ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/2915/23
Номер провадження 22-ц/818/1308/24
Номер провадження 22-ц/818/1309/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2023 року та на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30 січня 2024 року в складі судді Власової Ю.Ю. у справі № 953/2915/23 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячої води,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2023 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулось з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячої води за період з 01 серпня 2014 року по 31 січня 2022 року у сумі 68 240,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та отримують за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідачі не в повному обсязі сплачують вартість наданих послуг, у зв`язку з чим за ними виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у сумі 68 240,45 грн, яку підприємство просило з них стягнути.

У відзиві на позовну заяву, наданим ОСОБА_1 зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності, тому відповідачка просить застосувати до позову наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2023 року позовні вимоги КП «ХТМ» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 серпня 2014 року по 31 січня 2022 року у сумі 64 881,43 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КП «ХТМ» витрати по сплаті судового збору по 850,62 грн. з кожного.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30 січня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 задоволено.

Внесено виправлення в рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2023 року.

Зазначено вірним у розшифруванні прописом суму заборгованості, яка підлягає стягненню «64 881 (шістдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривня 43 копійки».

Не погоджуючись з рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2023 року та ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30 січня 2024 року, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення та ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та неповним дослідженням матеріалів справи.

Вважає, що суд мав право стягувати заборгованість в межах трирічного періоду, тобто з 31 січня 2019 року по 31 січня 2022 року. Звернувши на це увагу, представником відповідача було подано заяву про виправлення описки у строк, протягом якого має бути проведено стягнення, а також у сумі стягнення. Водночас, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30 січня 2024 року дану заяву задоволено, але з резолютивної частини вбачається, що суд задовольнив не заяву, а залишив рішення суду без змін в частині застосування позовної давності та вірного обчислення стягуваної суми, в сторону зменшення у відповідності до процесуальних строків.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2023 року та на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30 січня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявної заборгованості відповідачів зі сплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. При цьому, суд на заяву ОСОБА_1 застосував позовну давність, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, шляхом відкриття абонентського особового рахунку на ім`я ОСОБА_2 за № 4743. Викладене підтверджується довідкою з реєстру територіальної громади міста Харкова про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 29 серпня 2023 року (а.с. 3).

За період з 01 серпня 2014 року по 31 січня 2022 року в боржників за вищевказаною адресою утворилася заборгованість за надані КП «ХТМ» послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 68 240,45 грн, що підтверджено відомістю про нарахування та оплату за послуги з централізованого опалення та гарячої води з урахуванням періоду платежу (а.с. 2).

Як на підставу позовних вимог КП «ХТМ» посилалося на те, що зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідачі належним чином не виконують, тому наявні підстави для стягнення з них суми заборгованості з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України.

З огляду на фактичне споживання відповідачем наданих позивачем послуг, відповідно до ст. 11 ЦК України між сторонами склалися правовідносини щодо надання та отримання вищевказаних послуг, та у відповідачів виникло грошове зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Встановивши, що КП «ХТМ» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у квартирі АДРЕСА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з урахуванням строків позовної давності, про застосування яких було зазначено відповідачем.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину неоднаразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.

При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року № 540-IX було внесено зміни до законодавчих актів та зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Вказаний Закон України набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Крім того, пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».

В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації.

На даний час строк дії воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України № 4024-ІХ від 06 листопада 2024 року продовжено до 08 лютого 2025 року.

Таким чином, судом першої інстанції було вірно встановлено, що з огляду на вищевикладене стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в межах позовної давності з 01 квітня 2017 року по 31 січня 2022 року, яка складає 64 881,43 грн.

Стосовно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 30 січня 2024 року судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

З заяви представника ОСОБА_1 адвоката Гончарова Д.Ю. вбачається, що він не згоден зі строком позовної давності, вказаним у рішенні Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2023 року.

Відповідно до ст. 290 ЦПК України сторони, а також інші особи та прокурор, які брали участь у розгляді справи, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Тобто, якщо сторона не згодна з рішенням суду першої інстанції вона має право звернутись до суду апеляційної інстанції за захистом свого порушеного права. Цивільно процесуальний Кодекс України не передбачає зміни судового рішення шляхом подання заяви про виправлення описок після ухвалення цього рішення.

Таким правом і скористався відповідач звернувшись з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30 січня 2024 року було виправлено рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2023 року. Зазначено вірним у розшифруванні прописом суму заборгованості, яка підлягає стягненню «64 881 (шістдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривня 43 копійки».

Таким чином, підстав для скасування вказаної ухвали у судової колегії немає.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2023 року залишити без змін.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2024 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина