Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6926/23 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 69 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/6926/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 травня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Драча Ю.І. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила розірвати шлюб з ОСОБА_2 , зареєстрований 23.06.2003 на підставі Акту про реєстрацію шлюбу № 1458 від 2013 року.

В обгрунтування позовних вимог зазначала, що з 23.06.2003 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується актом про реєстрацію шлюбу за № 1458 від 2013 року. Оригінал акту про реєстрацію шлюбу знаходиться у ОСОБА_2 та він відмовляється його надати. Шлюб був укладений у м. Портіман, Португалія, оскільки на той час сторони жили за кордоном. За час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зауважувала, що спільне життя і збереження сім`ї є неможливим з тих підстав, що сторони протягом тривалого часу не підтримують подружніх стосунків; мають протилежні погляди на ведення спільного домашнього господарства, а тому шлюб має формальний характер та не відповідає інтересам позивача.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24 травня 2024 року позов задоволено.

Розірвано шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 23 червня 2003 року на підставі Акту про реєстрацію шлюбу за № 1458 від 2013 року, вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Рябчун О.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не було доведено та підтверджено належними доказами факту укладення шлюбу між сторонами в Португальській Республіці та його легалізацію шляхом проставлення апостиля, а судом першої інстанції не було перевірено достовірність наданих позивачем доказів та не надано їм відповідну правову оцінку, внаслідок чого суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , що призвело ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення. Законодавство України станом до 01.09.2005 року не визнавало шлюби, укладені за межами України відповідно до права іноземної держави, а також в зв?язку з тим, що сторони у справі не укладали угоду про вибір права, офіційний шлюб відповідач із позивачем уклали 09.12.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції. Чинним законодавством, а саме статтею 25 СК України, передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Крім того, надані позивачем до суду копії документів, які нібито є перекладами з офіційних документів Португальської Республіки, не можуть бути належними доказами в суді. У відповідності до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Механізм легалізації таких документів визначений в «Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зауважує, що відповідач підміняє предмет спору і намагається створити перед судом враження, що шлюб, укладений у м. Портіман, Португалія 23.06.2003 року, був легалізований 09.12.2011 року в Україні шляхом укладення нового шлюбу. Наведене спростовується матеріалами справи, а саме Актом про реєстрацію шлюбу № 1458 від 2013 року з апостилем, який перекладений з португальської на українську мову, який є підтвердженням реєстрації між сторонами шлюбу 23.06.2003 року у м. Портіман, Португалія. Розірваний рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14.07.2022 року шлюб між сторонами, зареєстрований 09.12.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 2571, не має жодного відношення до шлюбу, укладеного між сторонами у Португалії. Скаржник наполягає на тому, що Закон України «Про міжнародне приватне право України» не може застосовуватися до спірних правовідносин через його вступ у дію пізніше, ніж укладення португальського шлюбу. Зауважувала, що ст.196 Кодексу про шлюб та сім?ю України чітко передбачала, що такі шлюби визнаються дійсними в Україні, якщо до визнання нема перешкод, що випливають із ст. 15-17 та 45 цього Кодексу.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 адвокат Рябчун О.Д. пояснила, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для розірвання шлюбу, оскільки долучений апостиль посвідчував легалізацію свідоцтва про народження сина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а апостиль Акту про реєстрацію шлюбу № 1458 від 2013 року відсутній.

Окрім того пояснила, що шлюб між сторонами, який було зареєстровано 09.12.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, розірвано рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14.07.2022 року, а тому підстав для розірвання шлюбу, укладеного у 2003 році у Португалії, немає.

Представник ОСОБА_1 адвокат Васинчук С.М., заперечуючи доводи представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 , зобов`язався надати оригінал апостилю Акту про реєстрацію шлюбу № 1458 від 2013 року.

Також пояснив, що шлюб, укладений між сторонами у м. Портімау (Португалія) у 2003 році є дійсним на території України, а тому майно, яке придбаває у теперішній час його довірителька ОСОБА_1 може бути підставою для визнання його спільним сумісним майном подружжя за позовом ОСОБА_2 . Відтак, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з тих підстав, що фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинені, сторони разом не проживають, тривалий час не підтримують шлюбних відносин, а також з метою захисту своїх майнових прав.

Для підтвердження обставин легалізації шлюбу на території України за клопотанням представника ОСОБА_1 апеляційним судом було оголошено перерву.

У судовому засіданні 10.10.2024 представник ОСОБА_1 адвокат Васинчук С.М. надав належним чином засвідчений апостиль № 3721-1416-0175, виданий 30.08.2024 року Генеральною прокуратурою Республіки Португалія та нотаріально засвідченим перекладом з португальської на українську мову, який зроблений перекладачем ОСОБА_5 та підпис якої засвідчений третім секретарем з консульських питань Посольства України в Португальській Республіці ОСОБА_6 .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 23.06.2003 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 у Португалії, у м. Портіман було зареєстровано шлюб, що підтверджується Актом про реєстрацію шлюбу № 1458 від 2013 року, який перекладений з португальської на українську мову (а.с.6,7,9).

06.12.2003 року у сторін у місті Портіман народився син ОСОБА_4 , про що зроблено відповідний запис (№748) 2003 року, посвідчений апостилем, перекладеним на українську мову (а.с.4 5 зворот,12 ).

Також встановлено, що шлюб між сторонами, зареєстрований 09.12.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 2571 розірвано рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14.07.2022 року (а.с. 20-21).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила розірвати шлюб з ОСОБА_2 , зареєстрований 23.06.2003 на підставі Акту про реєстрацію шлюбу № 1458 від 2013 року в м. Портіман, Португалія.

Відповідно до положень статті 58 Закону України Про міжнародне приватне право, шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до положень статей 104, 105 СК України шлюб може бути припинений шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них.

Згідно зі статтею 112 СК України, яка регулює питання щодо підстав для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Гаазька Конвенція 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», набула чинності між Україною і державами - учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року.

За змістом статті 2 Конвенції кожна з договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території.

Відповідно до статті 3 Гаазької конвенції 1961 року єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

За статтею 4 Гаазької конвенції 1961 року передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок «Apostille» (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)» повинен бути викладений французькою мовою.

Згідно із статтею 5 Гаазької конвенції 1961 року апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.

Статтею 6 Гаазької конвенції 1961 року визначено, що кожна Договірна держава призначає, зазначаючи їхні офіційні функції, ті органи, яким надаються повноваження на проставлення апостиля, згаданого в частині першій статті 3.

Згідно з частиною першою статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що позивачка разом із відповідачем деякий час разом мешкали за кордоном, уклали шлюб в м. Портіман, Португалія, на сьогоднішній день сторони разом не проживають, тривалий час не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено, що на думку суду є достатніми підставами для розірвання шлюбу без обов`язкового виїзду закордон, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів зауважує, що на момент розгляду справи №296/6926/23 у суду першої інстанції були відсутні підстави для розірвання шлюбу, оскільки Акт про реєстрацію шлюбу № 1458 від 2013 року не був скріплений апостилем, тобто цей Акт не був засвідчений у встановленому Гаазькою конвенцію 1961 року порядку.

За наведених підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Водночас, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Васинчук С.М. надав належним чином засвідчений апостиль № 3721-1416-0175 виданий 30.08.2024 року Генеральною прокуратурою Республіки Португалія та нотаріально засвідченим перекладом з португальської на українську мову, який зроблений перекладачем ОСОБА_5 та підпис якої засвідчений третім секретарем з консульських питань Посольства України в Португальській Республіці ОСОБА_6 , що легалізує Акт про реєстрацію шлюбу № 1458 від 2013 року (а.с.135 -141).

Отже, на час розгляду справи судом апеляційної інстанції свідоцтво про укладення шлюбу, видане на території Португалії, підтверджено апостилем № 3721-1416-0175 виданим 30.08.2024 року Генеральною прокуратурою Республіки Португалія, тому таке свідоцтво може бути прийнято судом як доказ укладення шлюбу між сторонами та не може бути окремою підставою для відмови у розірванні шлюбу.

Отже, уже на момент розгляду справи апеляційним судом наявні підстави для розірвання шлюбу між громадянами України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, пов`язані із його легалізацією в Україні.

Враховуючи, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків , а також те, що шлюб позивача з відповідачем носить формальний характер та його збереження суперечить їх інтересам, колегія суддів приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу, укладеного між сторонами.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зроблено висновок, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх установлених обставин, суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорене таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від з`ясованого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під ефективним поновленням слід розуміти реальний позитивний вплив судового рішення про задоволення позову на виявлену під час судового розгляду обставину порушення / невизнання / оспорення або запобігання виникненню спору щодо права, на захист якого був поданий позов.

Розгляд судового рішення у суді апеляційної інстанції відповідає принципу інстанційності судової системи та забезпечує виконання головного завдання «арреllatio» дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Постановлення нового судового рішення судом апеляційної інстанції у цьому конкретному випадку буде ефективним поновленням прав позивача, оскільки не призведе до ініціювання нових позовів.

За наведених обставин, апеляційний суду приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове яким розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 23 червня 2003 року на підставі Акту про реєстрацію шлюбу за № 1458 від 2013 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді