий у приватну власність позивачки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закон України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Згідно ч.2 ст.9 вищезазначеного Закону пай є власністю члена підприємства.

Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» забезпечено вільне здійснення права власності на паї, зокрема передачі паїв в оренду з виплатою орендної плати в розмірі не менше одного відсотка вартості паю, купівлі-продажу, дарування, міни, передачі у спадщину.

В силу ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Пунктом 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 р. N 177 передбачено, що майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Отже, законодавством передбачена можливість укладення договорів купівлі-продажу майнових паїв.

Суд дійшов висновку, що позивачкою доведено правомірність набуття права власності на нежитлову будівлю приміщення гаража.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації прав підлягає право власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших прав на нерухоме майно.

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (статті 13 ЦПК України).

Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, у спосіб, який не суперечить закону, при цьому саме позивач визначає спосіб захисту порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, приймаючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

В ході судового розгляду встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі - приміщення автогаражу в с. Аркадіївка. Право власності на вказану нежитлову будівлю помилково зареєстровано за іншою особою відповідачем ОСОБА_2 , який не є реальним власником цього майна. Права позивачки, як власника, порушені внаслідок реєстрації за іншою особою права власності на належне позивачці майно. Позивачка, як власник майна, позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію права власності. Відтак, суд вважає за необхідне скасувати запис про реєстрацію за відповідачем ОСОБА_2 права власності № 46282955 від 18.01.2022 р., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 060 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, внесений на підставі рішення державного реєстратора Козинець С.С., Яготинської міської ради Київської області, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 62983505 від 21.01.2022 р, та визнати за позивачкою ОСОБА_1 право приватної власності на нежитлову будівлю автогараж, загальною площею 603,6 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 .

За клопотанням представника позивачки, суд не застосовує до відповідача ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16,316,328 ЦК України,

ст.ст. 19,141,197,198,200,206,247,263,265,273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити повністю.

Скасувати запис про право власності № 46282955 від 18.01.2022 р., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 060 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, внесений на підставі рішення державного реєстратора Козинець С.С., Яготинської міської ради Київської області, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 62983505 від 21.01.2022 р.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на нежитлову будівлю автогараж, загальною площею 603,6 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддя Р.В. Хижний