Справа № 308/5000/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 квітня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 вересня 2022 року (головуючий суддя Фазикош О.В.) у справі № 308/5000/15-ц за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі: Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 29.08.2007 між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKMOG100000242, згідно якого останній отримав кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 36 000,00 доларів США на наступні цілі: придбання 2-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також у розмірі 9 000,00 доларів США на сплату страхових платежів, у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення до 27.08.2027.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 472,58 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Банк у позовній заяві зазначав, що згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором позичальник сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконував, унаслідок чого виникла заборгованість, яку станом на 14.04.2015 Банк визначив у розмірі 37843,09 доларів США, з яких: 32152,66 доларів США заборгованість за кредитом; 2950,88 доларів США заборгованість за процентам; 506,38 доларів США заборгованість по комісії; 420,71 доларів США пеня; 10,93 доларів США штраф (фіксована частина); 1801,53 доларів США штраф (процентна складова).

16.04.2018 та 11.10.2019 до суду першої інстанції надходили уточнені позовні заяви Банку аналогічного змісту (т. 1 а.с.51-57, 154-155) - позивач вказував, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань станом на 11.04.2018 заборгованість становила 71 887,99 доларів США, з яких:

32 152,66 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту);

17 429,15 доларів США заборгованість за відсоткам;

31 09,94 доларів США заборгованість по комісії;

19 207,25 доларів США пеня.

Згідно прохальної частини уточненої позовної заяви, Банк остаточно просив суд, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 33 340,39 доларів США, що за курсом 25,97 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.04.2018 складає 865 849,93 грн за кредитним договором № MKMOG100000242 від 29.08.2007 року, яка складається з: 32 152,66 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 1198,74 доларів США заборгованість за відсотками.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 вересня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 19500 грн витрат на проведення судової експертизи.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

На це рішення подало апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк». Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на обґрунтування своїх вимог Банком надано розрахунок заборгованості та інші докази, якими підтверджується належна до стягнення заборгованість; кредитні кошти були видані Банком і використані позичальником; Банк вправі на свій розсуд вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Вказує, що п. 7.1 кредитного договору № MKMOG100000242 передбачено надання кредиту в сумі 9000 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.1.7 даного договору. На виконання п. 7.1 кредитного договору № MKMOG100000242 та договорів страхування, за рахунок кредитних коштів Банком було сплачено страхові платежі на суми 239,98 доларів США та 244,98 доларів США. Відповідно до п. 2.3.1 та 2.3.2 Банком було прийнято рішення про збільшення відсоткової ставки до 14,04 % річних із 10.11.2008, а надалі зменшено відсоткову ставку до 13,54 % річних із 28.07.2010. Оскільки надсилання позичальнику відповідних повідомлень про зміну процентної ставки мало місце 2008 та 2010 року, тому Банк надати суду їх не може у зв`язку із закінченням строків зберігання. Після зміни Банком відсоткової ставки позичальник проти цього не заперечував, продовжував здійснювати погашення заборгованості. Вказує, що рахунок 4825 був відкритий для погашення заборгованості за двома кредитними договорами (№ MKMOG100000242 від 29.08.2007, № MKMOG200000242 від 29.08.2007), черговість зарахування коштів визначено п. 7.2 договору № MKMOG200000242, а відповідач не довів, чому кошти мали розподілятися в першу чергу на погашення боргу за договором № MKMOG100000242 та це твердження суперечить п. 7.2 договору № MKMOG200000242. Експерт правильно встановив, що позичальником за період з 29.08.2007 по 11.04.2018 було сплачено 43 087,98 доларів США, з яких 4343,21 доларів США тіло кредиту. Висновок експерта не спростовує наявність боргу у позичальника, а лише фіксує неможливість установити його елементи. Визначення розміру боргу є повноваженням суду, та якщо суд не погодився з наданим Банком розрахунком, суд мав навести у рішенні свій розрахунок. Зазначає, що Конституція України не містить застереження про те, що судовий захист можливий тільки за умови дотримання досудового врегулювання. Ненаправлення Банком досудового повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту не може свідчити про відсутність порушення прав позивача, а тому Банк може вимагати їх захисту через суд. У зв`язку з цим, Банк мав право та обрав належний судовий спосіб захисту.

Позиція інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Межі перегляду судового рішення та явка учасників

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 29.08.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKMOG100000242, згідно якого останній отримав кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 36 000,00 доларів США на придбання 2-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також у розмірі 9 000,00 доларів США на сплату страхових платежів, у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати 0,2% від суми виданого кредиту, процентів за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 цього ж договору, з кінцевим строком повернення до 27.08.2027. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 472,58 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди (а.с. 9-11 т. 1).

Цього ж дня між сторонами також укладено кредитний договір № MKMOG200000242 (кредит на початковий внесок), за умовами якого позичальникові надано кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 9000,00 доларів США на наступні цілі: початковий внесок, шляхом перерахування відповідно до п.1.2 та, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати 0,2% від суми виданого кредиту, процентів за дострокове погашення кредиту згідно з п.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору, з кінцевим терміном повернення до 27.08.2027 (а.с. 158-160 т. 2).

ОСОБА_1 заперечував факт отримання ним коштів у розмірі 9000 доларів США. При цьому матеріали справи не містять жодного підтвердження на спростування тверджень ОСОБА_1 .

Питання отримання ОСОБА_1 вказаних коштів було предметом з`ясування в судовому засіданні суду першої інстанції. Представник Банку підтверджуючих документів про отримання ОСОБА_1 вказаної суми грошових коштів у розмірі 9000 доларів США не надав, мотивуючи це тим, що такі обставини не є предметом дослідження та встановлення у даній справі.

Факт укладення кредитного договору № MKMOG100000242, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 36 000,00 доларів США, та отримання ОСОБА_1 , вказаних коштів відповідачем не заперечується.

Операції з надання кредитних коштів у розмірі 36000,00 доларів США підтверджується Заявою на видачу готівки №4 від 29 серпня 2007 року, отримувачем такої суми коштів є ОСОБА_1 , що засвідчено його підписом у графі «Отримувач».

Згідно з кредитним договором № MKMOG100000242 (пункт 7.1) передбачено надання кредиту в сумі 9000,00 дол. США на сплату страхових платежів на термін до 27.08.2027 у випадках та у порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору. Згідно пункту 2.1.3 кредитного договору, позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до п. 2.2.7 даного Договору і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно Договорів страхування.

На виконання даного пункту 7.1 кредитного договору та договорів страхування банком було сплачено чергові страхові платежі за договором страхування майна та договором особистого страхування, що відображено у виписці по рахунку 2704 (долученій до матеріалів справи) на 28 серпня 2008 року: платежі на суму 239,98 дол. США та 244,98 дол. США.

Сторони узгодили однією з умов кредитного договору пункти 2.3.1 та 2.3.2 щодо прав Банку, згідно яких: Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилась ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. За своїм розсудом банк має право зменшувати розмір процентної ставки до рівня, встановленого чинним законодавством.

Враховуючи вказане, Банком було прийнято рішення про зміну відсоткової ставки: за розрахунком заборгованості нарахування за відсотковою ставкою 14,04% річних розпочато з 10 листопада 2008 року, а за відсотковою ставкою 13,54% річних з 28 липня 2010 року.

У письмових поясненнях та в апеляційній скарзі Банком визнано ту обставину, що у позивача відсутня можливість надати суду надіслані позичальникові письмові повідомлення про зміну процентної ставки за 2008 та 2010 роки, у зв`язку із закінченням строків їх зберігання.

При цьому, відповідач заперечує надсилання та вручення йому відповідних повідомлень, а також погодження збільшення відсоткової ставки у встановленому договором порядку.

Отже, позивачем не надано до справи належних і допустимих доказів на підтвердження змін процентної ставки. Оцінюючи обставини справи у сукупності, зокрема щодо намірів позичальника випереджувати графік щомісячних платежів шляхом сплати платежів у більшому розмірі, обставина сплати позичальником платежів, що є більшими за щомісячний платіж не може вважатися згодою позичальника зі збільшенням процентної ставки.

Банк вказував, що кредитний договір від 29.08.2007 № MKMOG200000242 це кредит на початковий внесок на придбання квартири на суму 9000,00 дол. США. Щомісяця в період сплати з «05» по «10» число кожного місяця позичальник зобов`язався вносити на погашення кошти в сумі 118,15 дол. США.

Для погашення заборгованості за двома кредитними договорами (№ MKMOG100000242 від 29.08.2007, № MKMOG200000242 від 29.08.2007) був відкритий рахунок 4825.

Пунктом 7.2 даного договору № MKMOG200000242 передбачено, що Банк відкриває «рахунок 4825 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитним угодами №MKMOG100000242 від 29.08.2007, далі за текстом «основний кредит», і №MKMOG200000242 від 29.08.2007, далі за текстом «кредит на початковий внесок». При цьому кошти розподіляються слідуючим чином: 1. Погашення заборгованості за кредитом на початковий внесок (за виключенням суми спрямованої на дострокове погашення кредиту); 2. погашення заборгованості за основним кредитом (за виключенням суми спрямованої на дострокове погашення кредиту); 3. за наявності поточних зобов`язань за кредитом на початковий внесок дострокове погашення кредиту на початковий внесок у межах суми заборгованості; 4. при відсутності поточних зобов`язань за кредитом на початковий внесок дострокове погашення основного кредиту у межах суми заборгованості».

Кредитний договір № MKMOG100000242 не містить умов щодо черговості спрямування коштів сплачених на рахунок 4825.

Згідно з наданими Банком розрахунками заборгованості за кредитним договором № MKMOG100000242, такі обчислені, виходячи із суми 36 000,00 доларів США, яка у подальшому не збільшується.

Банк, уточнивши позовні вимоги, зазначав, що позичальник своїх зобов`язань належним чином не виконував, унаслідок чого заборгованість відповідача за кредитним договором № MKMOG100000242 від 29.08.2007 станом на 11.04.2018 складає 71887,99 доларів США, з яких:

32 152,66 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту);

17 429,15 доларів США заборгованість за відсоткам;

31 09,94 доларів США заборгованість по комісії;

19 207,25 доларів США пеня.

При цьому, з урахуванням принципу диспозитивності, Банк просив стягнути достроково у повному обсязі з відповідача 33 340,39 доларів США (що за курсом 25,97 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.04.2018 складає 865 849,93 грн), з яких: 32 152,66 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 1198,74 доларів США заборгованість за відсотками.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначав, що ним здійснювалося погашення кредиту достроково, а розмір його щомісячних платежів значно перевищував щомісячний платіж, встановлений кредитним договором у розмірі 472,58 долари США. На підтвердження цих обставин представником відповідача було надано контррозрахунок за кредитним договором.

Пунктами 3.11, 7.1, 7.5 кредитного договору передбачено, що при достроковому погашенні кредиту (як повному, так і частковому) позичальник сплачує Банку відсотки. Проте, оскільки їх розмір встановлений п.7.5 кредитного договору на рівні 0,00%, а надані самим Банком розрахунки не містять даних про те, що такі відсотки були нараховані позивачем, слід вважати, що за дострокове погашення кредиту жодних відсотків позичальник ОСОБА_1 сплачувати не зобов`язаний.

Судом першої інстанції було призначено судово-економічну експертизу (Т.2 а.с. 59-62), на вирішення якої поставлено наступні питання:

1) які конкретні суми і коли сплачені позичальником ОСОБА_1 у погашення заборгованості за Кредитним договором та який загальний розмір таких платежів?

2) які конкретні суми і коли з кожного здійсненого позичальником ОСОБА_1 платежу у погашення заборгованості за Кредитним договором зараховані ПАТ КБ «ПриватБанк» окремо на погашення основного кредиту (тіла кредиту), окремо на сплату процентів (відсотків) за користування кредитом та окремо на сплату інших супутніх платежів (комісій, страхових платежів тощо).

3) чи відповідає наявний у матеріалах судової справи розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» з погашення основного кредиту (тіла кредиту) і сплати процентів (відсотків) за користування кредитом та інших супутніх платежів (комісій, страхових платежів тощо) умовам укладеного між зазначеними сторонами Кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим Кредитним договором?

4) чи існувала і у якому розмірі заборгованість позичальника ОСОБА_1 за Кредитним договором станом на 30 квітня 2015 року? Якщо така заборгованість існувала, слід вказати суми заборгованості окремо з погашення основного боргу (тіла кредиту), окремо зі сплати процентів (відсотків) за користування кредитом та окремо зі сплати інших супутніх платежів (комісій, страхових платежів тощо). Який фактичний залишок заборгованості позичальника перед Акціонерним Товариством «ПриватБанк» за кредитним договором №MKMOG100000242 від 29.08.2007 станом на 11.04.2018, з урахуванням платежів, які проведені позичальником? Визначити розмір заборгованості по тілу кредиту, відсотках за користування кредитними коштами та комісією, пенею. Суму заборгованості вивести у валюті договору та гривні.

Згідно висновку експерта від 27.11.2020 № 3055 за результатом проведення судово-економічної експертизи по цивільній справі експертом надано наступні відповіді на питання:

1. Відповідно проведених розрахунків, в межах наявних матеріалів, виходячи із сум погашення заборгованості згідно Відомостей щодо руху коштів (виписок) по рахунку № НОМЕР_1 за період з 29.08.2007 по 19.03.2020 (т.1 а.с.223-250; т.2 а.с.1 -17) та даних Розрахунку Банку (т.1 а.с.53-57) встановлено, що Позичальником на виконання умов Кредитного договору №MKMOG100000242 від 29.08.2007 за досліджуваний період (з 29.08.2007 по 11.04.2018) сплачено коштів на загальну суму 43087,98 дол. США (докладно див. дослідну частину та кол. 20-21 Додатку 1 експертизи). Суми коштів, сплачені Позичальником за Кредитним договором №МКМОG100000242 від 29.08.2007 у розрізі платежів за датами сплати наведено в кол. 21 Додатку 1 експертизи.

2. Відповідно проведених розрахунків, в межах наявних матеріалів, виходячи із сум погашення заборгованості згідно Відомостей щодо руху коштів (виписок) по рахунку № НОМЕР_1 за період з 29.08.2007 по 19.03.2020 (т.1 а.с.223-250; т.2 а.с.1-1 7) та даних Розрахунку Банку (т.1 а.с.53-57) встановлено, що Позичальником на виконання умов Кредитного договору № MKMOG100000242 від 29.08.2007 за досліджуваний період (з 29.08.2007 по 11.04.2018) сплачено коштів на загальну суму 43087,98 дол.США, в т.ч, (докладно див. дослідну частину «Щодо погашення заборгованості та зарахування сплачених коштів» та кол.20-28 Додатку 1 експертизи):

загальна сума коштів, зарахована в погашення основного боргу складає 4343,21 дол.США (докладно див. кол.22, 23 Додатку 1 експертизи);

загальна сума коштів, зарахована в погашення відсотків складає 32561,58 дол.США (докладно див. кол.24, 25 Додатку 1 експертизи);

загальна сума коштів, зарахована в погашення комісії складає 6072,82 дол.США (докладно див. кол.26,27 Додатку 1 експертизи);

загальна сума коштів, зарахована в погашення пені складає 110,37 дол.США (докладно див. кол.28 Додатку 1 експертизи).

Суми коштів, зараховані в погашення основного боргу, відсотків, комісії та пені за Кредитним договором № МКМОG100000242 від 29.08.2007 у розрізі платежів за датами сплати наведено в кол.22-28 Додатку 1 експертизи.

3. Дослідивши Розрахунок заборгованості за Кредитним договором № MKMOG100000242 від 29.08.2007 станом на 11.04.2018 (т.1 а.с.53-57) в частині арифметичних розрахунків відповідно до наданих матеріалів та умов кредитного договору, встановлено суперечливі та неузгоджені дані щодо відображення заборгованості:

у Розрахунку станом на 11.04.2018 (т.1 а.с.53-57) виявлено документально необґрунтоване збільшення заборгованості за основним боргом 28.08.2008 на суму 484,86 дол.США (докладно див. дослідну частину «Щодо первинних документів та документів бухгалтерського обліку» та кол. 19 Додатку 1 експертизи);

у Розрахунку заборгованості станом на 11.04.2018 (т.1 а.с.53-57) не відображено сум погашення основного боргу та загальних розмірів здійснених платежів по кредиту. Крім того, умовами на момент укладення Кредитного договору №МКМОG100000242 від 29.08.2007 не визначено детальної інформації стосовно погашення заборгованості (в т.ч. відсутній графік платежів у розрізі погашення основного боргу, відсотків та щомісячної винагороди);

застосування відсоткових ставок на строкову заборгованість у розмірі 14.04% за період з 10.11.2008 по 27.07.2010, 13,54% за період з 28.07.2010 по 18.04.2018 та на прострочену заборгованість за ставкою 33,60% за період з 10.11.2008 по 27.07.2010, 32,60% за період з 28.07.2010 по 18.04.2018 у розрахунку (т.1 а.с.53-57), не узгоджується з умовами Кредитного договору МКМОG100000242 від 29.08.2007;

нарахування комісії у розмірі 72,34 дол. США починаючи з 05.09.2008 в Розрахунку заборгованості станом на 11.04.2018 (т.1 а.с. 53-57) не узгоджується з умовами Кредитного договору №MKMOG100000242 від 29.08.2007;

загальна сума платежів колонки «Сума погашеної пені» складає 110,37 дол. США, що не узгоджується з даними у підсумковій частині Розрахунку Банку станом на 11.04.2018 («Погашено пені в т.ч. списано 0,00», т.1 а.с.57, докладно див. кол. 13 Додатку 1 експертизи);

у зв`язку з відсутністю детальної інформації щодо погашення заборгованості (в т.ч. графіку платежів в розрізі сплати основного боргу, нарахованих процентів, винагороди, комісій та інших фінансових зобов`язань) за період з 29.08.2007 по 11.04.2018 та документів бухгалтерського обліку Банку (відомостей щодо руху коштів (виписок) по рахункам), що підтверджують прострочену заборгованість за основним боргом та відсотками, не видається за можливе встановити обґрунтованість нарахованої пені за несвоєчасне погашення заборгованості, починаючи з 12.06.2009, наведеної у Розрахунку заборгованості станом на 11.04.2018.

В межах наявних матеріалів відсутній повний обсяг документів бухгалтерського обліку ПАТ КБ «ПриватБанк» та інших документів, які відображають облік здійснених операцій за Кредитним договором №MKMOG100000242 від 29.08.2007 (т.1 а.с.9-11) за досліджуваний період (з 29.08.2007 по 11.04.2018) та підтверджують заборгованість, зазначену у Розрахунку заборгованості станом на 11.04.2018.

В зв`язку з відсутністю повного обсягу документів бухгалтерського обліку ПАТ КБ «ПриватБанк» та інших документів, в межах наявних матеріалів, неможливо в повній мірі дослідити відповідність Розрахунку заборгованості станом на 11.04.2018 (т.1 а.с.53-57) умовам Кредитного договору №MKMOG100000242 від 29.08.2007 (т.1 а.с.9-11) та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту.

4. В межах наявних матеріалів відсутній повний обсяг документів бухгалтерського обліку ПАТ КБ «ПриватБанк» та інших документів, які відображають облік здійснених операцій за Кредитним договором №MKMOG100000242 від 29.08.2007 (т.1 а.с.9-11) за досліджуваний період (з 29.08.2007 по 11.04.2018) та підтверджують заборгованість, зазначену у Розрахунку заборгованості станом на 11.04.2018.

В зв`язку з відсутністю повного обсягу документів бухгалтерського обліку ПАТ КБ «ПриватБанк» та інших документів, в межах наявних матеріалів, неможливо встановити документально обґрунтований розмір заборгованості Позичальника перед Банком у розрізі основного боргу, відсотків, комісій та інших платежів станом на 30.04.2015 та на 11.04.2018.

Судовим експертом направлялось клопотання щодо надання додаткових документів для виконання експертизи. Також, копії зазначеного клопотання було надіслано до відома сторонам по справі. Зокрема на адресу АТ КБ «Приватбанк» (79008, м.Львів, вул. Гуцульська, 15), яку позивачем вказано в позовній заяві. Проте таке клопотання вирішено не було.

Таким чином, експертом встановлено, що з 29.08.2007 по 11.04.2018 позичальником було сплачено коштів на загальну суму 43087,98 дол.США, в погашення основного боргу зараховано 4343,21 дол. США, що визнається Банком. Загальна сума коштів, зарахована в погашення відсотків складає 32561,58 дол.США; загальна сума коштів, зарахована в погашення комісії складає 6072,82 дол. США; загальна сума коштів, зарахована в погашення пені складає 110,37 дол.США. В той же час, в межах наявних матеріалів відсутній повний обсяг документів бухгалтерського обліку ПАТ КБ «ПриватБанк» та інших документів, які відображають облік здійснених операцій за Кредитним договором №MKMOG100000242 від 29.08.2007 за досліджуваний період (з 29.08.2007 по 11.04.2018) та підтверджують заборгованість, зазначену у Розрахунку заборгованості станом на 11.04.2018.

Вже після проведення експертизи та поновлення провадження у справі, позивачем було надано до справи додаткові матеріали виписки за іншими рахунками (т. 2 а.с. 202- т.3 а.с. 142).

Проте після їх подання до справи, представником Банку не було заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи (додаткової або повторної), з урахуванням поданих до матеріалів справи додаткових доказів, а також не було надано висновку експерта, складеного на замовлення позивача.

Місцевим судом встановлено, що згідно п.7.1. кредитного договору №MKMOG100000242 від 29.08.2007 розмір щомісячного платежу становив 472,58 долари США, а згідно п.7.1. кредитного договору №MKMOG200000242 від 29.08.2007 розмір щомісячного платежу 118,15 долари США. При цьому, згідно наданого представником відповідача контррозрахунку за кредитним договором, позичальником сплачувались суми на погашення заборгованості щомісячно у розмірах, які перевищували загальну суму щомісячних платежів по двом вказаним договорам у сукупності. Вказаний контррозрахунок здійснений відповідачем на підставі виписки за договорами наданим позивачем від 18.06.2015 та не заперечувався представником позивача в частині розміру сплачених сум відповідачем коштів банку.

Аналіз кредитного договору №MKMOG100000242 від 29.08.2007, зокрема, розділу 7. Особливі умови укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 свідчить про те, що кошти за кредитним договором №MKMOG100000242 від 29.08.2007 були отримані ОСОБА_1 для придбання квартири, а відтак кредитний договір №MKMOG100000242 від 29.08.2007 є споживчим і на спірні правовідносини розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів».

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Пунктом 7.1 кредитного договору № МКМOG100000242 передбачено, зокрема, сплату винагороди Банку за надання фінансового інструменту у розмірі 2,0 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця, у період сплати 0,2 % від суми виданого кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно пункту 6.2. даного договору.

Як вбачається з виписки по рахунку за період з 29.08.2007 по 11.04.2018 комісія по кредитному договору складала 72,34 дол.США щомісяця. Загалом за вказаний період позичальником було сплачено комісії в сумі 7234 дол. США.

Вказана щомісячна плата за обслуговування (винагорода), стягувалась з відповідача, що підтверджується виписками по рахунку у щомісячних платежах та врахована у вимогах про стягнення з відповідача заборгованості, та яка включалась у суми погашення кредиту, які сплачувались відповідачем.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредиту банком (отримання винагород) (пункт 7.1 кредитного договору) не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку.

Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, то така операція як обслуговування кредитної заборгованості відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.07.2021 року по справі № 703/1518/18.

Представник відповідача у письмових запереченнях вказував, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку винагород, про що вказано в п.7.1. кредитного договору, є нікчемними.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що із висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позову слід погодитися, оскільки розрахунок заборгованості, складений позивачем, відповідно до якого заборгованість за кредитним договором № MKMOG100000242 від 29.08.2007 складає 33340,39 доларів США (32152,66 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 1198,74 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом) є необґрунтованим, базується не неправомірно зміненому розмірі відсотків, суперечить узгодженим сторонами умовам договору щодо розміру процентної ставки, зроблений без вирахування сплачених винагород на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь; в той же час суд позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, оскільки з наявних матеріалів, з урахуванням висновку експерта, неможливо встановити документально обґрунтований розмір саме простроченої заборгованості позичальника перед Банком станом на 11.04.2018 у розрізі основного боргу, відсотків, та відрахувати комісії та інші платежі, що здійснені на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, оскільки експерту не було надано повний обсяг документів бухгалтерського обліку ПАТ КБ «ПриватБанк» та інших документів, які відображають облік здійснених операцій за кредитним договором №MKMOG100000242 від 29.08.2007 за досліджуваний період, а після подання додаткових матеріалів представником Банку не було заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи (додаткової або повторної), а також не було надано висновку експерта, складеного на замовлення позивача.

Крім того встановлено, що кредит за кредитним договором від 29.08.2007 № MKMOG100000242 є споживчим з цільовим призначенням для придбання житла (квартири).

Згідно з пунктом 2.3.3. договору №MKMOG100000242 від 29.08.2007 передбачено, що при виникненні кожного з наступних подій:

1) відмови позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, згідно з пунктом 2.2.7. даного договору;

2) порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, у тому числі при порушенні цільового використання коштів;

3) порушення іпотекодавцями зобов`язань по договорах іпотеки, укладеним для забезпечення виконання зобов`язань за даним договором, у тому числі при порушенні порядку заміни предмета іпотеки;

4) порушення судом справи про визнання позичальника недієздатним або обмежено дієздатним або кримінальної справи відносно позичальника;

5) неможливості звернення стягнення на майно, заставлене з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, з будь-якої причини (у тому числі втрати, знищення, ушкодження або недосяжності предмета іпотеки для банку з будь-яких причин);

6) встановлення невідповідності дійсності відомостей, які містяться в даному договорі, договорі іпотеки або інших документів, представлених позичальником або іпотекодавцем;

7) пред`явлення третіми особами вимог до забезпечення й/або порушення іпотекодавцем (-ями) зобов`язань по договорах, укладених з метою забезпечення виконання зобов`язань за даним договором;

8) надання позичальником або іпотекодавцем предмета іпотеки іншій особі без письмової згоди банку;

9) настання страхового випадку, передбаченого договором страхування майна, або договором особистого страхування, або договору страхування наземного транспорту;

10) винесення постанови органів внутрішніх справ про знаходження позичальника в розшуку більше 180 днів;

Банк, на власний розсуд має право:

а) змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк, його користування в повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором;

або:

б) розірвати договір у судовому порядку. При цьому, в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором,

або:

в) згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому, в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань.

Матеріали справи не містять доказів того, що кредитором було направлено позичальнику вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, а відповідачем такі вимоги було отримано.

Отже, позивачем всупереч вимогам пункту 2.3.3. договору №MKMOG100000242 від 29.08.2007 року не надано суду доказів про направлення на адресу відповідача повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

При цьому, Банк визнає в апеляційній скарзі ту обставину, що перед звернення до суду із даним позовом він не направляв позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту.

На переконання кредитора, пред`явлення даного позову до суду є способом пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Відсутність направлення такої вимоги не означає відсутність порушення прав кредитора, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон № 1023-XII, тут і далі в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII).

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, також Закон України «Про захист прав споживачів».

Банк звернувся до суду з даним позовом у 2015 році, відтак у даній справі підлягають застосуванню положення Закону № 1023-XII у редакціях, які діяли до 10.06.2017.

Так, у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

Однак, у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у вищевказаній постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».

Велика Палата Верховного Суду у такій постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Висновок, викладений у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, стосується виконання обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а враховуючи те, що укладений 29.08.2007 кредитний договір є споживчим, вказаний висновок підлягає застосуванню під час вирішення заявлених позовних вимог у вказаній справі.

Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу № 638/13683/15-ц (за обставинами якої кредитні договори були укладені 23 жовтня 2007 року та 08 вересня 2008 року) дійшла висновку, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом № 1023-XII порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Позицію, наведену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц, підтримано у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 755/11307/17, за обставинами якої кредитний договір був укладений 15.06.2007. У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що оскільки у відповідача не виникло обов`язку дострокового повернення кредитів, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що з позичальника на користь кредитора підлягає стягненню саме прострочена заборгованість.

Висновки апеляційного суду.

Отже, у даній справі у позичальника ОСОБА_1 не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором від 29.08.2007 № MKMOG100000242.

Таким чином, Банк не довів обставин, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог.

Встановивши, що у відповідача не виникло обов`язку дострокового повернення кредиту, на користь кредитора із відповідача підлягала стягненню саме прострочена заборгованість.

Проте, щодо розміру простроченої заборгованості на момент звернення до суду з позовом та момент уточнення позовних вимог, слід зазначити наступне.

Як установлено вище, наданий позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим, базується не неправомірно зміненому розмірі відсотків, суперечить узгодженим сторонами умовам договору щодо розміру процентної ставки, зроблений без вирахування сплачених винагород на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, а суд позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок простроченої заборгованості, оскільки з наявних матеріалів, з урахуванням висновку експерта та відсутністю клопотань представника Банку про призначення додаткової чи повторної експертизи, неможливо встановити документально обґрунтований розмір саме простроченої заборгованості позичальника перед Банком станом на 11.04.2018 у розрізі основного боргу, відсотків, та відрахувати комісії та інші платежі, що здійснені на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обгрунтовано, у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2024 року.

Головуюча:

Судді: