Номер провадження: 22-ц/813/474/24
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Єпіхіної Юлії Олександрівни на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Абрис-Н» про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Єпіхіна Юлія Олександрівна звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Міністерства юстиції України, ТОВ «Абрис-Н» про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 07.07.2020 року № 2329/5.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є власником цілісного майнового комплексу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу, укладених 21.03.2018 року з ТОВ «Нова Будова», реєстраційний номер нерухомого майна: 101. Також ОСОБА_1 є власником залізничної під`їзної колії, яка примикає стрілочним переводом № 142 до станції Одеса-Застава-1 Одеської залізниці, на підставі нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу залізничної під`їзної колії, укладеного за результатами аукціону, що проводився в межах справи № 5017/2749/2012 про банкрутство ВАТ «Одеський ДБК». Зважаючи на те, що зазначене майно, яке є власністю позивача, є суміжним майном, тобто знаходиться в одному і тому ж місці, в межах однієї і тієї ж земельної ділянки та таке майно в своїй сукупності може створювати єдиний (самостійний) об`єкт цивільних прав, ОСОБА_1 прийнято рішення про об`єднання даних об`єктів нерухомості в один об`єкт нерухомого, у зв`язку з чим подано заяву про державну реєстрацію прав до державного реєстратора Чернавської І.В., внаслідок чого, останньою на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію права власності № 48672793 внесено зміни до розділу з реєстраційним номером 101 та додано до ЦМК тип складової частини: залізнична колія при станції Одеса- Застава-1, яка примикає до неї стрілочним переводом № 142.

Наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2020 року №2392/5 за скаргою ТОВ «Абрис-Н» від 18.02.2020 року скасовано рішення державного реєстратора ДП «Центр обслуговування громадян» Одеської області Чернавської І.В. від 13.09.2019 року № 48672793 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким до цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 додано тип складової частини: залізнична колія при станції Одеса-Застава-1. При цьому, Міністерство юстиції України дійшло висновку, що державним реєстратором не були належним чином перевірені документи на підтвердження законних підстав для проведення реєстраційної дії, залізнична колія не підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Позивач стверджував, що скаржник ТОВ «Абрис-Н» не є особою, права якої порушенні у результаті прийняття рішення про державну реєстрацію спірної колії, законом не встановлено прямої заборони на здійснення державної реєстрації права власності на залізничні колії, позивач не був повідомлений Міністерством юстиції України про розгляд скарги, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Єпіхіна Юлія Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання, призначені на 28.11.2023 року 15:30 год. та на 02.04.2024 року 14:30 год. учасники справи не з`явились, про причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань про відкладення згаданих судових засідань не подавали

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин неявки учасників справи в судові засідання призначені на 28.11.2023 року о 15:30 год. та на 02.04.2024 року о 14:30 год. судом апеляційної інстанції не встановлена, скаржник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, а наявних у справі матеріалів достатньо для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Абрис-Н» про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України, суд першої інстанції виходив з того, що:

- згідно із змістом договорів купівлі продажу частини цілісного майнового комплексу від 21.03.2018 року зареєстрованого в реєстрі під № 290 та залізничої колії від 23.04.2018 року зареєстрованого в реєстрі під №1872, спірна залізнича колія не входить до складу об`єктів 1/2 частин цілісного майнового комплексу, не є приналежністю головної речі або її складовою частиною;

- державна реєстрація речових прав на залізничні колії прямо заборонена законом та окремо виділена законодавцем в частині 4 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;

- за наявності наданого скаржником договору купівлі-продажу № 338 від 06.02.2019 року, за яким ТОВ «Абрис - Н» є співввласником частини цілісного майнового комплексу за адресою АДРЕСА_1 , Міністертво юстиції України обгрунтовано прийняло до розгляду скаргу товариства як особи, яка вважала, що її право порушено;

- скарга ТОВ «Абрис - Н» від 18.02.2020 року за формою та змістом містить усі необхідні реквізити, визначені ч. 5 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

- процедурні дефекти при прийнятті адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків, проте не кожен дефект робить акт неправомірним. Тих процедурних порушень при прийнятті наказу, що оскаржується, які могли б вплинути на кінцевий результат розгляду МЮУ питання про скасування рішення державного реєстратора, з наданих позивачем доказів не встановлено.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- 21.03.2018 року між ТОВ «Нова Будова» та позивачем ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу 1/2 частини цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29.2 кв,м., який в цілому складається з: літ «А» - операторська, літ. «Б» - допоміжне, «І» - бетонозмішувальний вузол, «II» - фундамент від бетонозмішувальним вузлом, «III» місце під зберігання інертних матеріалів», «IV» - місце для замивання автобетонозмішувачів, «VII» вимощення, №2 - підземна галерея, №1 - приймальний пристрій інертних матеріалів; №3 - зовнішній похилий конвеєр, №4 - пристрій для розподілення, завантаження інертних матеріалів;

- договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за № 290;

- зазначене підтвержується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117961394 від 21.03.2018 року;

- постановою господарського суду Одеської області від 24.05.2016 року у справі № 5017/2749/2012 ВАТ «Одеський ДБК» визнано банкрутом, відносно останнього відкрита ліквідаційна процедура;

- 12.12.2017 року ухвалою господарського суду Одеської області у вищевказаній справі до складу ліквідаційної маси банкрута включено нерухоме майно (споруда) - залізнична під`їзна колія при станції Одеса-Застава-1, яка примикає до неї стрілочним переводом № 142. Ухвала набрала законної сили;

- 09.02.2018 року відбувся аукціон з продажу майна банкрута ВАТ «Одеський ДБК» - спірної залізничної під`їзної колії, переможцем якого визнаний позивач ОСОБА_1 ;

- 13.02.2018 року між ліквідатором ВАТ «Одеський ДБК» та ОСОБА_1 підписаний акт передання права власності на спірну колію;

- 23.04.2018 року між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» в особі ліквідатора арбітражного керуючого на підставі ухвали господарського суду Одеської області від 12.12.2017 у справі № 5017/2749/2012 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу спірної залізничної колії;

- договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за № 1872;

- 13.09.2019 року державним реєстратором ДП «Центр обслуговування громадян» Одеської області Чернавською І.В. за заявою ОСОБА_1 від 13.09.2019 року прийняте рішення про внесеня змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 48672793, розділу з реєстраційним номером 101 та додано до ЦМК тип складової частини: залізнична колія при станції Одеса-Заставна-1, яка примикає до неї стрілочним переводом № 142;

- 18.02.2020 року ТОВ «АБРИС-Н» звернулося до Міністерства юстиції України зі скаргою на дії державного реєстратора. Підставою скарги товариство визначило порушення державним реєстратором Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку веденя державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141;

- 26.05.2020 року Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації встановлено, що державним реєстратором не належним чином встановлена відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, та не було належним чином перевірено документи на наявність підстав для проведення реєстраційної дії, відмови в державній реєстрації прав, оскільки залізнична колія не підлягає державній реєстрації відповідно до закону;

- 07.07.2020 року Наказом Міністерства юстиції України № 2392/5 рішення державного реєстратора ДП «Центр обслуговування громадян» Одеської області від 13.09.2019 № 48672793 - скасовано.

Колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного права.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону (ч. 4 ст. 3 Закону).

За п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону державний реєстратор, зокрема, зобов`язаний встановити відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 2 ст. 18 Закону).

Стаття 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» встановлює вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав, частина 1 якої визначає, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.

Частиною 1 статті 24 Закону встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у провадженні Господарського суду Одеської області перебувала справа № 5017/2749/2012 за заявою Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі до Відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат» про визнання банкрутом.

Пд час розгляду справи № 5017/2749/2012 судами встановлені наступні події у хронологічом упорядку:

15.11.1994 наказом Української державної будівельної корпорації «Укрбуд» № 442 на підставі Указу Президента України від 15.06.1993 року № 210 «Про корпоратизацію підприємств», Положення про порядок корпоратизації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 № 508, наказу Міністерства економіки України від 27.08.1993 року № 54 та Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 19-93 на базі Державного підприємства «Одеський домобудівний комбінат» шляхом його перетворення створено Відкрите акціонерне товариство «Одеський домобудівний комбінат». Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області № 134 від 30.01.1995 року «Про прийняття рішення з приватизації корпоратизованого підприємства» дозволено приватизацію майна Одеського домобудівельного комбінату як підприємства, перетвореного у відкрите акціонерне товариства в процесі корпоратизації шляхом продажу акцій. Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області № 643 від 25.05.1998 року процес приватизації ВАТ «Одеський домобудівний комбінат» визнаний завершеним, роботу комісії з продажу акцій ВАТ «Одеський домобудівний комбінат» припинено у зв`язку з завершенням усіх видів продажу акцій. Таким чином, ВАТ «Одеський домобудівний комбінат» є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного підприємства «Одеський домобудівний комбінат».

У відповідності до даних техніко-розпорядчого акту станції «Одеса-Застава-1» Одеської залізниці, затвердженого 15.05.1984 року, складеного на бланку Головного управління руху Міністерства шляхів сполучення, домобудівельний комбінат значилось власником залізничної гілки, яка примикає стрілочним переводом № 142 до залізничної станції «Одеса-Застава-1».

14.12.2007 року між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» як продавцем та ТОВ «Абріс-Н» як покупцем було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким ТОВ «Абріс-Н» набуло у власність майно, а саме: 37/100 частин промислової бази по вул. Промисловій, 31 у м. Одесі. Зокрема, судами встановлено, що відповідно до цього правочину у власність ТОВ «АБРІС-Н» переходять у тому числі склад ПММ та депо.

12.02.2008 року між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» та ТОВ «Абріс-Н» укладено правочин - договір про реальний розподіл промислової бази.

19.01.2010 року між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» як продавцем та ТОВ «Абріс-Н» як покупцем було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу, згідно з яким ТОВ «Абріс-Н» набуло у власність залізничну під`їзну колію при станції Одеса-Застава-1, яка примикає до неї стрілочним переводом № 142.

25.09.2012 року ухвалою Господарського суду Одеської області порушено провадження у справі № 5017/2749/2012 за заявою Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про визнання ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» банкрутом.

24.05.2016 року постановою Господарського суду Одеської області ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» визнано банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого Колмикову Т.О.

17.06.2016 року між ТОВ «Абріс-Н» як продавцем та ТОВ «Будівельна компанія «Гіперіон» як покупцем було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу, згідно з яким ТОВ «Будівельна компанія «Гіперіон» набуло у власність залізничну під`їзну колію при станції Одеса-Застава-1, яка примикає до неї стрілочним переводом № 142.

12.12.2017 року ухвалою Господарського суду Одеської області, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.06.2018 року за апеляційною скаргою ТОВ «Будівельна компанія «Гіперіон», окрім іншого, було включено до складу ліквідаційної маси ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» нерухоме майно (споруду) - залізничну під`їзну колію при станції Одеса-Застава-1, яка примикає до неї стрілочним переводом № 142. При цьому суди виходили з того, що у силу статей 220, 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна (залізничної під`їзної колії) підлягає нотаріальному посвідченню. В іншому випадку такий договір є нікчемним, з огляду на що суди не прийняли як доказ договір від 17.06.2016 року, згідно з яким ТОВ «Будівельна компанія «Гіперіон» набуло у власність залізничну під`їзну колію, приймаючи до уваги його укладення у простій письмовій формі.

Крім того, за апеляційною скаргою ТОВ «Абріс-Н» залишено без змін ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.12.2017 року, про що ухвалено постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.02.2019 року.

12.04.2018 року до канцелярії Господарського суду Одеської області надійшла заява (вх. № 3-378/18) ТОВ «Будівельна компанія «Гіперіон» про визнання аукціону з продажу майна ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» недійсним, який відбувся 09.02.2018 року. Заява обґрунтована тим, що ліквідатором банкрута було порушено право власності ТОВ «Будівельна компанія «Гіперіон» та продано на аукціоні майно, яке не належить ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат».

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.05.2019 року, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.06.2019 року, серед іншого, відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Будівельна компанія «Гіперіон» (від 12.04.2018 вх. № 3-378/18) про визнання недійсним аукціону від 09.02.2018 року з продажу майна ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат».

Судові рішення мотивовані тим, що відповідно до переліку об`єктів нерухомості, які увійшли до складу 37/100 (тридцять сім сотих) частин промислової бази та залишились у власності ТОВ «Абріс-Н», залізнична під`їзна колія не виступала предметом, ані договору купівлі-продажу від 14.12.2007 року, ані договору про реальний поділ промислової бази від 12.02.2008 року. При цьому судами констатовано, що договір купівлі-продажу від 17.06.2016, укладений між ТОВ «Абріс-Н» та ТОВ «Будівельна компанія «Гіперіон», договір купівлі-продажу від 19.01.2010 року, укладений між ТОВ «Абріс-Н» та ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат», були укладені в простій письмові формі та не посвідчені нотаріально, як це передбачено чинним законодавством, тобто не є доказами набуття права власності ТОВ «Будівельна компанія «Гіперіон» на залізничну під`їзну колію на станції Одеса-Застава-1, що примикає стрілочним переводом № 142.

Крім того, суд апеляційної інстанції у відповідь на доводи ТОВ «Будівельна компанія «Гіперіон» про недослідження порядку підготовки та проведення спірного аукціону зазначив, що ТОВ «Будівельна компанія «Гіперіон» в заяві про визнання аукціону недійсним посилалося лише на приналежність проданого на аукціоні майна саме заявнику на праві власності, а жодних інших доводів, а саме: конкретних фактів допущених порушень з боку учасників аукціону чи його організаторів, не зазначало.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.11.2019 року по справі № 5017/2749/2012 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Гіперіон» залишено без задоволення, а постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.06.2019 року та ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.05.2019 року у справі № 5017/2749/2012 - без змін.

При цьому Верховний суд погодився з правильністю встановлених судами обставин та набутих висновків про те, що:

«ані в нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу від 14.12.2007 року, за яким ТОВ «Абріс-Н» придбало у ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» 37/100 частин промислової бази по АДРЕСА_2 , ані в нотаріально посвідченому договорі про реальний поділ промислової бази від 12.02.2008 року, де сторони визначили перелік об`єктів нерухомості, які увійшли до складу 37/100 частин промислової бази по АДРЕСА_2 та які за домовленістю сторін внаслідок поділу спільного майна залишаються у власності ТОВ «Абріс-Н», не вказано в переліку майна, яке визначено сторонами як предмет купівлі-продажу та в наступному предмет реального поділу, таке майно, як залізнична під`їзна колія із стрілочним переводом № 142;

- доводи скаржника, що, нібито, спірна колія не є самостійним об`єктом купівлі-продажу, оскільки структурно входить до складу інших об`єктів, наприклад, складу ПММ або транспортного цеху, не підтверджено належними та допустимими доказами у справі, які б існували станом на день укладення договору купівлі-продажу від 14.12.2007 року у вигляді додатків до цього договору, або інших документів;

- факт відсутності у сторін договору купівлі-продажу від 14.12.2007 року на момент його укладання дійсного наміру продати спірну колію, повністю підтверджується наступними діями цих сторін, а саме: 19.01.2010 року між цими ж сторонами був укладений інший договір купівлі-продажу майна, предметом якого вже була безпосередньо залізнична під`їзна колія, що примикає стрілочним переводом № 142. Тобто, вірно зазначено судом апеляційної інстанції, що не може одне й те ж майно бути предметом купівлі-продажу двічі за різними договорами між одними й тими ж сторонами, оскільки це передбачає повторне відчуження вже проданого майна продавцем та повторну його оплату покупцем, що не відповідає дійсності;

- усі інші правочини, на які посилається скаржник, в тому числі й дії щодо включення спірного майна до складу ЦМК та державної реєстрації права власності, є похідними від вищевказаних правочинів, тому не можуть бути належними та допустимими доказами правомірності вибуття спірної залізничної під`їзної колії із власності банкрута до моменту її продажу на аукціоні в порядку, передбаченому Законом про банкрутство».

Таким чином в межах господарської справи № 5017/2749/2012 про банкрутство, судами відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Будівельна компанія «Гіперіон» (від 12.04.2018 вх. № 3-378/18) про визнання недійсним аукціону від 09.02.2018 року з продажу майна ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» - спірної залізничної під`їзної колії, переможцем якого визнаний позивач ОСОБА_1 .

Оскільки при цьому в ході розгляду справи № 5017/2749/2012 доводи ТОВ «Будівельна компанія «Гіперіон» про те, що спірна колія не є самостійним об`єктом купівлі-продажу, оскільки структурно входить до складу інших об`єктів, наприклад, складу ПММ або транспортного цеху, не підтверджено належними та допустимими доказами, які б існували станом на день укладення договору купівлі-продажу від 14.12.2007 року у вигляді додатків до цього договору, або інших документів, а також встановлено, що до складу 37/100 частин промислової бази по АДРЕСА_2 та які за домовленістю сторін внаслідок поділу спільного майна залишаються у власності ТОВ «Абріс-Н», не вказано в переліку майна, яке визначено сторонами як предмет купівлі-продажу та в наступному предмет реального поділу, таке майно, як залізнична під`їзна колія із стрілочним переводом № 142.

Аналогічні обставини доліджувались і під час розгляду апеляційної скарги представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Абріс-Н» у цивільній справі № 521/1593/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Абріс-Н», Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Гіперіон» про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування запису, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 липня 2022 року, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано недійсним договір купівлі-продажу 04/100 частки будівель та споруд від 06.02.2019 року, що укладений між ТОВ «Будівельна компанія «Гіперіон» як продавцем та ТОВ «Абріс-Н» як покупцем, та посвідчений 06.02.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 338, в частині, що стосується відомостей про відчуження ТОВ «Будівельна компанія «Гіперіон» на користь ТОВ «Абріс-Н» наступних об`єктів; ХІІ - виставочна колія (під`їзна колія №1); XV - навантажувально-вивантажувальна колія; XVII - деповська колія; XVIII - вагова колія; XIX - ходова колія; XX - ходова колія; XXI - з`єднувальна колія; XXII - колія відстою вагонів; XXIV - вивантажувальна колія; XXV - навантажувально-з`єднувальна колія; XXIII - навантажувально-вивантажувальна колія; XXVI - рампа; № 2, 5, 7-16 - стрілочний перевід та відмовлено в іншій частині позову про скасування запису про право власності.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06.02.2024 року апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Абріс-Н» - залишено без задоволення. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 липня 2022 року - залишено без змін.

При цьому суди виходили з того, що:

«Згідно положень ст. 181 ЦК України, Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 28.10.04 року, залізнична під`їзна колія є спорудою, а отже є нерухомим майном.

Таким чином, враховуючи усе вищезазначене, суд першої інстанції при розгляді даної справи дійшов вірного висновку, що в ході судового розгляду справи № 5017/2749/2012 було встановлено, що єдиним власником залізничної під`їзної колії, яка примикає стрілочним переводом № 142 до станції Одеса-Застава-1 Одеської залізниці, є позивач - ОСОБА_1 , який придбав вказану колію на аукціоні, що проводився в межах справи про банкрутство ВАТ «Одеський ДБК», а ТОВ «Будівельна компанія «Гіперіон» та ТОВ «Абріс-Н» жодних прав на таке майно не мають».

Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.

Необхідно звернути увагу, що в такій редакції Закону наведене положення не містить прямої заборони реєстрації права власності на окремі під`їзні залізничні колії, а лише визначає неможливість реєстрації колії при умові, що вона є приналежністю або складовою іншої речі.

Як вже зазначалось Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 21.11.2019 року у справі № 5017/2749/2012 відхиляючи касаційну скаргу, погодився з висновками судів про не підтвердженість доводів скаржника, що спірна колія не є самостійним об`єктом купівлі-продажу, оскільки структурно входить до складу інших об`єктів.

Залізнична під`їзна колія при станції Одеса-Застава-1, яка примикає до неї стрілочним переводом № 142 була включена до складу ліквідаційної маси банкрута на підставі ухвали господарського суду Одеської області від 12.12.2017 року, яка вступила в законну силу, а ОСОБА_1 визнаний переможцем аукціону з продажу майна банкрута ВАТ «Одеський ДБК» - спірної залізничної під`їзної колії від 09.02.2018 року, після чого 13.02.2018 року між ліквідатором ВАТ «Одеський ДБК» та ОСОБА_1 підписаний акт передання права власності на спірну колію та 23.04.2018 року між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» в особі ліквідатора арбітражного керуючого на підставі ухвали господарського суду Одеської області від 12.12.2017 у справі № 5017/2749/2012 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу спірної залізничної колії. Колегія суддів з огляду на встановлені у справі обставини, вважає доведеним, що спірна залізнична колія не є складовою іншої речі.

Разом з тим, забороняючи державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, зокрема, на залізничні колії, в якості умови такої заборони, крім ознаки віднесення споруди (залізничної колії), як складової частини речі, вказує також і на те, що споруда є приналежністю головної речі.

Згідно з ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 21.11.2000 року, до залізничних під`їзних колій належать колії, що з`єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і належать підприємствам, підприємцям, організаціям, установам, незалежно від форм власності, а також громадянам-суб`єктам підприємницької діяльності.

Статтею 1 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що під`їзні колії це залізничні колії, які призначені для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств, організацій та установ у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

З наведеного вище вбачається, що під`їзна колія слугує окремим шляхом для під`їзду залізничного транспорту з загальної залізничної колії на територію того чи іншого підприємства, організації тощо.

При цьому, належати ці колії можуть не обов`язково такому підприємству чи організації.

Тобто у випадку, коли під`їздна колія належить особі, яка є відмінною від власника підприємства чи ЦМК, окремим шляхом та під`їздом до якого під`їздна колія слугує, при наявності права власності чи користування на земельну ділянку, на якій розміщена під`їзна колія, її власник може зареєструвати за собою право власності як окремої споруди, навіть не пов`язаної з підприємством, до якого така колія приєднується.

У відповідності до даних техніко-розпорядчого акту станції «Одеса-Застава-1» Одеської залізниці, затвердженого 15.05.1984 року, складеного на бланку Головного управління руху Міністерства шляхів сполучення, домобудівельний комбінат значилось власником залізничної гілки, яка примикає стрілочним переводом № 142 до залізничної станції Одеса-Застава-1.

Дана залізнична гілка забезпечувала транспортне обслуговування промислової бази у взаємодії із залізничним транспортом загального користування та ця спірна під`їздна залізнична колія є з`єднаною із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією.

Колишнім власником промислової бази за адресою: АДРЕСА_1 та під`їздної залізничної колії № 142 до станції Одеса-Застава-1 Одеської залізниці свого часу було Державне підприємство «Одеський домобудівний комбінат», перетворене в подальшому у ВАТ «Одеський домобудівний комбінат».

В подальшому 14.12.2007 року ВАТ «Одеський домобудівний комбінат» відчужив 37/100 частин промислової бази ТОВ «Абріс-Н», а 12.02.2008 року дані юридичні особи уклалаи договір про її реальний поділ.

При таких обставинах залізнична під`їзна колія № 142 до станції Одеса-Застава-1 Одеської залізниці призначена для обслуговування (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, тобто в розумінні ст. 186 ЦК України, була і залишилась її приналежністю.

У справі, яка переглядається, згідно з встановлених обставин, ОСОБА_1 за окремо укладеними договорами, є власником 1/2 частини цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до якого примикає залізнична під`їзна колія № 142 до станції Одеса-Застава-1 Одеської залізниці, власником якої також є ОСОБА_1 .

При цьому на час укладення 23.04.2018 року договору купівлі-продажу і набуття права власності на під`їздну залізничну колію, ОСОБА_1 вже був власником 1/2 частини цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29.2 кв.м. за договором купівлі-продажу від 21.03.2018 року.

