Справа № 456/5998/24
Провадження № 2/456/1727/2024
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

15 листопада 2024 року Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Бучківська В. Л. , розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання укладеним договору купівлі-продажу квартири,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати укладеним договір купівлі-продажу квартири від 24 жовтня 2023 року, яка розташована по АДРЕСА_1 , загальна площа квартири 51,3 кв.м. між продавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_1 , виданий відділенням 1 мо уфмс росії по білгородській області валуйки 16 лютого 2010 року, код підрозділу 310 012, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та покупцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт НОМЕР_3 , виданий Стрийським МРВВС УМВС України у Львівській області 22 червня 2001 року, реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_4 ) в редакції згідно наданого проекту.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Порушення норм процесуального права, які перешкоджають прийняттю позовної заяви та відкриття провадження у справі:

-в позовній заяві позивач ОСОБА_3 , як відповідача зазначає ОСОБА_2 , який проживає в рф, і одночасно просить судові повістки надсилати на її адресу: АДРЕСА_2 , що суперечить нормам чинного законодавства, адже в такому випадку відповідач не буде у спосіб, передбачений законом повідомлений про судове провадження, час та місце його проведення;

-як представника відповідача позивач зазначає ОСОБА_4 , однак жодного документу, який би засвідчив той факт, що ОСОБА_4 в силу закону здійснює представництво інтересів відповідача, суду не надає;

-в позовній заяві відсутня ціна позову та не долучено документів, які можуть підтвердити вартість нерухомого майна;

-в позові позивач належним чином не обґрунтувала свої позовні вимоги в частині викладення обставин, які б свідчили про наявність спору між нею та відповідачем та неможливість вирішення вказаного спору в позасудовому порядку, що впливає на наявність чи відсутність спору між сторонами, зокрема відсутні докази неможливості укладення договору в позасудовому порядку, між позивачем та відповідачем;

-в проекті договору купівлі-продажу квартири, який позивач просить визнати укладеним, зазначені особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які не є учасниками судового провадження і про яких у позовній заяві відсутні будь-які відомості;

-в проекті договору купівлі-продажу квартири зазначено про те, що продавець отримав від покупця 540 000 грн. до моменту підписання цього договору, однак жодного доказу наведеного до матеріалів справи не долучено, як і не долучено жодного доказу відсутності фінансових претензій між сторонами;

-у позовній заяві ОСОБА_3 вказує на те, що банківськими платіжними дорученнями доводиться факт отримання відповідачем коштів від позивача, однак жодного такого платіжного доручення до матеріалів справи не долучає;

-в позовній заяві відсутній спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні;

-не в повній мірі зазначено виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

-в позовній заяві відсутні відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

-відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

-в позовній заяві також відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися.

Згідно зі ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно зі ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Всупереч наведеним нормам, ОСОБА_3 , будучи представником ОСОБА_2 згідно з довіреністю від 20.01.2023, первинно звернулася до державного нотаріуса з наміром укласти договір між нею, як представником ОСОБА_2 (як продавцем) та самою собою, як покупцем, а в подальшому звернулася до суду з позовом про визнання такого договору укладеним.

Наведене свідчить про порушення позивачем ОСОБА_3 норм чинного законодавства та намір виступати в договірних правовідносинах одночасно в статусі двох сторін, з одного боку діяти від імені ОСОБА_2 , який є власником квартири, з другого боку від свого імені, маючи намір набути право власності на квартиру, яка є предметом позову.

З матеріалів справи незрозуміло, чи власник вказаної квартири, що розташована в АДРЕСА_2 ОСОБА_2 обізнаний з такими намірами свого представника, чи володіє він інформацією про те, що у спосіб, не передбачений законом його представник має намір набути право власності на його квартиру і чи він дійсно отримував грошові кошти за цю квартиру.

Крім цього, суд звертає увагу на мораторій, встановлений постановою КМУ №187 від 03.03.2022 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації».

Згідно зі ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Статтею 219 ЦК України передбачено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Статтею 220 ЦК України передбачено правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору . Так, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

ВС у постанові від 28 вересня 2022 року у справі №389/482/19 виснував, що до предмета доказування у справі про визнання договору купівлі-продажу дійсним входять не лише факти виконання умов договору та ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення, але й дослідження відповідності такого договору загальним вимогам чинності правочину. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 305/1468/16-ц, провадження № 61-9087св21, зазначено, що визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України конвалідація можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення.

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року, провадження № 6-1288цс17, викладено правовий висновок, про те, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

В постанові від 04.03.2019 по справі №665/2266/16-ц, ВС виснував, що відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення не вимагається.

Обов`язковими умовами для визнання такого договору дійсним є: - встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину; - втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

В матеріалах позовної заяви відсутні будь-які відомості щодо ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрату можливості з будь-яких причин його посвідчити.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"та частиною четвертоюстатті 10 ЦПК України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та судова практика Європейського суду з прав людини застосовуються українськими судами як джерело права.

Втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування, є предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Суд позбавлений можливості перевірити інформацію, викладену позивачем у позовній заяві, зокрема щодо місця реєстрації та проживання відповідача; як і позбавлений можливості повідомити відповідача про позовну заяву, яка надійшла на адресу суду і позовні вимоги, які пред`явлено до нього. Крім цього, суд позбавлений можливості перевірити, чи дійсно відповідач має намір відчужувати майно, яке належить йому на праві власності, чи були у нього будь-які договірні відносини з позивачем, чи отримував він будь-які кошти і чи обізнаний з тим фактом, що його представник по довіреності, мала / має намір укласти договір з самою собою та набути право власності на його помешкання.

При цьому суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтвердили факт наявності між сторонами договірних відносин; як і відсутні будь-які докази про те, що відповідач не визнає, порушує або оспорює право позивача, що є безумовною підставою для звернення до суду за захистом відповідного права.

Дотримання вимог ЦПК України при пред`явленні заяви в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки заяви і долучених до неї матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

З положень частини 5 статті 177 ЦПК України слідує, що позивач зобов`язаний додати до заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та, відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України, такі докази мають бути подані разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 259-261 ЦПК України,

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання укладеним договору купівлі-продажу квартири залишити без руху.

Повідомити позивача ОСОБА_1 про необхідність усунути недоліки позовної заяви, вказані в мотивувальній частині ухвали суду у десятиденний строк з дня отримання нею цієї ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути її позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В.Л.Бучківська