ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/1239/24
Номер провадження 22-ц/818/2298/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2024 року в складі судді Сугачової О.О. у справі № 643/1239/24 за позовом ОСОБА_1 до Салтівської окружної прокуратури про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Салтівської окружної прокуратури про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури.

Позов мотивовано тим, що 20 лютого 2023 року на електронну пошту Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ним направлено клопотання про відшкодування 23000 грн за підмінені (знищені) речові докази, які не було повернуто власнику. Між тим, в порушення вимог закону за результатами розгляду зазначених клопотань, вмотивованої постанови прокурором винесено не було.

За його скаргою ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08 червня 2023 року у справі № 643/3167/23 зобов`язано уповноважених осіб Салтівської окружної прокуратури м. Харкова розглянути його клопотання від 20 лютого 2022 року по кримінальному провадженню № 00000017 та повідомити про результати розгляду.

Вказаною ухвалою суду на відповідача покладено обов`язок щодо направлення йому повідомлення за формою, що встановлена Додатком до Положення «Про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/41 від 04 березня 1996 ролку.

Проте, в порушення вказаного судового рішення уповноваженою особою Салтівської окружної прокуратури м. Харкова не було розглянуто його клопотання про відшкодування шкоди за підмінені (знищені) речові докази, які не було повернуто власникові.

Вказував, що в зв`язку зі складанням та поданням скарги у справі № 643/3167/23 ним було понесено витрати на юридичну допомогу у розмірі 9000 грн, які просив стягнути з Салтівської окружної прокуратури.

13 березня 2023 року через систему «Електронний суд» Салтівська окружна прокуратура подала відзив, в якому просила позов залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що в провадженні СД ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 00000017 від 15 квітня 2021 року за ч.1 ст. 358 КК України. У межах даного провадження ОСОБА_1 , як третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, допитаний як свідок у цьому провадженні. 20 лютого 2023 року позивач звернувся до окружної прокуратури із клопотанням, відповідь за результатами розгляду якого надано прокуратурою 22 лютого 2023 року та направлено на адресу заявника.

Не погоджуючись з наданою відповіддю, 13 квітня 2023 року ОСОБА_1 до Київського районного суду м. Харкова подав скаргу в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність уповноваженої особи Салтівської окружної прокуратури м. Харкова, яка була розглянута в межах, визначених чинним КПК України та 08 липня 2023 року ухвалене відповідне судове рішення.

30 січня 2024 року прокурором у кримінальному провадженні винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , яку відправлено заявнику, що свідчить про виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 08 червня 2023 року.

Зазначали про відсутність підстав для відшкодування шкоди ОСОБА_1 , оскільки згідно з положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки не постановлено жодного вироку суду чи іншого рішення суду, яким було б встановлено факт незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Кримінальне провадження, в межах якого скаржиться ОСОБА_1 , не закрито за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати; жодні справи про адміністративні правопорушення з цього приводу не закривалися в розумінні Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Обставина, з приводу якої звертався за правовою допомогою ОСОБА_1 та поніс відповідні витрати в розмірі 9000 грн, за відшкодуванням яких наразі звертається до Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/1239/24, пов`язана з розглядом клопотання органом прокуратури в порядку кримінального процесуального законодавства України, тому питання про відшкодування витрат на правову допомогу також має вирішуватися відповідно до вимог КПК України.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів спричинення йому шкоди, яка підлягає відшкодуванню в порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

01 травня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 на вказане рішення суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належну оцінку ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року по справі № 520/2848/24, відповідно до якої позов про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає розгляду судом загальної юрисдикції у порядку, визначеному ЦПК України.

Посилався на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №303/1776/19 провадження №61-3440св20, відповідно до яких відшкодуванню підлягає шкода, завдана внаслідок не тільки незаконного засудження, повідомлення про підозру, арешт, обшук, виїмку, а й інших дій внаслідок яких особі було заподіяно шкоду. Згідно до статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У даному випадку уповноважені особи Салтівської окружної прокуратури м. Харкова обмежують його у праві володіння та розпорядження своїм майном, що не відповідає положенням частини 2 статті 19 Конституції України, та статті 41 Конституції України.

22 травня 2024 року Салтівською окружною прокуратурою м. Харкова подано відзив, в якому просило рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що Харківським окружним адміністративним судом визначено саме порядок розгляду позовної заяви ОСОБА_1 у цивільному судочинстві, в порядку якого останній і звернувся до Московського районного суду м. Харкова, де спір було вирішено по суті за результатами розгляду позовної заяви в порядку цивільного судочинства.

Вважали, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду не поширює свою дію на питання відшкодування витрат на правову допомогу, з яким звернувся до суду позивач.

ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження факту незаконності дій чи бездіяльності працівників Салтівської окружної прокуратури м. Харкова. Неправомірність дій органів прокуратури щодо позивача не встановлено, зокрема, не підтверджено судовими рішеннями. Таким чином не встановлено фактів, передбачених ст. 1 вказаного Закону, що дають підстави для отримання такого відшкодування, за яким звертається ОСОБА_1 .

У провадженні СД ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 00000017 від 15 квітня 2021 року за ч. 1 ст. 358 КК України. У межах даного провадження ОСОБА_1 , як третя особа, щодо майна якого вирішується питання про арешт, допитаний як свідок у провадженні.

20 лютого 2023 року позивач звернувся до окружної прокуратури із клопотанням, відповідь за результатами розгляду якого надано прокуратурою 22 лютого 2023 року та направлено на адресу заявника. ОСОБА_1 у межах кримінального провадження № 00000017 (під час досудового розслідування якого позивач оскаржує дії посадових осіб) не має статусу підозрюваного, обвинуваченого, представника потерпілого чи потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Порядок відшкодування витрат на правову допомогу третій особі, щодо майна якої вирішується питання про арешт, чи свідку КПК не передбачено.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що в провадженні СД ХРУП № 2 ГУНП України в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000017 від 15 квітня 2021 року за ч. 1 ст. 358 КК України.

20 лютого 2023 року ОСОБА_1 направлено на електронну пошту Салтівської окружної прокуратури м. Харкова клопотання, в яких останній просив зобов`язати дізнавача ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області або іншу уповноважену особу повернути майно, на яке не було заявлено клопотання про накладення арешту, а також відшкодувати 23000 грн за підмінені (знищені) речові докази, які не було повернуто власнику.

На вказані клопотання 22 лютого 2023 року заступником керівника Салтівської окружної прокуратури м. Харкова було надано відповідь у формі листів про відмову у їх задоволенні.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Салтівської окружної прокуратури м. Харкова про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошових коштів. Роз`яснено позивачу його право звернутися з даним позовом до суду загальної юрисдикції в порядку, визначеному ЦПК України (а.с.60-63).

13 квітня 2023 року ОСОБА_1 подано до суду скаргу по кримінальному провадженню № 0000017 на бездіяльність уповноваженої особи Салтівської окружної прокуратури м. Харкова, в який просив зобов`язати уповноважену особу Салтівської окружної прокуратури м. Харкова розглянути клопотання, яке було подано 20 лютого 2023 року в кримінальному провадженні № 0000017, у порядку та строк, передбачений ст. 220 КПК України, про результати розгляду проінформувати у відповідності до ст. 220 КПК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08 червня 2023 року зобов`язано уповноважених осіб Салтівської окружної прокуратури м. Харкова розглянути клопотання ОСОБА_1 від 20 лютого 2022 року по кримінальному провадженні № 0000017, про результати розгляду клопотання повідомити ОСОБА_1 (а.с. 5-6)

05 жовтня 2022 року між Адвокатське об`єднання «Формула Захисту» в особі керуючого партнера Котляра Андрія Олексійович та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги (а.с.10 11).

14 листопада 2023 року сторонами вказаного вище договору складений акт виконання робіт до договору № АО-09/10-16 від 05 жовтня 2022 року, відповідно до якого адвокатським об`єднанням виконані (надані) такі послуги, а саме - правова допомога при розгляді кримінальної справи № 643/3167/23, скарги ОСОБА_1 по кримінальному провадженні № 0000017 на бездіяльність уповноваженої особи Салтівської окружної прокуратури м. Харкова, вартість наданої послуги становить 9000 грн (а.с.7).

Вказана сума сплачена ОСОБА_1 15 листопада 2023 року (а.с. 9).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами пункту 2 частини 2 статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; ) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що у зв`язку зі звернення до суду зі скаргою на бездіяльність органів прокуратури, яка була задоволена слідчим суддею, ним було понесено витрати у зв`язку зі звернення до фахівця в галузі права, які підлягають відшкодуванню з відповідача.

Проте, зазначене не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими, оскільки оскарження ОСОБА_1 процесуальних рішень слідчого та прокурора є механізмом реалізації його права на судовий контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування та додержанням прав особи в кримінальному провадженні.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності в процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Втім, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 червня 2019 року, справа № 461/2914/17, провадження № 61-34227св18.

Реалізація механізму оскарження постанов слідчого та скасування їх у судовому порядку не є підставою для відшкодування шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

Аналогічні правові позиції висловлено Верховним Судом у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 243/9826/16-ц, від 11 лютого 2019 року у справі № 233/4186/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17, від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 614/2328/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 638/14536/16-ц.

Позивачем не надано відповідних доказів на доведення тих обставин, що йому завдано шкоду неправомірними діями органів прокуратури ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції. При вирішенні справи судова колегія враховує, що відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 08 червня 2023 року скаргу на бездіяльність уповноваженої особи Салтівської окружної прокуратури м. Харкова було задоволено у зв`язку з недотриманням форми надання відповіді

Також, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у кримінальному провадженні є свідком, а тому висновки суду першої інстанції про те, що положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин є обґрунтованими.

Отже, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не є особою, щодо якої здійснювалось кримінальне переслідування, не надав належних та допустимих доказів спричинення йому шкоди в зв`язку з процесуальними рішеннями слідчого, тому правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Позивач не є особою, щодо якої здійснювалось кримінальне переслідування, не надав належних та допустимих доказів спричинення йому шкоди в зв`язку з процесуальними рішеннями слідчого, тому правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Матеріали справи не містять судових рішень, якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання відповідачем обов`язків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, що призвело до спричинення шкоди позивачеві.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина