Провадження № 2/161/204/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Дмитроци Б.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи тим, що 09.10.2021 року водій автомобіля «Seat Alhambra», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 рухався на а/д Н-17 Луцьк-Радехів в напрямку с. Гірка Полонка та перед початком обгону не переконався в безпечності маневру, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Renault Megane Scenic», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в зустрічному напрямку. В результаті вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а водій «Renault Megane Scenic», р.н. НОМЕР_2 тілесні ушкодження.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2021 року відповідача було визнано винним у вчиненні даної ДТП.

Вказує, що в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль Renault Megane Scenic», р.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_5 отримав механічні пошкодження і відповідно до висновку експерта від 04.10.2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 312267,44 грн.

У зв`язку з чим, просив стягнути з відповідача на його користь 312267,44 грн. матеріальних збитків та судові витрати у справі, з яких: 4000,00 грн. за проведення експертного дослідження, 3122,67 грн.- судового збору та 30000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

В ході розгляду справи представник позивача зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача 209520,29 грн. матеріальних збитків, зазначивши, що страховою компанією, у якій був застрахований автомобіль відповідача, виплачено страхове відшкодування в розмірі 102747,15 грн.

В судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09.10.2021 року на а/д Н-17 Луцьк-Радехів сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Seat Alhambra», р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та «Renault Megane Scenic», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а водій «Renault Megane Scenic», р.н. НОМЕР_2 тілесні ушкодження (а.с. 15-16).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2021 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєні даної ДТП (а.с. 15-16).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина відповідача у вчиненні даної пригоди встановлена і доказуванню не підлягає.

Із висновку експерта від 04.10.2023 року №1309 слідує, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Megane Scenic», р.н. НОМЕР_2 складає 312267,44 грн. (а.с. 28-40).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ст. 29, 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає можливість відшкодування шкоди, пов`язаної з відновлювальним ремонтом транспортного засобу та відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу.

У відповідності до ст.30 вказаного Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як слідує із представленого висновку експерта №1309 від 04.10.2023 р., ринкова вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди складає 156 272, 55 грн.; залишкова вартість автомобіля становить 29 181, 98 грн.; вартість відновлювального ремонту 312267,44 грн. (а.с. 28-40).

Таким чином, в даному випадку вартість відновлювального ремонту автомобіля значно перевищує його вартість до дорожньо-транспортної пригоди, а тому в силу положень ст. 30 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ремонт є економічно необґрунтованим, а транспортний засіб вважається фізично знищеним.

Отже, відшкодуванню ОСОБА_4 , як власнику транспортного засобу підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до ДТП та залишковою вартістю автомобіля після ДТП, а не вартість відновлювального ремонту.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Як слідує із матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК Альфа страхування» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що стверджується полісом №АР/5386379 від 24.02.2021 р. (а.с. )

Згідно розділу 4 вказаного полісу страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 130000, 00 грн., а згідно п. 5 розмір франшизи складає 2500,00 грн. (а.с. )

Також, як з`ясовано в судовому засіданні 30.12.2021 року ПрАТ «СК «Альфа страхування» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 102747,15 грн. власнику пошкодженого транспортного засобу «Renault Megane Scenic», р.н. НОМЕР_2 , за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09.10.2021 р., що підтверджується платіжною інструкцією №56813 від 30 грудня 2021 року (а.с. )

Таким чином, розмір недоотриманого позивачем відшкодування завданої шкоди становить 24343,42 грн. (127090, 57 - 102747,15 = 24343,42 грн), яка не виходить за межі ліміту страховика.

Згідно чинного законодавства, франшиза це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку.

Пунктом 5 полісу №АР/5386379 від 24.02.2021 р. визначено розмір франшизи, яка складає 2500 грн. (а.с. ).

Отже, дослідивши та оцінивши представлені суду докази, суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача слід стягнути 2500 грн., тобто сума, яка не підлягає відшкодуванню страховою компанією.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову ОСОБА_4 сплачено судовий збір у розмірі 3122,68 грн., однак, зважаючи, що судом задоволено позовні вимоги частково в сумі 2500,00 грн., тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 37,26 грн. ((2500,00/209520,29) * 3122,68).

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 82, 141, 247, 258, 259, 263 - 265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн.та 37 (тридцять сім) грн. 26 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасниками справи є:

Позивач ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складений 22 квітня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк