КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5947/2024
справа №358/1170/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Миронівського районного суду Київської області від 12 липня 2023 року та на додаткове рішення Миронівського районного суду Київської області від 04 вересня 2023 року, ухвалені під головуванням судді Кириленко М.О.,

у справі за позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування фактичних витрат ,-

встановив:

У жовтні 2021 року ФОП ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про відшкодування фактичних витрат.

Позовні вимоги мотивує тим, що 17 вересня 2018 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Державний ощадний банк України» укладено кредитний договір №1129_0638, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 40 680,00 гривень із щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99% річних, з кінцевим строком погашення до 16 вересня 2021 року, а позичальник зобов`язаний належним чином використати та повернути в передбачений кредитним договором строк кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі.

Відповідно до договору добровільного страхування кредитів №18.215040.1601-0286 від 01 грудня 2018 року, укладеного між АТ «Ощадбанк» та ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», останнє прийняло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами Договору, виплатити АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування. Страховим випадком за Договором є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у страхувальника АТ «Ощадбанк» внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальником понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором, з будь-яких причин. Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість на суму 22 465,88 грн. У зв`язку із наведеним настав страховий випадок, за результатом розгляду заяви АТ «Ощадбанк» про настання страхового випадку ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» складено страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у сумі 22 465,88 гривень, яке було виплачено АТ «Ощадбанк». На підставі статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» перейшло право вимоги до відповідача на вказану суму.

20 травня 2021 року між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та ФОП ОСОБА_3 укладено договір № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії), згідно умов якого до позивача перейшло право вимоги з виплати страхового відшкодування.

З метою досудового врегулювання спору позивачем надіслано відповідачу претензію №10026.05.20-1 від 11 червня 2021 року, проте така залишилась не виконаною.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 22 465,88 гривень фактичних витрат та судові витрати.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 12 липня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 кошти в розмірі 22 465,88 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 12 600,00 гривень.

Додатковим рішенням Миронівського районного суду Київської області від 04 вересня 2023 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 3000,00 гривень витрат з оплати професійної правової допомоги за підготовку, оформлення та подання до суду заперечення на заяву про залучення до участі у справі №358/1170/21 третіх осіб та комплекту документів.

Не погодившись з ухваленими рішеннями, представником ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що предметом спору є право на відшкодування витрат в порядку регресу шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 22465,88 грн. Вказана сума з точки зору представника позивача виникла у зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору про споживчий кредит №1120_0638 (далі - Кредитний договір), укладеного 17 вересня 2018 року з ПАТ «Державний банк України» (далі - Банк), яка в подальшому у відповідності до Договору добровільного страхування кредитів від 01 грудня 2018 року (далі - Договір страхування) сплачена страховою компанією на користь Банку, внаслідок чого страхова компанія отримала право вимоги до відповідача у сумі 22 465,88 грн. Після цього, страхова компанія згідно договору №01-05 про відступлення вимоги (цесії) (далі - Договір №01-05) від 20 травня 2021 передала (відступила) позивачу свої права вимоги до 240 боржників в сумі 5 211 953,86 грн, в тому числі і до відповідача в сумі 22 465,88 грн, а позивач набув права вимоги страхової компанії за укладеними договорами страхування. Звертає увагу, що суд першої інстанції при вирішення спору не врахував умови договору №01-05.

Посилається на ту обставину, що позивачем подано докази не завірені належним чином, відтак такі є неналежні та недопустимі.

Звертає увагу, що матеріали справи не містять достовірних доказів про фактичне перерахування банком коштів на поточний рахунок відповідача з подальшим перерахуванням кредитних коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4 , судом безпідставно зроблено висновок, що відповідачу видано кредит в сумі 40 680 грн.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не виконуються умови договору не відповідає обставинам справи, оскільки судом не враховано умови кредитного договору. Вказує, що враховуючи умови кредитного договору, відповідач не здійснював щомісячні платежі по поверненню (погашенню) кредиту, оскільки банк повинен був самостійно проводити договірне списання коштів з поточного рахунку відповідача або з інших рахунків відкритих у банку з метою погашення кредиту.