Тобто спірна під`їздна залізнична колія не втратила свого цільового призначення забезпечувати окремим шляхом під`їзд до ЦМК залізничного транспорту з загальної залізничної колії та власником 1/2 частини ЦМК та цієї під`їздної залізничної колії є одна й та сама особа - ОСОБА_1 .

При таких обставинах, наказ Міністерства юстиції України від 07.07.2020 року №2392/5 за скаргою ТОВ «Абрис-Н» від 18.02.2020 року, яким скасовано рішення державного реєстратора ДП «Центр обслуговування громадян» Одеської області Чернавської І.В. від 13.09.2019 року № 48672793 про внесеня змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким до цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , додано тип складової частини, а саме: залізнична колія при станції Одеса-Застава-1, та висновок міністерства юстиції України, що державним реєстратором не були належним чином перевірені документи на підтвердження законних підстав для проведення реєстраційної дії, а також те, що залізнична колія не підлягає державній реєстрації відповідно до закону, є правильним та заснованим на законодавстві.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Абрис-Н» про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України, суд першої інстанції виходив в тому числі з того, що спірна залізнича колія не входить до складу об`єктів 1/2 частин цілісного майнового комплексу, не є приналежністю головної речі або її складовою частиною, і що державна реєстрація речових прав на залізничні колії прямо заборонена законом та окремо виділена законодавцем в частині 4 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Виходячи з того, що згідно з договорами купівлі-продажу частини цілісного майнового комплексу від 21.03.2018 року зареєстрованого в реєстрі під № 290 та залізничої колії від 23.04.2018 року зареєстрованого в реєстрі під №1872, спірна залізнича колія не входить до складу об`єктів 1/2 частин цілісного майнового комплексу, колегія суддів разом з тим, виходячи з наведеного у цій постанові доходить висновку, що залізнична під`їзна колія № 142 до станції Одеса-Застава-1 Одеської залізниці призначена для обслуговування (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, а тому в розумінні статті 186 ЦК України є її приналежністю.

Частина 4 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не містить прямої заборони реєстрації права власності на окремі під`їзні залізничні колії, а лише визначає неможливість реєстрації колії при умові, що вона є приналежністю або складовою іншої речі.

Враховуючи наведене обґрунтування мотивувальна частина рішення суду першої інстанції про відмову у позові підлягає зміні з викладенням її в редакції цієї постанови.

Колегія суддів погоджується з висновкоми суду першої інстанції про те, що за наявності наданого скаржником договору купівлі-продажу № 338 від 06.02.2019 року, за яким ТОВ «Абрис - Н» є співввласником частини цілісного майнового комплексу за адресою АДРЕСА_1 , обгрунтовано прийнято до розгляду скаргу товариства як особи, яка вважала, що її право порушено, а також те, що скарга ТОВ «Абрис - Н» від 18.02.2020 року за формою та змістом містить усі необхідні реквізити, визначені ч. 5 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Суд першої інстанції визнавши справедливими доводи ОСОБА_1 про те, що міністерство юстиції України не вжило достатніх заходів для його повідомлення про розгляд скарги, хоча могло встановити відомості про позивача з матеріалів реєстраційної справи № 101, разом з тим врахував, що процедурні дефекти при прийнятті адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків, проте не кожен дефект робить акт неправомірним.

Суд, з урахуванням встановлених у справі обставин, вірно зазначив, що при прийнятті наказу, що оскаржується, тих процедурних порушень, які могли б вплинути на кінцевий результат розгляду міністерством юстиції України питання про скасування рішення державного реєстратора, з наданих позивачем доказів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги в цій частині зведені лише до незгоди з висновком суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Таким чином, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Єпіхіної Юлії Олександрівни на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Абрис-Н» про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України підлягає частковому задовленню, а рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині зміні з викладенням її в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Єпіхіної Юлії Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року в мотивувальній частині змінити та викласти її в редакції цієї постанови суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 26.04.2024 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова