Справа № 932/7462/22
Провадження № 2/204/210/24 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Вєрьовкіної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борис Анатолійович про визначення додаткового строку для прийняття спадщини і зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борис Анатолійович про встановлення факту постійного проживання, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) додатковий строк терміном три місяці з часу вступу рішення суду в законну силу для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його дід - ОСОБА_3 , який проживав у АДРЕСА_1 . Будинок за вказаною адресою належав діду і після його смерті набув статусу спадкового майна. З дідом завжди більше спілкувався і мав більш близькі родинні стосунки його брат - ОСОБА_4 , який неодноразово заявляв, що саме йому дід залишив будинок у спадщину і склав про це заповіт. Саме тому, коли дізнався про смерть діда, не подавав спочатку заяву про прийняття спадщини, оскільки був впевнений, що ОСОБА_5 вже оформив спадкове майно на себе. Однак в жовтні 2022 року - коли з`явилась можливість отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який раніше був відключений у зв`язку із воєнним станом в Україні - стало відомо, що будинок залишився у власності діда і не був переоформлений. Позивач відразу звернувся 01.11.2022 до приватного нотаріуса Кота Б.А. ( АДРЕСА_2 ) із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину. Постановою нотаріуса від 01.11.2022 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що вказаний строк був пропущений ним з поважних причин, тому просить суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини. Крім того, про смерть діда він також дізнався пізно - лише в липні 2022 року з розмови з братом. Отже, для подання заяви у нього існували об`єктивні перешкоди. При поданні ним заяви до нотаріуса 01.11.2022 року з`ясувалось також, що спадкова справа після смерті діда не заводилась, отже, відповідач взагалі не звертався із заявою про прийняття спадщини. Крім нього та відповідача інших спадкоємців після смерті діда немає, їх мати померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_2 подано до суду зустрічний позов, відповідно до якого просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування зустрічного позову вказав, що Дід ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_3 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкодавець постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 . Починаючи з 2016 року ОСОБА_4 проживав разом з дідом за вказаною адресою. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина - житловий будинок за тією ж адресою АДРЕСА_1 . Спадкодавець ОСОБА_3 19 жовтня 2018 року склав заповіт, яким усе належне йому майно заповів позивачу за цим зустрічним позовом - ОСОБА_2 . Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 постійно проживав разом зі спадкодавцем з 2016 року і на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . Враховуючи наведені положення статті 1269 ЦК України, у ОСОБА_6 за таких обставин не було необхідності подавати заяву про прийняття спадщини, оскільки він вважається таким, що прийняв спадщину в силу частини третьої статті 1268 ЦК України. Однак після того, як брат ОСОБА_6 подав заяву про прийняття спадщини, позивач за зустрічним позовом також звернувся до нотаріуса із заявою від 11.11.2022 про прийняття спадщини для узаконення і переоформлення на себе будинку, який належав спадкодавцеві. Постановою від 11.11.2022 року приватний нотаріус Кот Б.А. відмовив ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом - у зв`язку з відсутністю згідно поданих документів факту прийняття спадщини та пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Тому, ОСОБА_4 вимушений звернутись до суду з цим позовом з метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що дозволить оформити права на спадщину в межах спадкової справи. Також звертає увагу на той факт, що позивач за первісним позовом опосередковано визнає факт постійного проживання ОСОБА_6 за адресою спадкового будинку, зазначивши про це в позовній заяві в реквізитах сторін. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що ОСОБА_4 не був зареєстрований за адресою свого проживання по АДРЕСА_1 . Водночас відсутність реєстрації не є беззаперечним доказом фактичного проживання особи за іншою адресою, так само як і реєстрація сама по собі не доводить зворотного. Тому слід враховувати інші докази постійного проживання особи зі спадкодавцем. Наведені вище обставини унеможливлюють здійснення спадкування після смерті ОСОБА_3 будь-якими іншими особами, крім ОСОБА_6 . Отже первісний позов не може бути задоволений, оскільки можливе надання додаткового строку ОСОБА_8 для подання заяви про прийняття спадщини не потягне за собою жодних юридичних наслідків.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше надав до суду заяву відповідно до якої просив задовольнити первісний позов і відмовити у задоволенні зустрічного.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом та його представник ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином, раніше представником було надано клопотання відповідно до якого просив розглянути справу без участі представника, первісний позов залишити без задоволення, зустрічний позов просить задовольнити.