Уважає, що згідно умов договору у відповідача не було обов`язку щомісячно здійснювати платежі на користь банку для повернення кредиту, а навпаки позивач, враховуючи умови Кредитного договору, на підтвердження позовних вимог повинен був надати суду меморіальні ордера або інші бухгалтерські документи про списання банком коштів з рахунків відповідача з метою повернення кредиту.

Вказує, що виписка по рахунку, надана позивачем, не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не містить посад осіб, відповідальних за здійснення операції, їх особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Посилається на неналежність доданої виписки з рахунку, оскільки із неї убачається, що за період з 06 листопада 2019 року по 06 березня 2020 року у відповідача відсутня заборгованість перед банком. За березень та квітень 2020 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 2260,00 гривень. Окрім цього, така не відображає рух коштів після укладення кредитного договору.

Посилається на протиправну відмову ухвалою суду від 12 липня 2023 року у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової бухгалтерської експертизи, чим позбавлено відповідача права на справедливий суд та порушено принцип змагальності сторін.

Звертає увагу, що судом не з`ясовано, чи був відповідач повідомлений про заміну кредитора.

Вказує, що представник позивача до позовної заяви надав повідомлення, в якому відповідачу запропоновано добровільно сплатити заборгованість в сумі 22456,88 грн на користь позивача. Повідомлення згідно фіскального чеку надіслано відповідачу 14 червня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, згідно кредитного договору та заяви про настання страхового випадку вказано, що фактичним місцем проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_2 .

Таким, чином відповідач не отримував повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні з доказами про перехід прав у зобов`язанні, яке виникло з кредитних правовідносин та в подальшому це зобов`язання у зв`язку із виконанням договору добровільного страхування кредиту та договору відступлення права вимоги було відступлено позивачу.

Вказує, що не отримував копії позовної заяви з додатками та судові повістки.

Зазначає, що самостійно не міг звернутися до експертної установи, оскільки у відповідача та його представника відсутні матеріали та документи, необхідні для проведення експертизи.

Посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної та об`єктивної оцінки матеріалам справи.

Посилається на незаконність та необґрунтованість висновку про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 12 600,00 гривень, суд не вирішив питання чи пов`язані витрати, що вказані у актах в сумі 12 600,00 гривень, з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмету спору з урахуванням ціни позову, що становить 22 456,88 грн.

Вказує, що розмір стягнутих судових витрат значно перевищує розмір витрат, заявлений позивачем у позовній заяві.

Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення Миронівського районного суду Київської області вказує, що відповідач та представник відповідача не був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Вказує, що заява про ухвалення додаткового рішення не направлена відповідачу та його представнику.

Вказує, що в акті не вказано, скільки часу було витрачено на правничі послуги.

Звертає увагу на пропуск заявником установленого статтею 141 ЦПК України строку, оскільки судові дебати у справі закінчились 12 липня 2023 року, а заява про ухвалення додаткового рішення надійшла до суду 21 липня 2023 року.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Миронівського районного суду Київської області від 12 липня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити. Додаткове рішення Миронівського районного суду Київської області від 04 вересня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про залишення заяви без розгляду.

24 листопада 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Бартосевич Б.В., який діє в інтересах ФОП ОСОБА_3 , на апеляційну скаргу.

Вказує, що твердження скаржника спростовуються тим фактом, що відповідачем здійснювалась оплата за кредитом.

Щодо доводів скаржника про те, що банк самостійно мав здійснювати списання з поточного рахунку вказує, що таке твердження суперечить умовам договору.

Вказує, що згідно виписок, наданих АТ "Ощадбанк" разом із заявою про настання страхового випадку, убачається, що заборгованість виникла з 06 березня 2020 року + 60 днів - 06 травня 2020 року дата настання страхового випадку.

Посилається на співмірність розміру судових витрат із часом, витраченим адвокатом та обставинам справи.

Вказує, що доводи скаржника про те, що послуга за роботу в досудовому порядку є надуманою - безпідставні. З червня по вересень 2021 року представником позивача неодноразово проводились розмови у телефонному режимі з відповідачем щодо наявності заборгованості та можливості вирішення спору в досудовому порядку.

Безпідставно посилається на завищення часу на ті чи інші послуги, оскільки час, вказаний у актах, відповідає фактично витраченому часу на правову допомогу.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 1129_0638 від 17 вересня 2018 року належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачував, що підтверджується випискою з рахунку, внаслідок чого ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» складено страховий акт №10026.05.20-1 від 26 серпня 2020 року та здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 22465,88 грн.

Суд зазначив, що у пункті 8.6. договору страхування визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за цим Договором, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке установа страхувальника має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» відступило ФОП ОСОБА_3 права вимоги за укладеними договорами страхування, згідно реєстру прав вимоги Додаток №1 до договору, в тому числі й право вимоги за страховим актом № Київ10026.05.20-1, де страхувальником є АТ «Ощадбанк», а боржником ОСОБА_2 .

Відтак суд зробив висновок, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача у межах суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 22 465,88 грн, отже позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми фактичних витрат підлягають задоволенню.

Стягнувши витрати на правову допомогу у розмірі 12 600,00 гривень, суд першої інстанції зробив висновок, що такі є доведені та обґрунтовані.

Ухваливши додаткове рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ФОП ОСОБА_3 3000,00 гривень витрат на правову допомогу, суд зробив висновок про наявність підстав для задоволення заяви про відшкодування витрат за підготовку, оформлення та подання до суду заперечення на заяву про залучення до участі у справі 358/1170/21 третіх осіб та комплекту документів.

З матеріалів справи убачається, що 17 вересня 2018 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит.

Відповідно до умов укладеного договору банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору, а позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Кредит надається в загальному розмірі 40 680,00 гривень на строк 36 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 16 вересня 2021 року, якщо інший строк не буде встановлено згідно умов договору.

Пунктом 3.2.1 визначено, що Банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок для видачі позичальника з подальшим перерахуванням в безготівковій формі кредитних коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4 (том 1 а.с.8-14).

01 грудня 2018 року між ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ." (Страховик) та ПАТ "Державний ощадний банк України" (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування кредитів №18.215040.1601-0286.

Відповідно до пункту 2.2 договору предметом цього договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані із збитками внаслідок неповернення/неповного повернення позичальниками кредитів та/або несплатою/неповною сплатою нарахованих за ними процентів, що передбачені Кредитними договорами.

Згідно пункту 4.1 договору страховим випадком за цим договором є факт первинного виникнення збитків у страхувальника внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальником понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором, з будь-яких причин, за винятком тих, що передбачені розділом 9 цього договором.

Страховий випадок за цим договором настає на 61 день після дати, встановленої кредитним договором як дати повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом.

Згідно пункту 8.6 договору до страховика, який виплатив страхове відшкодування за цим договором, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке установа страхувальника має до особи, відповідальної за заподіяння збитків (том 1 а.с. 18-22).

08 травня 2020 року АТ "Державний ощадний банк України" звернулось до ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ." (Страховик) із заявою №100.08-17/194, у якій повідомило страховика про настання страхового випадку. Згідно даних заяви заборгованість позичальника на дату настання страхового випадку та проценти за користування кредитом за два місяці становить 22 465,88 гривень, з яких заборгованість по кредиту 21 470,00 гривень, заборгованість по відсотках за користування кредитом - 995,88 гривень (а.с. 23).

26 серпня 2020 року ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ." складено страховий акт №10026.05.20-1, відповідно до даних якого сума страхового відшкодування складає 22 465,88 гривень (том 1 а.с. 24).

Відповідно до даних платіжного доручення №14342 від 27 серпня 2020 року ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" сплачено страхове відшкодування у розмірі 22 465,88 гривень (а.с. 24 зворот).

20 травня 2021 року між ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" та ФОП ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №01-05, згідно якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за укладеними Договорами страхування та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором (а.с.25-27).

Згідно даних додатку №1 до договору №01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20 травня 2021 року до ФОП ОСОБА_3 перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором (а.с. 32 зворот).

Згідно даних повідомлення №10026.05.20-1 від 11 червня 2021 року ОСОБА_2 повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні та запропоновано оплатити заборгованість у розмірі 22 465,88 гривень у добровільному порядку (а.с. 36).

Відповідно до даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 06 січня 2022 року (а.с. 59 зворот).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (стаття 6 Закону).

Відповідно до статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (стаття 27 Закону України "Про страхування", стаття 993 ЦК України).

Установлено, що ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" здійснило виплату страхового відшкодування згідно договору страхування кредитів, відтак до страховика перейшло право вимоги згідно статті 993 ЦК України до відповідача.

Разом з тим, колегія суддів уважає помилковим посилання суду першої інстанції на статті 1191 ЦК України, згідно якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове - пов`язане саме з регресною вимогою. Суброгація - це перехід до страховика на підставі відповідного акту права вимоги, яке страхувальник має щодо особи, винної у збитках.

Відтак у цьому випадку виниклИ правовідношення суброгації, які врегульовані статтею 993 ЦК України, проте цитування в мотивувальній частині рішення суду статті 1191 ЦК України не призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 513 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» здійснило виплату страхового відшкодування, а до ФОП ОСОБА_3 перейшло право вимоги щодо відшкодування фактичних витрат страхового випадку, позивач набув право зворотної вимоги до відповідача в розмірі виплаченого відшкодування.

Доводи апеляційної скарги в частині не врахування судом першої інстанції умов кредитного договору, відсутність доказів надання кредитних коштів, колегією суддів відхиляються, оскільки правовідносини сторін у цій справі виникли у зв`язку із виплатою страхового відшкодування по непогашеним зобов`язанням за кредитним договором, а не щодо стягнення заборгованості за кредитом.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині повідомлення відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні, колегія суддів вказує про таке.

Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи установлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли внаслідок виплати страхового відшкодування. Оскільки між відповідачем та ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" не укладалось жодних договорів, а право вимоги виникло у відповідності до положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", згода боржника у цьому випадку не передбачена.

Окрім цього, суд звертає увагу, що представником позивача 14 червня 2021 року направлено повідомлення №10026.05.20-1, згідно змісту якого ОСОБА_2 повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні та запропоновано сплатити заборгованість у добровільному порядку (а.с. 36).

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що повідомлення про заміну кредитора направлено ОСОБА_2 за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 , а не за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , колегія суддів відхиляє, оскільки розділ 11 кредитного договору не зобов`язує кредитора повідомляти боржника за адресою фактичного місця проживання.

Доводи апеляційної скарги в частині не отримання відповідачем копії позовної заяви з додатками колегією суддів відхиляються, оскільки ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 11 квітня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Миронівського районного суду Київської області від 27 вересня 2022 року скасовано. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відмови відповідачу у задоволенні клопотання про призначення судової бухгалтерської експертизи, колегія судів вказує про таке.

Установлено, що 26 травня 2023 року ОСОБА_1 подано клопотання про призначення судової бухгалтерської експертизи.

В обґрунтування заявленого клопотання вказує, що не погоджується із заборгованістю, яка визначена в позовній заяві та з тим, що страхова компанія фактично отримала від позивача 340 000,00 гривень у відповідності до умов договору про відступлення права вимоги від 20 травня 2021 року. Вказує, що встановлення цих обставин має суттєве значення для вирішення справи по суті.

Ухвалою Миронівського районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року у задоволенні клопотання відмовлено.

Відмовивши у задоволенні заявленого клопотання, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 не навів суду переконливих доводів неможливості встановити обставини, якими заперечується позов, в інший спосіб, ніж призначення судової експертизи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вказує про таке.

Відповідно до частини 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Заявляючи клопотання про призначення експертизи ОСОБА_1 вказав, що для встановлення усіх обставин справи необхідні знання.

Разом з цим, судово-бухгалтерська експертиза - це дослідження господарської діяльності суб`єкта господарювання особою, яка має спеціальні знання в галузі бухгалтерського обліку (експертом-бухгалтером), з метою подання висновку щодо кола питань, поставлених судом.

Ураховуючи те, що предметом судово-бухгалтерської експертизи є господарська діяльність, відображена в документах бухгалтерського обліку та звітності, а предметом спору у цій справі є стягнення сплаченого страхового відшкодування, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для призначення такої експертизи.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає про таке.

Згідно із статтею 134 ЦПК України:

1. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

2. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

3. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

4. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із статтею 137 ЦПК України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положення статті 137 ЦПК України вказують на те, що питання співмірності залежить від конкретних характеристик справи, затраченого часу на участь в ній, обсягом виконаною роботи правового напряму.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

З матеріалів справи установлено, що разом з позовною заявою адвокатом Бартосевич Б.В., яка діє в інтересах ФОП ОСОБА_3 , подано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, згідно даних якого позивач очікує понести судові витрати у розмірі 6 000,00 гривень за надання правничої допомоги та 908,00 гривень - судовий збір, а всього 6 908,00 гривень (том 1 а.с. 37).

20 травня 2021 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 укладено договір про надання професійної правової допомоги №5.

Згідно пункту 1.2 договору сторони домовились, що розмір винагороди Виконавця за надання професійної правничої допомоги клієнту становить 1 200,00 гривень за одну годину надання правничої допомоги.

Згідно пункту 4.3 договору за результатами надання юридичної допомоги складається акт-розрахунок, що підписується сторонами. В акті вказується обсяг наданої виконавцем юридичної допомоги та її вартість. Акт розрахунок надсилається клієнту виконавцем факсимільним зв`язком поштою, електронною поштою або наручно (том 1 а.с.101-102).

17 січня 2022 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 укладено акт приймання-передачі послуг професійної правової допомоги №35/01-Б, згідно якого виконавець відповідно до договору надав клієнту професійну правничу допомогу у період з 20 травня 2021 року по 17 січня 2022 року, а саме:

- вивчення матеріалів справи, збирання доказів / 2 години / 2400,00 гривень;

- робота в досудовому порядку: ведення переговорів з боржником щодо оплати заборгованості у добровільному порядку за допомогою телефонного зв`язку Viber / 0,5 години / 600,00 гривень;

- підготовка, оформлення та відправлення (з усіма додатками) претензії боржнику / 1 година / 1200,00 гривень;

- підготовка, оформлення та подання (з усіма додатками) позовної заяви до суду / 1,5 годин / 1 800,00 гривень.

Всього 6 000,00 гривень (том 1 а.с. 103).

Факт оплати вищевказаного переліку наданих послуг підтверджується даними платіжного доручення №494 від 20 січня 2022 року (том 1 а.с. 104).

24 листопада 2022 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 укладено акт приймання-передачі послуг професійної правової допомоги №35/01-Б, згідно якого виконавець відповідно до договору надав клієнту професійну правничу допомогу, а саме:

- вивчення заяви про перегляд заочного рішення від 10 жовтня 2022 року визначення можливих перспектив / 1 година / 1200,00 гривень;

- підготовка, оформлення та подання відзиву на заяву про перегляд заочного рішення до суду та відповідачу / 2 години / 2400,00 гривень.

Всього 3 600,00 гривень (том 1 а.с. 191).

Факт оплати підтверджується даними платіжної інструкції №626 від 25 листопада 2022 року на суму 3 600,00 гривень (том 1 а.с. 190).

12 червня 2023 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 укладено акт приймання-передачі послуг професійної правової допомоги №35/01-Б, згідно якого виконавець відповідно до договору надав клієнту професійну правничу допомогу, а саме:

- вивчення заяви про призначення судової бухгалтерської експертизи від 26 травня 2023 року №358/1170/21. Підготовка, оформлення та подача до суду заперечення на заяву про призначення судової бухгалтерської експертизи та комплекту документів у судовій справі №358/1170/21 / один пакет документів / 3 000,00 гривень;

- винагорода успіху, що сплачується клієнтом у разі задоволення (часткового задоволення) позовних вимог / 10% від суми задоволених (частково задоволених) позовних вимог та/або отриманих коштів клієнтом

Всього 3 000,00 гривень (том 2 а.с. 28).

Факт оплати підтверджується даними платіжної інструкції №724 від 13 червня 2023 року (том 2 а.с. 30).

Заперечення щодо розмір судових витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача викладено у заяві про перегляд заочного рішення (том 1 а.с. 150- 151). Зокрема, про неспівмірність таких витрат, а також про те, що в Договорі №5 про надання професійної правничої допомоги від 20 травня 2021 року та Акті №35/01-Б приймання передачі послуг від 17 січня 2022 року відсутня інформація про те, по якій конкретно справі адвокат буде надавати та фактично надавав правову допомогу.

Твердження відповідача про відсутність інформації про те, по якій конкретно справі адвокат буде надавати та фактично надавав правову допомогу відхиляються апеляційним судом, оскільки Акт №35/01-Б приймання передачі послуг від 17 січня 2022 року містить дані про боржника ОСОБА_2 , який у цій справі є відповідачем, поряд з цим укладення договору про надання професійної правничої допомоги на конкретно визначену справу чинним законодавством на вимагається.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що виокремлення адвокатом «вивчення матеріалів справи, збирання доказів, робота в досудовому порядку: ведення переговорів з боржником щодо оплати заборгованості у добровільному порядку за допомогою телефонного зв`язку Viber, підготовка, оформлення та відправлення (з усіма додатками) претензії боржнику» як самостійних видів адвокатських послуг є необґрунтованим та охоплюються діями адвоката із складання позовної заяви, а «вивчення заяви про перегляд заочного рішення від 10 жовтня 2022 року, визначення можливих перспектив» охоплюється діями по підготовці, оформленню та поданню відзиву на заяву про перегляд заочного рішення.

З урахуванням критерію реальності адвокатських послуг, розумності та справедливості, апеляційний суд уважає, що відшкодуванню підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги на додаткове рішення Миронівського районного суду Київської області від 04 вересня 2023 року, колегія суддів вказує на таке.

З матеріалів справи убачається, що рішення по суті спору ухвалене 12 липня 2023 року.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Установлено, що заяву про ухвалення додаткового рішення у справі представником позивача подано 21 липня 2023 року.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (стаття 246 ЦПК України).

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Вимога частини 8 статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), на яку посилається заявник у касаційній скарзі.

Разом з цим, ретельний аналіз частини 8 статті 141 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що заявник мав подати відповідні докази понесених витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення Миронівським районним судом Київської області рішення від 12 липня 2023 року, тобто не пізніше 17 липня 2023 року.

Проте заяву подано 21 липня 2023 року, що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 141 ЦПК України є підставою для залишення її без розгляду.

Суд першої інстанції на викладене увагу не звернув, відтак дійшов помилкового висновку про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення по суті.

За наведених обставин, апеляційна скарга в частині доводів щодо скасування додаткового рішення Миронівського районного суду Київської області від 04 вересня 2023 року підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 12 липня 2023 року змінити, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню із ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з 12 600 гривень до 6 000 гривень.

В іншій частині рішення Миронівського районного суду Київської області від 12 липня 2023 року залишити без змін.

Дію рішення Миронівського районного суду Київської області від 12 липня 2023 року у частині, що не змінена цією постановою, відновити.

Додаткове рішення Миронівського районного суду Київської області від 04 вересня 2023 року скасувати, заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - адвоката Бартосевича Богдана Васильовича залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова