Справа №753/242/23 Головуючий в суді І інстанції Гусак О.С.
Провадження № 22-ц/824/2048/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Медведчук Д.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 13 липня 2017 року між нею, її чоловіком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладено спадковий договір із ОСОБА_2 , за умовами якого у разі смерті останнього із відчужувачів набувач набуває право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а 19 травня 2021 року між відчужувачами та набувачем було укладено договір про внесення змін №1 до спадкового договору подружжя.

Підставою для звернення до суду з позовом про розірвання спадкового договору вважає невиконання ОСОБА_2 розпоряджень ОСОБА_1 , не забезпечення необхідного догляду за нею.

Вказувала, що після смерті чоловіка, який хворів на Ковід, вона також знаходилася у дуже тяжкому стані, так як також хворіла на Ковід. Через декілька днів після виписки з лікарні у неї стався інсульт. В результаті чого вона знову потрапила до лікарні, де її ніхто не навідував. Після виписки з лікарні у неї почалися сильні набряки, в тому числі, легень, в результаті чого вона втретє потрапила до лікарні, де її знову не навідував відповідач, вона потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавали інші люди, а 24 лютого 2022 року відповідач виїхав з міста Києва не попередивши про це.

Тільки у травні 2022 року відповідач написав їй у Вайбер про те, що повернувся до м. Києва. Майже три місяці їй ніхто не телефонував, не цікавився станом мого здоров`я. Вона залишилися зовсім сама з незадовільним станом здоров`я, без догляду, який потребувала.

Посилаючись на неможливості виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе відповідно до договору, неналежного виконання умов спадкового договору, просила задовольнити позов.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що ОСОБА_2 порушив умови спадкового договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 березня 2017 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (відчужувачами) та ОСОБА_2 (набувачем) було укладено спадковий договір подружжя (надалі - спірний спадковий договір), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткаченко В.Л. від 30 березня 2017 року за реєстровим № 650.

Відповідно до п. 1.1. за цим договором набувач зобов`язується виконувати передбачені в ньому розпорядження відчужувачів, а у разі смерті останнього із відчужувачів набуває право власності на належне йому майно: квартиру за номером АДРЕСА_1 (а.с. 24-26).

Пунктом 2.1. спадкового договору визначено, що на набувача за цим договором покладаються обов`язок виконувати такі дії:

- кожного місяця надавати відчужувачу (або одному із них, у разі смерті одного із відчужувачів) грошову допомогу у розмірі 2 500 грн із розрахунку сплати частки грошових коштів за житлово-комунальні послуги та витрат на лікування;

- у разі смерті ОСОБА_1 організувати її поховання за християнськими звичаями в смт Нова Прага Олександрійського району Кіровоградської області па кладовищі, де поховані її рідні;

- у разі смерті ОСОБА_3 організувати його поховання за християнськими звичаями в смт Нова Прага Олександрійського району Кіровоградської області па кладовищі, де поховані рідні ОСОБА_1 .

По можливості здійснити поховання подружжя поруч;

- після спливу одного року, але не пізніше шести місяців після спливу річного строку після смерті, встановити на могилі кожного із відчужувачів намогильну споруду. Набувач має право на власний розсуд визначити зовнішній вигляд, розмір намогильних споруд та вартість їх замовлення.

Згідно п. 8.3 договору при необхідності забезпечення догляду за відчужувачами чи одним з відчужувачів, який пережив другого, набувач та його батьки можуть проживати у відчужуваній квартирі до набуття права власності на дане житло.

Відповідно до п. 4.3. спадкового договору, сторони цього договору чітко стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, правочин спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, а також те, що договір не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину, і не є правочином, що вчиняється відчужувачами під впливом тяжких для них обставині на вкрай невигідних умовах.

19 травня 2021 року між відчужувачами та набувачем було укладено договір про внесення змін № 1 до спадкового договору подружжя.

У пункті 4 сторони визначено, викласти пункт 8.3 розділу 8 договору в наступній редакції: враховуючи вік відчужувачів чи одного з відчужувачів, який пережив другого для допомоги їм в побуті і підтримки їхнього здоров`я, набувач і його мати можуть проживати у відчужуваній квартирі до набуття права власності на дане житло.

На підтвердження обов`язку щодо сплати відчужувачам грошової допомоги у розмірі 2500 грн відповідачем надано відповідні квитанції (а.с. 99-116).

Сама позивач також не заперечувала щодо сплати відповідачем визначених спадковим договором сум кожного місяці у розмірі 2500 грн.

Крім того, 19 травня 2021 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підписали нотаріально посвідчену заяву, за змістом якої вони перебуваючи при здоровому глузді та ясній пам`яті, діючи добровільно, без будь-якого як фізичного та морального тиску, та без будь-якою тиску інших осіб, цією заявою підтверджують що не мають жодних матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_2 , набувача за спадковим договором подружжя від 30 березня 2017 року. Усі зобов`язання фінансового та морального характеру виконуються у повному обсязі, фінансових та моральних претензій не маємо за спадковим договором подружжя (а.с. 89).

Свідок ОСОБА_4 , яка є матір`ю відповідача, підтвердила, що після повернення її з лікарні у листопаді 2021 року вона декілька днів проживала із позивачем для надання їй необхідної допомоги по догляду, купувала ліки, супроводжувала позивача для здачі необхідних аналізів, коли у позивача стався інсульт викликала швидку.

Як вбачається із матеріалів справи, один із відчужувачів спадкового договору ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , отримавши свідоцтво про смерть здійснив його поховання, а через рік після смерті встановив намогильну споруду.

Вказані обставини підтверджуються договором про надання ритуальних послуг № 206-21 від 27 листопада 2021 року, свідоцтвом про поховання від 26 листопада 2021 року, товарним чеком № 120 від 19 листопада 2022 року про оплату виробу та встановлення намогильної споруди на суму 13 000 грн та фото намогильної споруди (а.с. 90-99, 117).

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Згідно зі статтею 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України).

Таким чином, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, показанням свідків, врахувавши зміст спадкового договору, визначені ним обов`язки набувача, суть спору між сторонами згідно з яким претензії ОСОБА_1 зводяться до того, що ОСОБА_2 особисто повинен здійснювати догляд за нею, що не було передбачено спадковим договором, дійшов правильного висновку, що набувач надав належні та допустимі докази на підтвердження виконання ним умов спадкового договору в повному обсязі, а відтак спростував свою вину у неналежному виконанні спадкового договору у відповідності до ст.614 ЦК України, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених законом правових підстав для задоволення позову.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не виконує належним чином чи ухилялася від своїх обов`язків за спадковим договором.

Колегія суддів зауважує, що оскільки з травня 2022 року ОСОБА_1 сама почала своєю поведінкою всіляко уникати підтримки ОСОБА_2 , що підтверджується її поясненнями у судовому засіданні суду першої інстанції та вбачається із переписки у Вайбері "купувати нічого не потрібно, я все маю" (а.с. 45), а тому, вина ОСОБА_2 у неналежному виконанні спадкового договору відсутня, з огляду на те, що ОСОБА_1 не бажає отримувати виконання за спадковим договором, що є підставою для відмови у позові.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року по справі № 524/354/19-ц.

Таким чином, доводи апелянта зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власної оцінки наявних у матеріалів справи доказів, належна оцінка яким надана місцевим судом, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Інших доводів, що б спростовували законність та обґрунтованість висновків суду, викладених у оскаржуваному рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: