ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6905/23Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/413/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

секретар - Дідух М.Є.

з участю ОСОБА_1 та її представника - адвоката Світлика О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Гриців Ольги Ярославівни на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2024 року, постановлену суддею Братасюком В.М. у цивільній справі №607/6905/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення відсотків за користування коштами,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 звернулись до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2024 року за невиконання покладеного судом процесуального обв`язку, а саме неявку позивача, чия присутність визнана судом обов`язковою для надання особистих пояснень, застосовано захід процесуального примусу - стягнуто з ОСОБА_1 на користь стягувача Державна судова адміністрація України штраф в розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028 гривень, в дохід державного бюджету, та з ОСОБА_2 - штраф в розмірі 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6046 гривень, в дохід державного бюджету.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Гриців О.Я. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів вручення повідомлень саме про обов`язкову явку позивачів на 29 листопада 2023 року. Крім цього, ОСОБА_1 прибула в судове засідання 4 січня 2024 року, тобто нею було виконано вимогу про обов`язкову явку, однак пояснення у неї судом не відбирались. Також зазначає, що ОСОБА_2 навів поважні причини неприбуття у судове засідання, зокрема його проживання у США.

У відзиві представник ОСОБА_3 - адвокат Сампара Н.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін. Вказує, що визнання обов`язковою явки учасників справи в судвое засідання є дискреційним повноваженням суду. Судом надіслано судові повістки за адресами реєстрації позивачів. Крім цього, в судовому засіданні, яке відбулось 4 січня 2024 року, була присутня ОСОБА_1 , яка є мамою ОСОБА_2 , тому їй було достеменно відомо про визнання явки у судове засідання позивачів обов`язковою.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Світлика О.М., які доводи апеляційної скарги підтримали, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що неявкою позивачів, чия присутність визнана судом обов`язковою для надання особистих пояснень в судове засідання, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 допустили свідоме невиконання покладеного судом процесуального обов`язку, а тому до останніх слід застосувати захід процесуального примусу в виді штрафу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до положень ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процессу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

За умовами статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Під зловживанням цивільними процесуальними правами слід розуміти певні дії однієї зі сторін спору, що спрямовані на затягування строків розгляду справи, на спричинення додаткових необов`язкових, виходячи з матеріалів справи, витрат сторони, на вчинення стороною позасудових дій, які фактично свідчать про визнання позовних вимог, та/ або інших дій, що передбачені законом та/ або є такими, що на розсуд суду мають на меті створення перешкод здійсненню належного судочинства у конкретному спорі, тим самим перешкоджаючи доступу сторони до правосуддя та реалізації права на справедливий суд.

Згідно зі статтею 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 144 ЦПК України, одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Відповідно до статті 148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

У разі постановлення судом ухвали про застосування заходів процесуального примусу до учасника справи у виді стягнення штрафу за невиконання процесуальних обов`язків - неявки в судове засідання за викликом суду, якщо його явка визнана судом обов`язковою, суд повинен обґрунтовано мотивувати в своїй ухвалі, яким чином неявка учасника справи свідчить про недобросовісність виконання ним процесуальних обов`язків чи створює протиправні перешкоди у здійсненні судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження було призначено на 15 травня 2023 року.

20 квітня 2023 року представник позивачів подала суду заяву про слухання справи у відсутності позивачів.

З 15 травня по 24 жовтня 2023 року розгляд справи неодноразово відкладався з причин, не повязаних з виконанням позивачами процесуальних обовязків.

Представник відповідачів не заявляла клопотань про визнання явки позивачів обовязковою.

Із змісту оскаржуваної ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2024 року вбачається, що ухвалою, усно проголошеною в судовому засіданні 24.10.2023 року, постановлено визнати обов`язковою явку ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 в судове засідання для надання особистих пояснень в порядку ст. 223 ЦПК України.

4 жовтня 2023 року позивачам судом направлено судову повістку про виклик до суду у судове засідання, яке відбудеться 29 листопада 2023 року о 10.30 год. У судовій повістці не зазначено про те, що явка позивачів визнана обовязковою (а.с.130).

27 листопада 2023 року представник позивачів повторно подала суду заяву про розгляд справи без участі позивачів.

У судовому засіданні 29 листопада 2023 року оголошено повторно усну ухвалу про визнання обов`язковою явки позивачів в судове засідання для надання особистих пояснень. Судове засідання відкладено на 04 січня 2024 року.

29 листопада 2023 року позивачам вперше направлено судову повістку про виклик до суду у судове засідання на 4 січня 2024 року, в якій зазначено про те, що явка позивачів визнана обовязковою.

У судове засідання 4 січня 2024 року зявилася позивач ОСОБА_1 , що підтверджується протоколом судового засідання №2316493 від 4 січня 2024 року. Головуючий розяснив позивачу ОСОБА_1 права та обовязки, однак особисті пояснення ОСОБА_1 не були заслухані.

В судовому засіданні 04.01.2024 року постановлено чергову ухвалу про визнання обов`язковою явки позивачів та відкладено судове засідання на 28.02.2024 року.

В оскаржуваній ухвалі судом не зазначено причин, які перешкоджали суду заслухати особисті пояснення ОСОБА_1 в судовому засіданні 4 січня 2024 року.

Застосовуючи до певної особи заходи процесуального примусу, суд повинен сам діяти у чіткій відповідності до вимог закону.

Щодо неявки позивача ОСОБА_2 , його представник - адвокат Гриців О.Я. у заяві про розгляд справи без його участі від 21 лютого 2024 року вказала, що постійним місцем проживанням ОСОБА_2 є США, на підтвердження чого додано копію посвідчення водія в перекладі на українську мову, видане в штаті Іллінойс США, а тому значна віддаленість його місця проживання перешкоджає йому зявитися у судове засідання.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , яка є матірю ОСОБА_5 , пояснила, що останній разом з дружиною та дітьми з 2017 року проживає у США, тому з поважних причин не має можливості зявитися у судове засідання.

Вищенаведене свідчить про те, що невиконання процесуальних обов`язків щодо явки в судове засідання ОСОБА_2 вчинено без умислу останнього, а з об`єктивних на те причин.

Враховуючи явку у судове засідання 4 січня 2024 року позивачки ОСОБА_1 та поважні причини неявки позивача ОСОБА_2 , відсутні підстави для висновку про недобросовісне виконання ними процесуальних обов`язків.

Крім цього, суд не обґрунтував в оскаржуваній ухвалі, яким чином неявка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 створює протиправні перешкоди у здійсненні судочинства.

З матеріалів справи колегія суддів не вбачає таких перешкод у здійсненні судочинства внаслідок неявки позивачів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

В ухвалі про відкриття провадження від 18 квітня 2023 року суд першої інстанції зазначив, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, справа є малозначною, розгляд якої ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Позивачі додали до позовної заяви ті докази, які вважали достатніми для вирішення їх позовних вимог.

Отже, неявка позивачів не створює перешкод у здійсненні судочинства.

Таким чином, відсутні передбачені процесуальним законом підстави для накладення на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 штрафу, а тому ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2024 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Гриців Ольги Ярославівни задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2024 року скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.