ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/1831/24 Головуючий суддя І інстанції Рибальченко І. Г.
Провадження № 22-ц/818/2957/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про приватну власність, з них:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вайленко Ганни Олександрівни на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 17 червня 2024 року, по справі № 626/1831/24, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення спільної сумісної власності на квартиру та визначення часток у спільній власності,

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Красноградського районного суду Харківської області із позовною заявою про поділ майна, що є у сторін у спільній сумісній власності, а саме: трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому позивачка відповідно до ст. 372 ЦК України просить визначити за нею та відповідачами право на 1/3 частку у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру та припинити їх право спільної сумісної власності на цю квартиру.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 14.05.2024 року була залишена без руху на строк не більше десяти днів з дня її отримання, а саме для визначення ціни позову та сплати судового збору із урахуванням вартості спірного майна, оскільки позивач звернулася до суду з метою вирішення майнового спору зі співвласниками квартири, а сплачено було за ставкою позову з вимогою немайнового характеру.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 17 червня 2024 року позовну заяву повернуто з огляду на те, що позивачка не виправила вказані недоліки.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою представник ОСОБА_1 адвокат Вайленко Ганна Олександрівна в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Вказала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що подана позовна заява містить вимоги майнового характеру, оскільки предметом позову є вимога немайнового характеру про припинення права спільної сумісної власності за усіма співвласниками з визначенням розміру ідеальних часток по 1/3 у праві спільної власності за кожним із співвласників. Тому позивачем сплачено відповідний судовий збір, що узгоджується з п. 15 Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»,в якій зазначено про те, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісної оцінці та не передбачають повернення майна. Позивачем надано відповідну квитанцію про сплату витрат за подачу позову з немайновими вимогами.

Тому вважає, що суд помилково покликався на правові висновки, які були висловлені у постанові ВП ВС від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19, згідно якій буть-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на це майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього, а також на правові висновки, які були висловлені у постановах ВС від 12.09.2018 у справі № 705/3875/17 та від 22.05.2019 року у справі № 705/5060/18.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу судді залишити без змін.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було заявлено вимоги майнового характеру, але не зазначено ціну позову та не сплачено судовий збір за вимогами майнового характеру, тому позивачка має виправити цей недолік. Оскільки згодом позивачкою згодом цей недолік не було виправлено, - суд своєю ухвалою від 17 червня 2024 року позовну заяву визнав неподаною та повернув її позивачці.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Суд першої інстанції правильно вказав, що згідно з п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2024 року встановлено у сумі 3 028 грн.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 4 Закону «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позовна вимога майнового характеру це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. За змістом ч.2 ст. 16 ЦК України такі вимоги можуть бути заявлені, зокрема, у формі позову про визнання права, примусового виконання обов`язку в натурі. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно, на володіння майном і будь-які форми його використання на договірній чи позадоговірній основі.

Як вбачається з предмету позову, заявлені відповідно до ст. 372 ЦПК України про поділ спільного сумісного майна вимоги стосуються трикімнатної квартири нерухомості, яка має відповідну вартість. Внаслідок визнання за позивачкою 1/3 частки у праві спільної сумісної власності вона набуває її у власність, внаслідок чого таке майнове право може бути предметом купівлі-продажу, міни, іпотеки того, а тому таке право таке майнове право також має відповідну ціну. Майнові права та майно нерозривно пов`язані між собою, майнові права визначають правовий режим відносин між суб`єктами цивільного обороту стосовно певного майна, що визначає їх вартість. Наведені з цього приводу доводи скарги про немайновий характер заявлених вимог є безпідставними.

Що стосується вимог про припинення спільної сумісної власності то у нормі ч. 3 ст. 372 ЦК України припинення спільної сумісної власності є безспірними правовими наслідками поділу майна між співвласниками, а тому не вимагають відповідного рішення суду і внаслідок цього не підлягають оплаті судовим збором.

Судовий збір, який має сплачуватися за майнові вимоги у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб всупереч п.п. 1, 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - позивачкою не сплачено. У той же час позивачка сплатила судовий збір за нижчою ставкою, як за немайновий спір у сумі 1211,20 грн., тобто 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Колегія суддів зазначає, що процесуальні правила (стаття 185 ЦПК України) є чіткими та передбачуваними, визначають повернення позовної заяви, якщо особа не усунула її недоліки. Залишивши без руху позовну заяву, суд першої інстанції виклав чіткі мотиви щодо зазначення ціни позову з наступною вимогою сплати судового збору за конкретно визначеною ставкою майнових вимог.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано та відповідно до наведених норм цивільного процесуального права визначив вказані недоліки позовної заяви, які відповідно до положень 185 ЦПК України протягом десяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду від 14 травня 2024 року не усунуті (а.с. 9, 12-13).

Натомість у своїй заяві про виправлення недоліків та у доводах апеляційної скарги позивачка наполягає на тому, що її вимоги мають немайновий характер.

Колегія суддів відхиляє ці аргументи скарги та погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності з припиненням права спільної сумісної власності за змістом ст. 372 ЦК України стосуються поділу спільної сумісної власності, з визначенням за позивачкою права власності на 1/3 частку у праві спільної сумісної власності, а тому розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Аналогічні висновки сформульовані у п. 16 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, які колегія суддів також взяла до уваги, як авторитетну думку касаційного суду.

Згідно з пунктами 2, 9, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, загальною сумою всіх вимог.

Суд першої інстанції обґрунтовано покликався у мотивування своїх висновків на постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19, провадження № 12-36гс20, в якій зазначено, що будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна як рухомих речей, так і нерухомості визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Відповідно до положень ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Проте, позовна заява не містить відомостей про ціну позову (вартість спірного нерухомого майна). Таким чином, оскільки суд позбавлений можливості самостійно встановити вартість майна та ціну позову про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності та про припинення права спільної сумісної власності на майно.

Отже, позивачці необхідно було згідно до наведених судом правил самостійно визначити ціну позову, пов`язаний з нею розмір судового збору за подання позову, підтвердивши його розмір належними доказами, та сплатити його у розмірі згідно вищевказаній відсотковій ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви з урахуванням вартості вказаного майна та вже сплаченого судового збору за подачу позову немайнового характеру.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є безпідставними і висновків суд не спростовують, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384, 389 України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вайленко Ганни Олександрівни залишити без задоволення.

Ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 17 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до статті 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 19 листопада 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді Ю.М.Мальований.

Н.П.Пилипчук.