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борис Анатолійович в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше надав заяву відповідно до якої просив розглянути справу без його участі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні первісного позову, та задовольнити зустрічну позовну заяву, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 98).

Щодо первісного позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи вбачається, що за заявою ОСОБА_1 відкрито спадкову справу №56/2022 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області відмовлено у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки згідно поданих документів встановлено відсутність факту прийняття спадщини спадкоємцем після померлого та пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 9).

Позивач за первісним позовом вказує, що причинами неподання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 є необізнаність про смерть спадкодавця до липня 2022 року, обізнаність про наявність заповіту на відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , неможливості до жовтні 2022 року перевірити оформлення спадкового майна на відповідача.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Верховний Суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач до суду не подав.

Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

ОСОБА_1 вважав, що його дід склав заповіт на його брата та, що він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18) звернуто увагу на те, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Потрібно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Установивши, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини, не навівши обставин, що створювали об`єктивні та непереборні труднощі для нього щодо подання такої заяви, суд дійшов висновків про відсутність підстав для надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Щодо зустрічного позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

На праві приватної власності ОСОБА_3 належить домоволодіння розташоване: АДРЕСА_1 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітетам Бабушкінської районної ради від 18 січня 2002 року №56 (а.с. 47).

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є дідусем ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладання шлюбу (а.с. 56-57).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 98).

19 жовтня 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 укладено заповіт відповідно до якого усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, а також всі майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті, він заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Заповіт зареєстровано в реєстрі за №2137 та посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу.

Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області відмовлено у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки згідно поданих документів встановлено відсутність факту прийняття спадщини спадкоємцем після померлого та пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 45).

В якості доказів постійного проживання ОСОБА_2 надано квитанції про сплату комунальних послуг за адресою Весніна 3 (а.с. 59-82).

Також, в судовому засіданні було надано пояснення свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Так, ОСОБА_10 , яка є тіткою, вона була присутня коли ОСОБА_12 складав заповіт. Діма жив з ОСОБА_3 з 2016 року, купував їду та сплачував комунальні послуги. На даний час в будинку проживають ОСОБА_5 з дружиною. ОСОБА_11 пояснив, що він друг, вони жили на однієї вулиці. Знав дідуся Діми, возив його в лікарню по просьбі Дими, він там жив десь років 5. Дідуся хоронив ОСОБА_5 . Брата бачив, близько не знайом, він жив на Малахова.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_2 просив встановити факт постійного його проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_3 у спірному житловому будинку.

Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

ОСОБА_2 звертаючись до суду із позовом, вказував, що не був зареєстрованим разом зі спадкодавцем у спірному житловому будинку, проте до дня його смерті проживав разом із ним у житловому будинку.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20.

За загальним правилом, визначеним статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.

Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд встановив, що за життя ОСОБА_3 , ОСОБА_2 хоч і не був зареєстрований у житловому будинку, однак проживав у ньому до його смерті, що повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, показами свідків, дійшов висновку про задоволення зустрічних позовних вимог та встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, оскільки зустрічний позовом задоволено, то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слідує стягнути судовий збір в сумі 1073,60 грн. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, ч. 4 ст. 223, ст. 258-259, 263-266, 274, 280, 282-284, 289, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борис Анатолійович про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борис Анатолійович про встановлення факту постійного проживання - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце реєстрації: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борис Анатолійович, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 59, оф. 221.

Суддя В.В. Самсонова