Справа № 199/7829/23
(2/199/398/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

19.04.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Куземі О.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Індустріальний відділ державної виконавчої державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на дітей,

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого з урахуванням подальшого уточнення позовних вимог послався на те, що сторони, які перебували у наразі розірваному шлюбі, мають п`ятьох спільних дітей, в тому числі дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання яких на підставі судового наказу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2018 року відповідач зобов`язана сплачувати аліменти на користь позивача, чого не здійснює, має заборгованість станом на 30 вересня 2023 року в розмірі 158147,8 гривень. В той же час, відповідач має достатній дохід, з лютого 2022 року мешкає в Данії, на Україні надає власну квартиру в оренду квартирантам, однак вказаним дітям сторін жодним чином фінансово не допомагає, аліменти не платить, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача нараховану на вказану ним заборгованість пеню, розмір якої з огляду на положення ст.196 ч.1 СК України не має перевищувати розміру боргу за аліментами, а тому становить 158147,8 гривень. Також позивач послався на те, що ним за період з 16 липня 2018 року по 19 вересня 2018 року були сплачені за навчання за програмою «Світ чеках крилатих», купівлю посібників та харчування означених синів у навчальних закладах сума, половина якої в розмірі 11256,41 гривень має бути сплачена відповідачем в порядку компенсації додаткових витрат на дітей. Крім того, позивачем у 2021-2023 роках на купівлю ліків дітям через знайомих у Німеччині, а також на аналізи витрачено суму, половина якої становить 6655,5 гривень і також має бути компенсована відповідачем в порядку сплати додаткових витрат на дітей. Відтак, окрім пені позивач також проси стягнути з відповідача на користь витрати на навчання та харчування дітей у навчальних закладах в розмірі 11256,41 гривень, а також витрати на ліки та аналізи дітей в розмірі 6655,5 гривень.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення виявлених недоліків його позову.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем недоліків його позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, цивільну справу призначено до розгляду по суті в судове засідання.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, уточнено найменування третьої особи у справі.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, правом на подання відзиву не скористалась, заяв/клопотань про розгляд справи за своєї відсутності не подавала.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду клопотання про розгляд справи за своєї відсутності.

За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України провести судове засідання та здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 18 червня 1999 року по 10 вересня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають п`ятьох спільних дітей, в тому числі і дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та двох синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Викладені обставини підтверджуються копією рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 року по справі №202/4413/18, яке набрало законної сили 10 вересня 2019 року (постановою Дніпровського апеляційного суду залишено без змін), копіями свідоцтв про народження.

23 липня 2018 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ №2-н/202/208/2018, яким наказано стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання трьох дітей сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи стягнення з 05 липня 2018 року. Копія наказу наявна в матеріалах даної цивільної справи.

16 серпня 2018 року державним виконавцем Індустріального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області з примусового виконання вищевказаного судового наказу було відкрито виконавче провадження №5702145, за яким станом на 30 вересня 2023 року обліковується заборгованість відповідача зі сплати аліментів в загальному розмірі 158147,8 гривень. При цьому державним виконавцем до відповідача/боржника заходи примусового виконання, передбачені ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», не застосовувались. Викладені обставини підтверджуються копією постанови державного виконавця, копією супровідного листа, копією довідки-розрахунку заборгованості, копією листа Індустріального ВДВС у м. Дніпрі ПМУМЮ (м. Одеса).

08 лютого 2019 року Індустріальним ВП ДВН ГУНП в Дніпропетровській було розпочато кримінальне провадження №0000254 за ст.164 ч.1 КК України, що підтверджується копією листа відповідного територіального органу Національної поліції України.

Також судом встановлено, що відповідач здає в оренду квартиру за адресою АДРЕСА_1 , сама наразі мешкає за межами України, що підтверджується копіями листів виконкому Індустріальної районної в м. Дніпрі ради, копією акту виходу в сім`ю, копією договору оренди квартири, копією листа Управління з примусового виконання рішень у Дніпропетровській області ПМУМЮ (м. Одеса), копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон, копіями закордонних документів на ім`я відповідача, копією рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2023 року по цивільній справі №202/2671/22.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2023 року по цивільній справі №202/2671/22, яке набрало законної сили 24 серпня 2023 року, відповідача позбавлено батьківських прав відносно малолітніх синів сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Копія рішення суду наявна в матеріалах даної справи.

Судом також встановлено, що вищевказані сини сторін навчаються у 3-А та 5-А класах КЗО «Середня загальноосвітня школа №29» ДМР за програмою «Світ чекає крилатих», що підтверджується копіями відповідних довідок з навчального закладу. З пояснень позивача слідує, що вказана програма є загальнодоступною для всіх дітей.

За наведених обставин позивачем на підставі ст.196 СК України на вищевказану суму заборгованості за аліментами в розмірі 158147,8 гривень за період з 05 липня 2018 року по 30 вересня 2023 року нараховано пеню, розмір якої обмежено розміром заборгованості за аліментами у відповідності до ст.196 ч.1 СК України, тобто до тих же 158147,8 гривень.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, ЦК України, Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про виконавче провадження», Конвенції про права дитини.

Так, положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про права дитини.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини.

Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Нормою ст.196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Відповідно до ст.71 ч.14 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст.11, 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання може виникати в тому числі як безпосередньо з актів цивільного законодавства, так і з рішення суду.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом, зокрема , сплата неустойки.

Положеннями ст.614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За змістом ст.ст.8, 9 ЦК України наведені вище положення ЦК України підлягають застосуванню і до регулювання сімейних відносин.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку, керуючись нижчевикладеним.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Для застосування зазначеної вище санкції (пені) до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно зі ст.189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Тлумачення ст.196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин, зокрема визначених ст.197 СК України, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Разом з тим, аналіз наведених судом вище норм законодавства дає підстави дійти висновку про те, що відповідач, як платник аліментів за рішенням суду, зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Щодо розрахунку пені, то за змістом норм сімейного законодавства пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати. Розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1%. Тобто у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки (пені) з розрахунком за такою формулою: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії; положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин; в СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме ст.534 ЦК України; при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Суд, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Наведені вище правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі №333/6020/16, а також у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року по справі №204/1256/19, від 26 лютого 2020 року по справі №208/7353/16-ц, від 22 квітня 2020 року по справі №657/1786/19, від 18 листопада 2020 року по справі №337/3135/17, від 19 січня 2022 року по справі №711/679/21, від 12 квітня 2022 року по справі №381/1553/19, від 27 квітня 2022 року по справі №496/2457/19, від 09 листопада 2022 року по справі №754/4461/21.

Щодо спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то судом в ході судового розгляду встановлено і зазначалось вище, що у відповідача в рамках виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу виникла заборгованість зі сплати аліментів на трьох спільних дітей сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка станом на 30 вересня 2023 року складала 158147,8 гривень. За таких обставин позивачем здійснено розрахунок пені у відповідності до наведених вище правових позицій судів касаційної інстанції та ст.196 СК України за період прострочення з 05 липня 2018 року по 30 вересня 2023 року. Відтак, позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є правомірними, обґрунтованими та доведеними, а отже такими, що підлягають задоволенню, однак частково. Частковість задоволення даної позовної вимоги зумовлена зміною судом початкової дати періоду, за який нараховується пеня, із заявленого позивачем 05 липня 2018 року на 01 серпня 2018 року, оскільки відповідно до норм законодавства та наведеної вище практики суду касаційної інстанції у відповідача борг зі сплати аліментів за липень 2018 року виник не здати, коли ці аліменти повинні були нараховуватись (05 липня 2018 року), а з дати, після якої (31 липня 2018 року) аліменти за цей місяць вважаються простроченими, що і дає право на нарахування на них пені. Разом з тим, навіть таке уточнення періоду нарахування пені не впливає на її остаточний розмір, що підлягає стягненню, оскільки за підрахунками суду загальний розмір пені за весь період становить 1555838,67 гривень, що перевищує розмір заборгованості за аліментами, а тому остаточний розмір пені підлягає обмеженню загальним розміром заборгованості за аліментами, що з огляду на не застосування державним виконавцем до відповідача заходів примусового виконання, передбачених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», становить ті ж самі заявлені позивачем до стягнення 158147,8 гривень.

Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дітей у вигляді витрат на їх навчання, в тому числі харчування у школі та придбання посібників для навчання, а також витрат на лікування дітей (вартість ліків та аналізів), суд, окрім наведених вище положень законодавства, керується на ступним.

Так, згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, аналіз приписів законодавства свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, зокрема аліментів, вимагаються додаткові витрати. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків, а тому брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Виходячи з аналізу ст.185 Сімейного кодексу України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною, тяжкою хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Оскільки визначений законом перелік особливих обставин є приблизним, то визначення конкретних особливих обставин у спірних правовідносинах сторін відноситься до компетенції суду, і такі обставини є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). При цьому обставини, які зумовлюють необхідність додаткових витрат на дитину, мають бути дійсно особливими, а тому не належать до додаткових витрат на дитину ті витрати, що спрямовані на забезпечення базових матеріальних умов для життя, розвитку та виховання дитини, зокрема, витрати на лікування нескладних захворювань, оплату харчування (не спеціального дієтичного, зумовленого захворюванням дитини), одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, посібників, спожитих дітьми комунальних послуг, витрати на навчання дитини з метою здобуття професійної освіти, витрати на відвідування дитиною спортивної секції, дитячого гуртка (якщо таке відвідування є формою дозвілля дитини, а не розвитком її особливих здібностей), витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка, витрати на поїздки та відпочинок дітей на морі, придбання медикаментів першої необхідності і харчування (без надання доказів наявності потреби в такому відпочинку, викликаної хронічною хворобою, лікуванням) тощо. Перелічені витрати, які не відносять до додаткових, мають покриватись аліментами на утримання дитини.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наведені вище правові висновки узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 січня 2019 року по справі №369/11745/16-ц, від 17 січня 2019 року по справі №720/1119/17, від 30 січня 2019 року по справі №205/4622/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №183/1679/17, від 01 квітня 2019 року по справі №545/819/18, від 05 вересня 2019 року по справі №607/1909/16-ц, від 04 грудня 2019 року по справі №320/383/19, від 12 грудня 2019 року по справі №756/4947/17-ц, від 31 січня 2020 року по справі №484/2230/17, від 01 квітня 2020 року по справі №521/16268/18, від 26 серпня 2020 року по справі №336/1488/19, від 08 грудня 2021 року по справі №607/12170/20, від 12 січня 2022 року по справі №545/3115/19, від 12 січня 2022 року по справі №640/15771/19, від 29 квітня 2022 року по справі №761/27222/20, від 26 жовтня 2022 року по справі №759/22898/20, від 08 травня 2023 року по справі №756/9882/19.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін в частині позовних вимог про стягнення половини додаткових витрат на дітей, позивач в якості таких витрат зазначає сплачені ним кошти на навчання синів сторін у загальноосвітній школі за програмою «Світ чеках крилатих», витрати на харчування дітей у навчальному закладі, а також витрати з оплати лікування дітей аналізи та придбання ліків. Разом з тим, позивачем не подано суду жодних належних доказів, що заявлені витрати на навчання синів сторін за вказаною програмою та придбання посібників зумовлені саме необхідністю розвитку конкретних здібностей чи талантів цих дітей. Навпаки, за поясненнями позивача програма «Світ чеках крилатих» підходить для всіх дітей, не зумовлює необхідність якогось особливого відбору дітей за певними їх схильностями, здібностями для участі у цій програмі. Докази протилежного стороною позивача суду не подано. Відсутні у матеріалах справи і докази необхідності у дітей сторін у спеціальному, дієтичному харчуванні, і що саме оплачене позивачем харчування синів є таким необхідним харчуванням, викликаним особливими обставинами. Аналогічним чином суд оцінює і позовні вимоги та їх доказову базу щодо стягнення витрат на лікування та аналізи дітей, оскільки у справі відсутні докази медичного призначення дітям оплаченого позивачем лікування, аналізів та медичних препаратів. Не доведено позивачем і наявність у дітей хронічних, тяжких хвороб, які б зумовлювали необхідність оплаченого позивачем лікування, аналізів та ліків. Відтак, спираючись на приведені вище правові позиції судів касаційної інстанції, норми законодавства, а також встановлені в ході розгляду справи фактичні обставини, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем витрати на навчання, лікування та харчування дітей не можуть бути віднесені до додаткових витрат на дітей, зумовлених особливими обставинами, а є звичайними витратами на забезпечення належного рівня матеріального утримання дітей, їх розвитку та навчання, які мають покриватись аліментами, що вже стягуються з відповідача. Крім того, суд звертає увагу, що частина наданих стороною позивача в якості доказів копій квитанцій з оплати витрат або ж нечитаєма через погану якість, або ж не містить призначення платежів, що не дозволяє підтвердити і заявлений позивачем до стягнення розмір цих витрат на дітей. Отже, позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дітей є необґрунтованими та недоведеними, а відтак задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи положення ст.ст.133, 141 ЦПК України, результат розгляду справи та приймаючи до уваги, що позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за даною категорією справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073,6 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.3, 27 Конвенції про прав дитини, ст.ст.7, 141, 155, 180, 181, 185, 196, 197 СК України, ст.ст.8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.8, 9, 11, 509, 549, 611, 614 ЦК України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Індустріальний відділ державної виконавчої державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ) пеню за прострочення сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дітей дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 31 липня 2018 року по 30 вересня 2023 року в розмірі 158147,8 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1073,6 гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне заочне рішення суду складено 24 квітня 2024 року.

Суддя А.М. Авраменко