Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3032/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого-судді Трагнюк В.Р., секретар судового засідання Конар В.М., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Продан Оксана Василівна, до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа: Орган опіки та піклування Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Продан Оксана Василівна, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, який у подальшому змінив на позбавлення батьківських прав, третя особа: Орган опіки та піклування Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області.

Позовні вимоги мотивує тим, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дочка сторін проживає разом із позивачем та знаходяться на його повному утриманні більше шести років.

Позивач зазначає, що мати дитини самоусунулася від виконання своїх батьківських (материнських) обов"язків по утриманню малолітньої дочки, оскільки більше шести років ніяким чином не піклується про свою дочку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини і не надає ніякої фінансової підтримки.

Крім того, позивач зазначає, що аліменти чи будь які кошти на утримання дитини відповідач не сплачує.

Відповідач жодним чином не була позбавлена інформації стосовно місця перебування позивача та їх спільної дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з мамою та її участі у вихованні дочки.

А тому позивач ОСОБА_1 просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 .

Сторони по справі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилася, представник позивача подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги просить задоволити (а.с.45).

Відповідач у судове засідання не з"явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову визнає, оскільки не має можливості здійснювати батьківські обов"язки по вихованню доньки, проживає за межами України (а.с.47).

Представник третьої особи у судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, а також висновок про доцільність проживання малолітньої доньки з батьком (а.с.27-28, 29, 43-44).

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем та знаходяться на його утриманні (а.с.25-29).

Мати дитини, відповідач по справі, не проживає з сім`єю, самоусунулася від своїх обов`язків по вихованню і утриманню дитини, розвитком та станом здоров`я дочки не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з нею, на протязі декількох років дитина свою матір не бачила. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача (а.с.25-28, 41-44).

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини.

Згідно ст. 150 СК України, обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Згідно зі ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції).

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Європейський суд з прав людини 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків, за вирішенням питання про визначення місця проживання дитини.

Судом в процесі розгляду справи та дослідження доказів встановлено обставини - факти як кожен окремо так і в сукупності, які підтверджують обставини позову, свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками.

В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає та знаходиться на утриманні позивача, відповідач, як мати дитини, участі у її виховані тривалий час не приймає, життям та здоров"ям дитини не цікавиться (а.с.25-28, 42-44).

У справі відповідачка не надала жодного доказу який би свідчив про те, що вона належним чином виконує батьківські обов`язки у вихованні дитини, утверджує повагу до батьків, піклується про її здоров`я, фізичний та моральний розвиток, виховує дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, тобто вчиняв/вчиняє активні дії на виконання вимог ст. 150 СК України.

Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують обставини, які свідчать про те, що відповідач, як мати, тривалий час, свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дочки, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до роз`яснень викладених в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року(пункт 54 та пункт 58) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки, факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Разом з тим, згідно висновку Органу опіки та піклування Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області від 22.08.2024 року №116, про позбавлення батьківських (материнських) прав ОСОБА_2 щодо її малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заперечено, а відповідач, як мати, не спростувала у встановленому законом порядку обставини які б свідчили про те, що вона належним чином виконує батьківські обов`язки, утверджує повагу до батьків, піклується про здоров`я, фізичний та моральний розвиток дитини, виховує дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, тобто вчиняв/вчиняє активні дії на виконання вимог ст. 150 СК України (а.с.40-44)

Відповідно до приписів ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами на підставі яких суд дійшов до беззаперечного висновку про те, що відповідач, як мати, ухиляється від участі у вихованні дитини, що слугує підставою для позбавлення її батьківських прав, у зв`язку з чим суд приймає рішення про задоволення позову та на підставі ч. 1, 3 ст. 167 СК України залишає дитину проживати разом з позивачем.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суд приймає рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 76-81, 89, 133, 200, 210, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задоволити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Залишити дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживати разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 11.09.2024 року.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк