Номер провадження: 22-ц/813/5349/24
Справа № 947/3146/24
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки,

встановив:

У січні 2024 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним вище позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно з 10.08.2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2012 по 2023 рік, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка вказує, що вживала заходів щодо отримання з ОСОБА_1 аліменти, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати в розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання малолітньої дитини, тому просить присудити стягнення аліментів з 10.08.2023 року.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_1 , щомісячно, починаючи стягнення з 23 січня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У поданій до суду апеляційній скарзі, відповідач ОСОБА_1 , вказує про порушення судом норм процесуального права, і не правильне застосування норм матеріального права та простить заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову

ОСОБА_2 .

За доводами апеляційної скарги відповідача, суд першої інстанції залишив поза увагою факт добровільної сплати ним аліментів протягом усього часу після припинення шлюбних відносин із позивачкою, при цьому зазначає, що матеріали справи не містять доказів щодо понесення позивачкою будь-яких витрат на дитину.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, вважає законним рішення суду першої інстанції, яке просить залишити без змін, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача адвоката - Петрушко І.С. за доводами апеляційної скарги, пояснення представника позивачки адвоката - Ворошилової Д.Ю., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам, виходячи з такого.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд виходив з того, що звернення до суду з позовом та заявою про видачу судового наказу, які не були задоволені судом з різних підстав, не свідчить про ухилення відповідача від сплати аліментів, тому вимоги про стягнення аліментів за минулий час задоволенню не підлягають. Водночас, оскільки після припинення шлюбних відносин дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утримані, з відповідача на її користь підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 23 січня 2023 року дня звернення до суду із цим позовом та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, сторони з 27 квітня 2012 року по 28 серпня 2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після припинення між сторонами шлюбних стосунків проживає разом з позивачкою, і знаходиться на її утримані.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина ( ст. 181 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом ( ч.1 ст. 183 СК України).

Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частини 2 зазначеної статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

В силу статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Встановивши, що після припинення шлюбних відносин між сторонами, їх малолітня дитина донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини у вказаному вище розмірі від усіх видів його заробітку ( доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду з цим позовом, та до досягнення дитиною повноліття.

Так, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (стаття 181 СК України). При цьому, добровільна участь батька у витратах на утримання дитини не впливає на його обов`язок по сплаті аліментів.

Щодо посилань відповідача в якості доводів апеляційної скарги про добровільне надання ним коштів на утримання малолітньої доньки та забезпечення її необхідними речами та предметами повсякденного вжитку, колегія суддів зауважує, що такі дії відповідача не впливають на визначений ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання дитині у майбутньому, зокрема, за рішенням суду, у визначеному ст. 181 СК України порядку.

Обставин щодо непрацездатності відповідача, перебування на його утриманні інших осіб, судом не встановлено.

Отже відповідач зобов`язаний утримувати доньку до її повноліття, а визначений судом розмір аліментів є достатнім та таким, що відповідає потребам дитини.

Погоджуючись із вказаними вище висновками суду першої інстанції, колегія суддів також ураховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, і фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції, яким надано належну правову оцінку.

Отже є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання малолітньої доньки у вказаному вище розмірі, з підстав наведених в оскаржуваному рішенні, а інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення судом цієї справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова