Справа № 585/1954/24
Номер провадження 2-з/585/3/24
У Х В А Л А

29 квітня 2024 року м.Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області Цвєлодуб Г.О., розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, поданої представником позивача АТ «Райффайзен Банк» Сапігою Миколою Миколайовичем згідно п.2 ч.1 ст. 152 ЦПК України, в межах цивільного позову АТ «Райффайзен Банк», в інтересах якого як представник позивача звертається ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

25 квітня 2022 року АТ «Райффайзен Банк» в особі представника звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0896/82/91828905 від 07 лютого 2019 року, у розмірі 220 310,64 грн. Підставою для пред`явлення вказаного позову банк зазначає те, що боржник не виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася зазначена заборгованість.

Згідно із п.2 ч.1 ст. 152 ЦПК України, одночасно з пред`явленням позову АТ «Райффайзен Банк» подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме:

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,1 м2;

- земельну ділянку з кадастровим номером :01:033:0012, за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/0896/82/91828905 від 07 лютого 2019 року, станом на 06 лютого 2024 року заборгованість ОСОБА_2 перед АТ «Райффайзен Банк» становить: за кредитом 196 671,78 грн., з яких прострочено 3550,76 грн., за відсотками 23638,86 грн., з яких прострочено 13982,60 грн.

При цьому, як далі стверджується у заяві, позичальник не виконує умови кредитного договору та вимогу банку щодо врегулювання заборгованості, що може окремо свідчити про можливість ухилення останнього від виконання такого обов`язку і шляхом відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна, для уникнення звернення стягнення на таке майно, а тому співмірність ціни заявленого позову із вартісними показниками майна у даному випадку не має вирішального значення для вжиття такого заходу забезпечення позову як арешт нерухомого майна.

Позивач вважає, що застосування забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить боржнику за договором купівлі-продажу, гарантуватиме виконання рішення суду в майбутньому, оскільки наявні підстави уважати, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в подальшому.

У зв`язку із зазначеним позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_2 : житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,1 м2; земельну ділянку з кадастровим номером :01:033:0012, за адресою: АДРЕСА_1 , може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Тому з урахуванням співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, ефективності виду забезпечення позову та враховуючи необхідність у створенні умов для не порушення прав відповідача, що достатнім та ефективним видом забезпечення позову буде арешт на вищенаведене майно відповідача ОСОБА_2 .

Суддя, дослідивши доводи заяви про забезпечення позову сукупно із матеріалами позовної заяви АТ «Райффайзен Банк», в інтересах якого як представник позивача звертається ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, приходить до наступного висновку.

Так, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року в справі № 524/7234/18 (провадження № 61-12652св20) вказано, що «вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів».

За матеріалами заяви про забезпечення позову встановлено, що 07.02.2019 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір за № 014/0896/82/91828905, за яким, станом на 06 лютого 2024 року, утворилась заборгованість ОСОБА_2 перед АТ «Райффайзен Банк», яка становить: за кредитом 196 671,78 грн., з яких прострочено 3550,76 грн., за відсотками 23638,86 грн., з яких прострочено 13982,60 грн.

При цьому, згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.03.2024 р. вбачається, що 04.09.2020 року за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Сумської області Совою С.М. зареєстровано право власності на наступне нерухоме майно: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,1 м2; земельну ділянку з кадастровим номером :01:033:0012, за адресою: АДРЕСА_1

Будь-яких відомостей про вартість наведеного вище нерухомого майна, щодо якого подано заяву про забезпечення позову шляхом його арешту матеріали такої заяви не містять.

При цьому за матеріалами позовної заяви встановлено, що 22.11.2022 р. між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_2 підписано Додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою сторонами визнано наявну заборгованість за кредитним договором і досягнуто домовленість про встановлення терміну погашення кредиту до 07.06.2025 р.

Надалі, 16.03.2023 р. між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_2 підписано Додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою сторонами визнано наявну заборгованість за кредитним договором і досягнуто домовленість про встановлення терміну погашення кредиту до 07.12.2025 р.

Окрім того, 08.08.2023 р. між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_2 підписано Додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою сторонами визнано наявну заборгованість за кредитним договором і досягнуто домовленість про встановлення терміну погашення кредиту до 07.12.2025 р.

31.10.2023 р. між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_2 підписано Додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою сторонами визнано наявну заборгованість за кредитним договором і досягнуто домовленість про встановлення терміну погашення кредиту до 07.06.2026 р.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, АТ «Райффайзен Банк» зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак наведені обставини, зокрема щодо неодноразового укладення між банком та боржником додаткових угод до кредитного договору, часткова сплата боргових зобов`язань, за оцінкою суду не є достатнім свідченням тієї обставини, що відповідач має намір ухилитись від виконання зобов`язань за кредитним договором, зокрема шляхом відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення за рішенням суду.

За таких обставин враховуючи, що заява про забезпечення позову, окрім посилань на загальні норми процесуального права, а також на факт наявності кредитної заборгованості, не містить мотивів співмірності застосування заходів забезпечення позову із предметом спору, зокрема за відсутності вартісної оцінки майна.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди для виконання судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Керуючись статтями 141, 151-153 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви про забезпечення позову, поданої представником позивача АТ «Райффайзен Банк» Сапігою Миколою Миколайовичем згідно п.2 ч.1 ст. 152 ЦПК України, в межах цивільного позову АТ «Райффайзен Банк», в інтересах якого як представник позивача звертається ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду в порядку та у строки визначені ст. ст. 352-354 ЦПК України.

Суддя Роменського міськрайонного суду Г. О. Цвєлодуб