ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 671/230/24

Провадження № 22-ц/4820/1437/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2024 року (суддя Ніколова С.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, мотивуючи його тим, що 27 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», було укладено електронний договір №5134576 про надання споживчого кредиту, який укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно з умовами якого загальний розмір кредиту становить 20000 грн., строк кредиту - 30 днів, дата повернення кредиту 27 грудня 2021 року. Умовами договору передбачено його автопролонгацію.

Вказувало, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 20000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , зі сплатою стандартної процентної ставка 1,90% в день, однак відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, у зв`язку з чим, відповідно до умов п.4.3 кредитного договору, кредитний договір був пролонгований, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль.

01 грудня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 25-05/2022, відповідно до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» приймає належні ТОВ «Авентус Україна», права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у реєстрі прав вимоги (додаток до договору). Відповідно до Додатку до договору факторингу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до Відповідача в сумі 53820 грн., з яких: 20000 грн. - сума кредиту; 33820 грн. - сума процентів за користування кредитом.

Посилаючись на те, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, ним було допущено заборгованість у загальному розмірі 53820 грн., з яких: 20000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 33820 грн. - заборгованість за відсотками, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості, судові витрати розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 5134576 від 27.11.2021 року в розмірі 53820 грн., з яких: 20000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 33820 грн. - заборгованість за відсотками, судовий збір в сумі 2422,40 грн. та 4000 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в частині стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 33820 грн. - відмовити, в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 20000 грн. залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачеві. До суду надано паперові докази, а оригінали цифрового файлу у форматі PDF, DOC (X), XML, надано не було, тобто неможливо перевірити відповідність копії оригіналу. Відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування ТОВ «Авентус Україна» коштів саме відповідачу згідно договору №51334576 від 27.11.2021 року, а також відсутні будь-які підтвердження отримання відповідачем повідомлень про відступлення права грошової вимоги за договором факторингу № 01,12/2022-Ф від 01.12.2022 року, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Крім того, в анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. На думку апелянта, наявні у справі докази, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов, які не містять підпису відповідача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних позивачем обставин. Також апелянт зазначає, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не мали права нараховувати у період дії в Україні воєнного стану позичальнику, який мав прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, як 15% річних, так і інфляційних втрат, оскільки за законом відповідач звільнений від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в редакції статті, чинній на день подання апеляційної скарги).

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20 000 грн., та розміру витрат на правову допомогу апелянтом не оскаржується, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 27 листопада 2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», було укладено електронний договір №5134576 про надання споживчого кредиту, який укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents.

Згідно з умовами кредитного договору загальний розмір кредиту становить 20000 грн., строк кредиту - 30 днів, дата повернення кредиту 27 грудня 2021 року.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором, який був підписаний останнім у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», виконало та надало йому кредит в сумі 20000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

Підпунктом 1.5. договору передбачено стандартну проценту ставку в розмірі 1,90 %, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього договору, у межах нового строку кредитування, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4,2 договору.

Згідно з п. 1.4 кредитного договору строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору.

Відповідно до п. 2.4. договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами згідно з п.2.1. договору.

Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, у зв`язку з чим, відповідно до умов п.4.3 кредитного договору, кредитний договір був пролонгований, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль.

Відповідно до картки обліку договору відповідач має заборгованість по тілу кредиту взятих на себе зобов`язань за кредитним договором в розмірі 20000 грн. - тіло кредиту; 33820 грн. нарахованих процентів.

Крім того, судом встановлено, що 01 грудня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 01.12/22-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги за кредитним договором.

Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором, про що позивач повідомляв відповідача письмово шляхом направлення відповідного пакету документів на електронну адресу.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги є обґрунтованими та доведеними в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом, встановлені фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами кредитного договору досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідач отримав кредитні кошти та використав їх, допустивши при цьому заборгованість, а позивач набув право вимоги до нього. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн., суд виходив з того, що вказана сума є завищеною та неспівмірною та дійшов висновку про стягнення 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Як установлено судом першої інстанції, з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, договір №5134576 про надання споживчого кредиту укладено між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі. У договорі зазначено, що він підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором А432876 27.11.2021 16:36:57 / ОСОБА_1 /.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12,81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

В силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача.

Крім того, в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечуючи щодо належного підписання кредитного договору, визнав факт отримання ним кредитних коштів від ТОВ «Авентус Україна» в сумі 20000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем укладання договору № 5134576 від 27.11.2021 про надання споживчого кредиту між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем доведено наявність заборгованості у відповідача за кредитним договором № 5134576 від 27.11.2021 року в розмірі 53820 грн., з яких: 20000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 33820 грн заборгованість за відсотками.

Апелянт визнає позовні вимоги в частині наявності заборгованості в сумі 20000 грн. за тілом кредиту, проте стверджує про безпідставне нарахування та стягнення процентів за користування кредитом.

Такі доводи апелянт є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Укладаючи кредитний договір № 5134576 від 27.11.2021 сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Між сторонами було погоджено розмір кредиту 20000 грн. (пункт 1.3 договору), строк кредиту 30 днів (пункт 1.4), стандартну процентну ставку 1,90% в день (пункт 1.5.1 договору), та порядок автопролонгації кредиту (пункт 4.3 договору).

Так, умовами договору споживчого кредиту передбачено нарахування відсотків після місячного строку дії договору, оскільки умовами договору передбачено його автоматичну пролонгацію. Пунктом 4.3 вказаного договору визначено порядок автопролонгації строку кредиту.

Пунктом 4.3.1 договору визначено, що сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більш 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Пунктом 4.3.2 договору визначено, що Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в п.п. 4.3.1. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2. Договору.

Станом на 30 грудня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоди щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим на підставі п. 4.3 Кредитного договору, відбулася автопролонгація кредиту, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, проценти за користування кредитом нараховувалися відповідачу до 24 лютого 2022 року, тобто в межах строку автопролонгації кредиту.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишає без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк