Справа № 464/5517/22 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/811/706/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Гай О.О.

з участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представника ЛМКП «Львівтеплоенерго» - Бокало Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 березня 2023 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії,

ВСТАНОВИЛА:

ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 4 964,55 грн заборгованості за послуги з централізованого опалення місць загального користування за період з 01.10.2018 по 30.11.2021, покликаючись на невиконання відповідачами обов`язку щодо сплати житлово-комунальних платежів.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01.03.2023 позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго»заборгованість за послуги з централізованого опалення місць загального користування у розмірі 4 964,55 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго»по 496,20 грн судового збору з кожного.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивач у своємурозрахунку вказує лише суми, які вважає, що йому заборгували та посилається наМетодику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загальногокористування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опаленнязатверджену Наказом Мінбуду України від 31.10.2006 N 359(надалі Методика).Але, одного посилання на Методику є недостатньо, необхідно подати і самрозрахунок, оскільки Методика передбачає декілька способів розрахунку витраттеплової енергії, які залежать не від бажання теплопостачальної організації, а відфактичних обставин.Такими обставинами є наявність чи відсутність загально будинкових,індивідуальних квартирних, окремих на кожне місце загального користування(МЗК) засобів обліку теплової енергії або ж у випадку відсутності розрахунку наоснові проектних даних.Отже, позивачем не наведено самого розрахунку. Невідомим залишається, яквін прийшов до заявлених сум і яким способом він його розраховував. Чивикористовуючи якісь коефіцієнти від площ загального користування, чи просто відплощ загального користування, чи від показників приладів обліку із подальшимрозподілом між власниками квартир.Вказує на те, що розмір плати за послугу по опаленню місць загальногокористування має розраховуватись на основі показників приладу обліку. Але позивачне надає показників лічильника і подальшого розрахунку плати відповідачів,посилаючись на необхідність додаткового часу.Тому на думку апелянта, суд прийшов до висновку про доведеність обставини без достатніхдоказів.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, представник ЛМКП «Львівтеплоенерго» - Бокало Т.А.заперечила проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі у справі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8 т.1).

У квартирі відповідачів встановлена індивідуальна система опалення.

Згідно з Актами про включення системи теплопостачання від 23.10.2018, 29.10.2019, 16.10.2020, 11.10.2021 виконавцем послуг з централізованого теплопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , є ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Будинок АДРЕСА_2 частково обладнаний будинковим приладом обліку теплової енергії, що підтверджується наявним в матеріалах справи опитувальним листом споживача теплової енергії ОСББ «Манастирського обслуговування і ремонт».

З розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, вбачається, що у відповідачів наявна заборгованість перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» у розмірі 4964,55 грн за період з 01.10.2018 по 30.11.2021.

З врахуванням періоду, за який позивач просить стягнути із відповідачів заборгованість за централізоване опалення місць загального користування, а саме, починаючи із 01.10.2018 по 30.11.2021, правовідносини, які виникли у даному випадку між сторонами справи, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017, що набрав чинності 10.12.2017 та був введений в дію 01.05.2019, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07.2005, з відповідними змінами та доповненнями, чинною на момент спірних правовідносин.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, який був чинним до 01.05.2019, виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до визначень, викладених в пунктах 2 та 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 виконавець комунальної послуги суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а також одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо. При цьому такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а відповідно до п. 5 ч. 2 даної статті Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV визначає перелік комунальних послуг. Зокрема, до комунальних послуг відносяться централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Аналогічне положення міститься також в Законі України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017, згідно з п.3 ч.2 ст. 6 якого виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Як вбачається з положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, таким було визначено зокрема порядок надання споживачам послуг з централізованого опалення. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 передбачає порядок надання послуг з постачання теплової енергії. При цьому відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» такого договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

З 01.07.2014 між сторонами вважається укладеним договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Крім цього, у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Факт надання ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуг з централізованого теплопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується вищенаведеними Актами про включення системи теплопостачання.

Звернення ОСББ «Манастирського обслуговування і ремонт» від 23.11.2018 щодо опломбування кранів подачі тепла сходових кліток у зв`язку з несправністю труб та відповідь ЛМКП «Львівтеплоенерго» такого від 30.11.2018 щодо відмови у відключенні опалення місць загального користування не є доказами ненадання таких послуг позивачем. Крім цього, ремонт усіх внутрішньобудинкових мереж належить до компетенції управителя будинку.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.12.2020 у справі № 311/3489/18, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 № 359 (чинна на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до даної методики позивачем здійснено розрахунок заборгованості за плату за опалення місць загального користування, яка за період з 01.10.2018 по 30.11.2021 становить 4964,55 грн.

Незважаючи на заперечення цього розрахунку відповідачами, останніми такий не спростовано, власного розрахунку не надано, доказів його неправильності не надано ні у суді першої, ні в апеляційній інстанціях, при цьому в апеляційній скарзі міститься лише загальне посилання на неправильність розрахунку без жодних конкретних обґрунтувань, а тому такий розрахунок підставно був взятий судом до уваги як доказ щодо розміру наявної заборгованості.

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши факт надання ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуг з централізованого теплопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , та невиконання відповідачами свого обов`язку з оплати послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку, прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 26.04.2024

Головуючий

Судді