КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/5468/24

04 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року, представника Державного підприємства «Українська геологічна компанія» адвоката Горбенка Костянтина Олеговича на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Колесник О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українська геологічна компанія» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Українська геологічна компанія» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 травня 2023 року до дня поновлення на роботі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він працював на посаді начальника Східно-української геологічної експедиції Державного підприємства «Українська геологічна компанія» з 12 серпня 2021 року. Наказом від 15 березня 2022 р. № 32 Позивач був звільнений з роботи за ч.1 ст.40 КЗпП України. У квітні 2022 року Позивач, рахуючи своє звільнення незаконним, звернувся з позовом до Відповідача про скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року позовні вимоги задоволено. Позивач неодноразово звертався до відповідача з метою ознайомлення з наказом про поновлення та фактичного його допуску до відновленої посади. Однак, представники відповідача, ігнорували його звернення. Наразі відповідач також ухиляється від виконання рішення, змушуючи позивача перебувати у вимушеному прогулі.

У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву. Так, 02 квітня 2024 року представником відповідача подано до суду відзив на позов, у якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, оскільки відповідач фактично виконав рішення суду в частині поновленная на посаді позивача своїм наказом від 04.07.2023 N 46/к/тр. Таким чином рішення було виконано. Крім того, послався на пропуск позивачем трьох місячного строку для звернення до суду.

04 квітня 2024 року позивачем було подано відповідь на відзив, у якому зазначив, що виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі, ознайомлення його з ним та фактичного допуску працівника до роботи та можливості надання йому можливості виконання своїх обов`язків.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українська геологічна компанія» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Українська геологічна компанія» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.05.2023 року по 04.07.2023 року у розмірі 26 810,80 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 268,11 грн.

В задоволені решти вимог - відмовлено.

Додатковим рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українська геологічна компанія» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українська геологічна компанія» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з Державного підприємства «Українська геологічна компанія» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 100 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду в частині відмови в задовленні позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом зроблено вірний по суті висновок про ухилення відповідача від виконання рішення Дарницького суду міста Києва від 10 травня 2023 року однак при цьому у оскаржуваному рішенні невірно визначено термін прострочення його виконання. Зазначає , що рішення не виконане до цього часу.

Вказує, що судом першої інстанції прийнято до уваги прострочення лише 40 днів. Внаслідок чого невірно визначено розмір стягнення середнього заробітку за період фактичного вимушеного прогулу зазначеного у позовній заяві з 1.05.2023 по 29.02.2024 тобто 211 робочих днів. На час розгляду справи судом першої інстанції разом прострочення складає 239 робочих днів, що відповідно тягне за собою відшкодування середнього заробітку станом на 10 квітня 2024 року 160 194, 53 грн.

Представник Державного підприємства «Українська геологічна компанія» адвокат Горбенко Костянтин Олегович подав апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції та просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в ухваленні додаткового рішення.

В обгрунтування апеляційної скарги вказують, що відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак суд першої інстанції всупереч нормами права стягнув з відповідача витрати на правничу допомогу в повному обсязі, хоча мав би їх стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представник Державного підприємства «Українська геологічна компанія» адвокат Горбенко Костянтин Олегович подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги позивача.

Зазначає, що належним виконанням рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Наголошує, що позивач був поновлений на роботі наказом №44/к/тр від 04 липня 2023 року. Отже, виконання рішення про поновленні на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновленні працівника на роботі. Тому суд першої інстанції визначив правильно період прострочення виконання рішення суду, а саме з моменту вступу рішення в законну силу і до дати видачі наказу про поновлення на роботі.

ОСОБА_1 подав відповідь на відзив Державного підприємства «Українська геологічна компанія» в якому наголошує на хибності висновку, що належним виконанням судового рішення про поновленні на роботі слід вважати видання про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Вказує, що відповідач не ознайомлював його з наказом про поновлення на роботі.

ОСОБА_1 подав додаткові пояснення по справі в яких вказує, що 17 липня 2023 року та 26 вересня 2023 року поштою направив копію наказу для ознайомлення для позивача, однак поштове відправлення не було ним отримано у поштовому відділенні та повернулось відправнику.

Представник Державного підприємства «Українська геологічна компанія» адвокат Горбенко Костянтин Олегович подав додаткові пояснення по справі в яких вказує, що позивач вдається до маніпуляцій та фактично намагається ввести в оману апеляційний суд оскільки свідомо вчиняв дії по неотриманні листів адресатом яких був відповідач.

Наголошує, що позивач безпідставно маніпулятивно посилається на лист який нібито є «чинним до даного часу» та «прямо визначає прізвище позивача, на якого поширюється ця заборона». Зі змісту даного листа випливає, що ним заборонено вхід на територію підприємства особам, що не є його працівниками. Тобто після 04 липня 2023 року (коли було винесено наказ про поновлення позивача) дія вказаного листа на позивача не поширювалась. Жодних доказів того, що після 04 липня 2023 року позивача не допускали на територію не надано.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга на додаткове рішення підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішивши справу згідно із законом.

Судом встановлено наступне.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року, визнано незаконним та скасовано пункт 5 наказу від 15 березня 2022 року № 32 державного підприємства «Українська геологічна компанія» про звільнення ОСОБА_1 з 15 березня 2022 року у зв`язку зі зміною організаційної структури підприємства на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Східно-української геологічної експедиції державного підприємства «Українська геологічна компанія» з 15 березня 2022 року. Стягнуто з державного підприємства «Українська геологічна компанія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Проте, з 10 травня 2023 року по 04 липня 2023 року відповідач рішення суду не виконував, позивача не поновив на посаді і не виплатив на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, в тому числі, у розмірі за один місяць, включно по 04 липня 2023 року, тобто до моменту прийняття наказу №44/к/тр, відповідно до якого скасовано пункт 5 наказу від 15 березня 2022 року № 32 державного підприємства «Українська геологічна компанія» про звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Східно-української геологічної експедиції державного підприємства «Українська геологічна компанія» з 15 березня 2022 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом.

На виконання цієї гарантії законодавцем визначено, серед іншого, такі юридичні наслідки, що настають для роботодавця у випадку визнання судом звільнення працівника незаконним, як негайне поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, водночас, середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць має бути виплачено невідкладно (ст. 235 КЗпП).

Відповідно до правового висновку Великої Палати ВС, висловленого у Постанові Великої Палати ВС від 8 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) «Середній заробіток за ч. 2 ст. 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло в працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням роботодавцем законодавства про працю та про оплату праці.».

Стаття 236 КЗпП передбачає, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем вищезазначених вимог матеріального закону не було дотримано, оскільки рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10.05.2023 року не було виконано, починаючи з 10.05.2023 року по 04.07.2023 року, доказів, що свідчать про зворотнє суду не надано, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є обґрунтованою.

Оскільки позивач поновлений на посаді начальника Східно-української геологічної експедиції державного підприємства «Українська геологічна компанія» з 15 березня 2022 року, суд дійшов до вірного висновку, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.05.2023 року по 04.07.2023 року.

При зверенні до суду позивач зазначає, що на його користь підлягає стягненню з відповідача середній заробіток у розмірі 141 426,97 грн. за період з 10 травня 2023 року по 01 березня 2024 року.

Відповідно до п. 1 розділу І Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадку за час затримки виконання рішення суду.

Згідно з абз. 4, 5 п. 2 розділу ІІ Порядку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата; якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року у справі №753/3995/22, розмір середньоденної заробітної плати позивача неможливо вирахувати, оскільки учасниками справи не надано довідку про заробітну плату ОСОБА_1 .

Водночас, наказом від 03.12.2021 року №157-к позивачу з 01.12.2021 року відповідачем встановлено посадовий оклад в розмірі 13 000 грн. За два останніх повних місяці роботи ОСОБА_1 , в січні 2022 року відпрацьовано 16 робочих днів, нараховано та виплачено 10 947.37 грн., а у лютому 2022 року відпрацьовано 11 робочих днів нараховано та виплачено 7 150.00 грн. Разом відпрацьовано 27 робочих дні за що нараховано 18 097.37 грн. Таким чином середньоденний заробіток становить 670,27 грн. (18 097.37 грн./27 дні).

Так, враховуючи те, що відповідачем зазначене рішення суду не виконувалось в період з 10.05.2023 року по 04.07.2023 року, тобто 40 робочих днів, отже на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток у розмірі 26 810,80 грн. (670,27*40).

Суд першої інстанції вірно врахував висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц, згідно з яким суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Згідно з частиною першою ст.5 ЦПК України, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень частини третьої ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.05.2023 року (дата винесення рішення суду) по 04.07.2023 року (наказ про поновлення на роботі) у розмірі 26 810,80 грн. з урахуванням податків і зборів згідно діючого законодавства.

Що стосується апеляційної скарги представника Державного підприємства «Українська геологічна компанія» адвоката Горбенка Костянтина Олеговича на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року апеляційний суд зазначає наступне.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції взяв до уваги, що розгляд справи проводився у спрощеному позовному провадженні, час та обсяг робіт, виконаних адвокатом в межах даної справи та складність справи.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Задовольняючи заяву позивача суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що позов було задоволено частково, а саме позивачем заявлені позовні вимоги майнового характеру на 141 426,97 грн. а судом задоволено позовні вимоги на суму 26 810,80 грн., а отже позов задоволено на 19 %. Враховуючи, що позивачу надано правову допомогу на суму 9100 грн. то і витрати на правову допомогу повинні відшкодовуватись пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1 729 грн.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника Державного підприємства «Українська геологічна компанія» адвоката Горбенка Костянтина Олеговича на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року підлягає частковому задоволенню з ухваленням нового додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 133,137,141, 270, 367, 374,376, 381-384 ЦПК України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Українська геологічна компанія» адвоката Горбенка Костянтина Олеговича задовольнити частково.

Додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року скасувати.

Ухвалити по справі нове додаткове рішення, яким стягнути з Державного підприємства «Українська геологічна компанія» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 729 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: