Дата документу 21.11.2024 Справа № 331/2038/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/2038/24 Головуючий у першій інстанції: Антоненко М.В.
Провадження № 22-ц/807/2060/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Полякова О.З.,

Трофимової Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2024 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И ЛА:

03.04.2024 р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 25.04.2024 року була залишена без руху, оскільки подана з порушенням ст. 185 ЦПК України, а саме в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 177 ЦПК України позивачем не сплачений судовий збір.

Для усунення цих недоліків судом був установлений строк протягом десяти днів з дня отримання ухвали усунути недоліки.

26.04.2024 року до канцелярії суду, через систему електронний суд, представником позивача ОСОБА_2 було подано заяву про усунення недоліків. Крім того, до заяви було долучено квитанцію по сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Ухвалою суду від 01.05.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду від 01.05.2024 року, представником позивача адвокатом Стариченко М.П. було подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 01.05.2024 року.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 05.08.2024 року пеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стариченка Миколи Петровича задоволено. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2024 року у цій справі скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У постанові Запорізького апеляційного суду Запорізької області від 05.08.2024 року зазначено, що суд суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву позивачу, порушивши при цьому приписи ч. 2 ст. 185 ЦПК України щодо незазначення в ухвалі від 25.04.2024 року про залишення позовної заяви без руху точну суму судового збору, яка підлягала сплаті позивачем.

16.08.2024 року до канцелярії суду з Запорізької апеляційного суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Вказана заява ухвалою суду від 19.08.2024 року була залишена без руху, оскільки подана з порушенням ст. 185 ЦПК України, а саме в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 177 ЦПК України позивачем не сплачений судовий збір.

Сплачений представником позивача ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. є таким, який сплачений не у повному обсязі, а сплачений як судовий збір за подання заяви немайнового характеру.

Для усунення цих недоліків судом був установлений строк протягом десяти днів з дня отримання ухвали усунути недоліки.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 18 вересня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 26.08.2024 року на виконання Ухвали Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 19.08.2024 року, тобто у визначений судом термін, представником позивача на офіційну електронну адресу суду було направлено супровідний лист з додатком (квитанцією), підписаний кваліфікованим електронним підписом, що підтверджував сплату судового збору у розмірі 6 633, 23 грн.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 6 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В силу вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2024 року була залишена без руху позовна заява позивача, оскільки подана з порушенням ст. 185 ЦПК України, а саме в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 177 ЦПК України позивачем не сплачений судовий збір.06.08.2024 року ОСОБА_4 надав до суду заяву про усунення недоліків, в якій зазначено всі можливу інформацію до якої має доступ заявник.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що заявником не усунуто недоліки зазначені в ухвалі судді від 19.08.2024 року.

Колегія суддів не погоджується з зазначеним рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з роздруківки з електронної пошти представника позивача (а.с.86) 26.08.2024 року на виконання Ухвали Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 19.08.2024 року, тобто у визначений судом термін, представником позивача на офіційну електронну адресу суду було направлено супровідний лист з додатком (квитанцією), підписаний кваліфікованим електронним підписом, що підтверджував сплату судового збору у розмірі 6 633, 23 грн.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року, у зв`язку з посиланням в апеляційній скарзі на процесуальні документи, які не містяться в матеріалах справи, зазначену справу направлено для усунення недоліків.

23 жовтня 2024 року до Запорізького апеляційного суду, після усунення недоліків, надійшли належним чином оформлені матеріали справи, з яких вбачається наступне.

З акту від 21 жовтня 2024 року, який складений спеціалістом, секретарем та старшим секретарем Жовтневого районного суду міста Запоріжжя вбачається, що 26 серпня 2024 року на електронну адресу Жовтневого районного суду міста Запоріжжя надійшов лист адвоката Стариченко Миколи Петровича щодо направлення документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 6 633,23 грн по справі №331/2038/24, однак вказаний документ не був роздрукований та зареєстрований, у зв`язку з відключеннями 26 серпня 2024 року та 27 серпня 2024 року, приміщення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від електропостачання та, як наслідок, некоректної роботи електронної пошти суду.

Окрім цього, до матеріалів справи долучено акти про відключення приміщення суду від електропостачання від 27 серпня 2024 року та 28 серпня 2024 року, в яких зазначено, що 26 серпня 2024 року з 15:00 до 18:00 та 27 серпня 2024 року з 08;00 до 12:00 та з 15:00 до 17:00 було здійснено відключення приміщення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від електропостачання.

Конституційний Суд України у Рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року зазначив, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене. Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 6-зп від 25 листопада 1997 року Головним обов`язком держави, згідно зі статтею 3 Конституції України, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8 Конституції України).

Так, у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom, заява №4451/70, пункти 28-36) Європейським судом з прав людини було визначено, що право на доступ до суду є одним з аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. У цій справі Суд визнав право на доступ до суду як невід`ємний аспект гарантій, закріплених у статті 6, пославшись на принципи верховенства права та недопущення свавілля, покладені в основу більшості положень Конвенції. Разом з тим, право на доступ до суду повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (рішення у справі "Беллє проти Франції" (Bellet v. France), заява № 13343/87, пункт 36). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд (рішення у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany ), [ВП] заява № 42527/98, пункт 45 та рішення у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії", (Lupeni Greek Catholic Parish and others v. Romania), [ВП] заява № 76943/11, пункти 84, 86).

При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на Доповідь Венеціанської комісії № 512/2009 «Про верховенство права» (Venice Commission: the Rule of Law; прийнята на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року (далі - Доповідь Венеціанської комісії).

В пункті 37 Доповіді Венеціанської комісії вказано, що верховенство права включає в себе вісім «інгредієнтів: (1) доступність закону (в тому значенні, що закон має бути зрозумілим, чітким та передбачуваним); (2) питання юридичних прав мають бути вирішені нормами права, а не на основі дискреції; (3) рівність перед законом; (4) влада має здійснюватися у правомірний, справедливий та розумний спосіб; (5) права людини мають бути захищені; (6) мають бути забезпечені засоби для розв`язання спорів без надмірних матеріальних витрат чи надмірної тривалості; (7) суд має бути справедливим; (8) дотримання державою як її міжнародноправових обов`язків, так і тих, що обумовлені національним правом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено передчасний висновок, щодо визнання неподаною та повернення позовної заяви.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 18 вересня 2024 року та є підставами її скасування і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2024 року у цій справі скасувати, направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 листопада 2024 року.

Головуючий

Судді: