ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 квітня 2024 року

м. Харків

справа № 644/8403/23

провадження № 22-ц/818/1660/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Куцай К.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за клопотанням представника ОСОБА_1 адвоката Селезень Світлани Володимирівни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Новакова Антона Івановича на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2024 року, постановлену суддею Шевченко С.В.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

21 лютого 2024 року представник ОСОБА_3 адвокат Селезень С.В. подала клопотання про забезпечення позову.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2024 року клопотання задоволено. Заборонено ОСОБА_2 відчуження квартир АДРЕСА_1 , а також нежитлових приміщень технічного поверху № 4а та №5, 5а у житловому будинку літ. «А-9», які знаходяться за адресою : АДРЕСА_2 . Вжиті судом заходи забезпечення позову діють до їх скасування у встановлений законом спосіб.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Новаков А.І. просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що спірне майно у разі життєвої необхідності для забезпечення дітей, в зв`язку із військовим станом у країні може виникнути екстрена необхідність у розпорядженні майном, проте через забезпечення позову вжити заходів буде неможливо. Крім того, позивачем не доведено того, що вказане майно відповідач намагається реалізувати, а також того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду. також суд не вирішив питання щодо зустрічного забезпечення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи клопотання про забезпечення позову, суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову має бути співмірними з заявленими позовними вимогами.

Судом встановлено, що предметом позовних вимог є поділ спільного майна подружжя, а саме: позивач просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3 , на квартиру АДРЕСА_4 , на нежитлові приміщення технічного поверху № 5, 5а у житловому будинку літ «А-9», , що знаходяться у будинку АДРЕСА_2 ; та на нежитлові приміщення технічного поверху № 4а у житловому будинку літ «А-9», що знаходяться у будинку АДРЕСА_2 , на квартиру АДРЕСА_5 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_6 , на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 .

Як на підставу заявлених вимог про вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 посилається на те, що в державному реєстрі речових прав на майно вбачається, що спільне майно подружжя зареєстровано за ОСОБА_2 .. Оскільки відповідач не визнає її право на частину спільного майна та вона не має можливості користуватися спірним майном, яке знаходиться у володінні ОСОБА_2 та зареєстроване на його ім`я, тому є обґрунтованими підстави вважати, що ОСОБА_2 , з метою ухилення від поділу спільного майна подружжя в рівних частках, може відчужити на користь третіх осіб спірне майно, що утруднить або унеможливить виконання рішення суду першої інстанції. У зв`язку з цим просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчудження спірного майна.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись із клопотанням про забезпечення позову лише на частину спірного майна подружжя, позивачка наголошувала, що оскільки саме ці об`єкти зареєстровані в реєстрі на ОСОБА_2 та відповідно до її позовних вимог, саме на них вона просить визнати за нею право власності, а тому є необхідність забезпечити заборону відчуження саме цих об`єктів: квартири АДРЕСА_3 , квартири АДРЕСА_4 , нежитлові приміщення технічного поверху № 5, 5а у житловому будинку літ «А-9», , що знаходяться у будинку АДРЕСА_2 ; нежитлові приміщення технічного поверху № 4а у житловому будинку літ «А-9», що знаходяться у будинку АДРЕСА_2 .

Враховуючи предмет спору, а також те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, - колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову у заявлений позивачем спосіб.

Вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними заявленим вимогам.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду, не спростовують висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,374,375,381,382,383,384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 адвоката Новакова Антона Івановича залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 24.04.2024 року.