ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22ц/819/324/24
Постанова

іменем України

13 листопада 2024 року м.Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О.(суддя-доповідач),

судді : Базіль Л.В.,

Радченко С.В.

секретар судового засідання: Андреєва В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Довженком Валерієм Івановичем, на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23 липня 2024 року, постановлену під головуванням судді Булах Є.М., про забезпечення позову до подання позовної заяви,

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 , діючи через адвоката Довженка Валерія Івановича, звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позову, в якій просив:

накласти арешт на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER, 2021 року випуску, державний номер: НОМЕР_1 , чорного кольору, VIN-код: НОМЕР_2 та грошові кошти ОСОБА_2 в сумі 3 590 000,00 грн. в усіх фінансових установах та банках, де б вони не знаходились;

вирішити питання про передання арештованого автомобілю на відповідальне зберігання ОСОБА_1 через його представника адвоката Довженка Валерія Івановича;

заборонити ОСОБА_2 виїзд з території України до вирішення позову, який забезпечується, по суті судом.

Заява мотивована тим, що з 24 грудня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На теперішній час заявник звернувся з позовом про розірвання шлюбу, який перебував на розгляді суду в іншій справі.

Між сторонами виник спір щодо користування спільним майном подружжя. ОСОБА_2 свавільно, без згоди заявника, заволоділа його особистими коштами в розмірі більш ніж 30000,00доларів США, які знаходилися на його банківському рахунку. Також дружина скасувала його право керування придбаним під час шлюбу транспортним засобом TOYOTA LAND CRUIZER, державний номер НОМЕР_3 , який був придбаний за рахунок особистих коштів заявника та зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ; виставила автомобіль на продаж, про що він довідався з оголошення на сайті AUTOMOTO.

Зазначив, що ОСОБА_2 виїхала з України та перебуває в Республіці Молдова, де орендує квартиру та де знаходиться транспортний засіб. Також зазначив, що дружина може перебувати й у м.Одесі.

Вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання судового рішення про поділ спільного майна подружжя.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 липня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована, тим що за загальним правилом забезпечення позову може стосуватися не будь-якого майна, а лише того, право на яке стверджується відповідними доказами. За відсутності будь-яких відомостей про те, що спірний автомобіль є власністю ОСОБА_2 та придбаний у період перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , а також дійсної наявності у неї грошових коштів у розмірі 3 950 000,00грн. та набуття цих коштів сторонами під час перебування у шлюбі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для накладення арешту на спірний автомобіль та грошові кошти.

Також суд зауважив про відсутність підстав для передачі транспортного засобу від власника майна, яким за повідомленням заявника є ОСОБА_2 , на відповідальне зберігання ОСОБА_1 через його представника адвоката Довженка Валерія Івановича.

Пославшись на непорушність конституційного права кожного громадянина на свободу вільного вибору місця проживання та пересування, з урахуванням обраного заявником способу захисту порушеного права шляхом подання в майбутньому позову про поділ майна подружжя, суд вважав, що вимога заборонити ОСОБА_2 виїзд з території України до вирішення позову, який забезпечується, по суті судом, не відповідає ознакам розумності, обґрунтованості, адекватності, співмірності заходу забезпечення позову та спрямована на необґрунтоване обмеження прав ОСОБА_2 .

Суд зауважив, що позивачу необхідно визначитися із способом захисту свого права до початку розгляду справи по суті, з метою визначення домірності заходів забезпечення позову позовним вимогам, окреслити зміст (обсяг) майбутніх позовних вимог відповідно до ст. 151 ЦПК України, оскільки зі змісту заяви про забезпечення позову неможливо встановити яким саме чином ОСОБА_1 має намір захистити свої права в порядку поділу майна подружжя (визнання права власності на неподільне майно за одним із подружжя та сплата грошової компенсації іншому; поділ майна в натурі; стягнення частки вартості спільного майна та ін.), що унеможливлює визначити відповідність запропонованих заходів забезпечення позову заявленим у майбутньому позовним вимогам.

Доводи апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 липня 2024 року, ОСОБА_1 , діючи через свого адвоката Довженка В.І., подав апеляційну скаргу, в якій, пославшись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду про відмову у задоволення заяви про забезпечення позову скасувати, постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, оскільки не з`ясував характер спірних правовідносин; наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення в обраний спосіб; не дослідив наданих доказів та не надав цим доказам правової оцінки. Зокрема, суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 без згоди заявника зняла з його особового рахунку всі грошові кошти на загальну суму 30000,00 доларів США, які були його особистою власністю, а також виставила на продаж придбаний за особисті кошти заявника автомобіль, який є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , оскільки набутий ним за час шлюбу, але за власні кошти. Ці дії були вчиненні під час знаходження заявника в рейсі на кораблі, а тому останній не міг своєчасно та належним чином відреагувати на них. Зазначив про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову на підставі доданих до заяви доказів.

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.

Розгляд справи апеляційним судом

В судові засідання сторони та їх представники повторно не з`явилися, причини неявки не повідомили. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 за адресою, зазначеною в заяві про забезпечення позову та в апеляційній скарзі, відсутній. Представник скаржника - адвокат Довженко Валерій Іванович про день, час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджується довідками про доставку судової повістки на електрону адресу особи. ОСОБА_2 за адресою, зазначеною в заяві про забезпечення позову та в апеляційній скарзі, відсутня. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судової повістки в мобільному додатку Viber, про що свідчать довідки про доставку судової кореспонденції.

Згідно ст.372 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом на підставі документів, доданих до заяви про забезпечення позову

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

У копіях паспортів громадян України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні записи про перебування у шлюбі та запис про дату його реєстрації (а.с.9-13).

ОСОБА_1 має посвідчення моряка № НОМЕР_4 від 22 березня 2022 року (а.с.14).

На аркуші справи №16 міститься фото транспортного засобу марки TOYOTA, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Згідно роздруківки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUIZER, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2021року випуску, встановлено, що належним користувачем автомобілю зазначений ОСОБА_4 . Інформація про власника транспортного засобу відсутня (а.с.27-29). На аркуші справи №30 міститься роздруківка повідомлення про скасування права користування автомобілем. Дані про адресата відсутні.

Надані дві ксерокопії документів з заголовками INTEZA SANPAOLO BANK мають нечитабельний текст викладений іноземною мовою, переклад якого суду не наданий (а.с.31,32).

Після розгляду заяви про забезпечення позову, адвокатом Довженком В.І. подана суду роздруківка з інтернет-сайту «АвтоПошук» з оголошенням про продаж транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUIZER, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.49-51).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі №295/5244/22.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Згідно приписів частини четвертої статті 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом.

Звернувшись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 послався на те, що між ним та ОСОБА_2 існує спір про поділ майна подружжя, при цьому вказав, що автомобіль та грошові кошти, на які заявник просив накласти арешт, є його особистою власністю.

На час розгляду заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги судам не надана інформація про власника транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUIZER, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2021року випуску та інформація про власника рахунку у банківській установі, з якого, за твердженням заявника, ОСОБА_2 самовільно зняла грошові кошти; відсутні докази про належність останній спірних коштів, їх знаходження у ОСОБА_2 чи в інших осіб.

Що стосується вимоги про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до вирішення позовної заяви про поділ спільного майна подружжя по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України з України і в вїзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого ст.12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

У частині першій ст.150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: накладенням арешту, забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Наведе свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Також встановлено, що в порушення приписів статті 152 частини четвертої ЦПК України заявник протягом десятиденного строку не пред`явив позов у справі задля забезпечення виконання рішення, яким обґрунтовував клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ОСОБА_1 , діючи через свого адвоката Довженка В.І., повторно звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, подавши її одночасно з позовною заявою про поділ майна в іншій справі.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала суду першої інстанції прийнята без додержання норм процесуального права. Таким чином, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Довженком Валерієм Івановичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 20 листопада 2024року.

Головуючий В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль

С.В. Радченко