Дата документу 17.04.2024 Справа № 337/1430/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/1430/23 Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є.
Провадження №22-з/807/64/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( додаткова)

17 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Голубчик Ігоря Володимировича про ухвалення додаткового судового рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника, адвокат Голубчик Ігоря Володимировича на додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Хортицького районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль Nissan Qashqai, кузов універсальний, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, який було придбано в період шлюбу з відповідачем.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2023 року справу №337/1430/23 передано за підсудністю на розгляд до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України.

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , в якому просив визнати за ним право особистої власності на зазначений автомобіль.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Дане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 21 грудня 2023 року ( т. 2 а.с. 127-138)

29 листопаді 2023 року до суду першої інстанції надійшла заява відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 в особі представника, адвоката Корнієнко М.С. про ухвалення додаткового рішення у зазначеній справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 48 744 грн.

Додатковим рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 адвоката Корнієнко М.С. про ухвалення додаткового рішення у даній справі задоволено.

Стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 48 744 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2023 року ОСОБА_1 , представник, адвокат Голубчик Ігор Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просив додаткове рішення скасувати, судові витрати стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ..

Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Голубчик І.В. задоволено частково.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі скасовано.

Заяву ОСОБА_2 , представника, адвоката Корнієнко М.С. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені за надання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції у розмірі 16 000.00 грн.

В іншій частині заяви відмовлено.

25 березня 2024 року до Запорізького апеляційного суду надійшла заява представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , адвоката Голубчик І.В. про ухвалення додаткового рішення у цій справі, подана останнім засобами поштового зв`язку 18 березня 2024 року, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ( позивача за первісним позовом) понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу під час перегляду вищезазначеного додаткового рішення у цій справі в апеляційному порядку, загальною вартістю 20 000 грн. Стягнення вказаних витрат було заявлено ним в апеляційній скарзі, проте Запорізьким апеляційний судом під час ухвалення судового рішення від 13 березня 2024 року це питання вирішено не було, а тому такі витрати підлягають стягненню у повному обсязі у розмірі 20 000 грн. До заяви додано: квитанцію до прибуткового касового ордеру №60 від 18 березня 2024 року на суму 20 000 грн прийняті адвокатом Голубчик І.В. від ОСОБА_1 на підставі Договору про надання правової допомоги №б/н від 05 лютого 2024 року (т.3 а.с.138-140).

01 квітня 2024 року до Запорізького апеляційного суду від представника ОСОБА_2 адвоката Корнієнко М.С. надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції, оскільки вважає, що правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат у зв`язку з оскарженням додаткового рішення відсутні, пославшись на позицію Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21, а також на постанови Верховного Суду від 21 травня 2021 року у справі № 905/1623/20, від 22 жовтня 2019 року у справі № 922/2665/17, від 12 січня 2021 року у справі № 1540/4122/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 522/17366/13-ц, від 25 березня 2021 року у справі №640/15192/19 (т.3 а.с.150-157).

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, вивчивши та обговоривши матеріали справи та доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з таких підстав та мотивів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вбачається з заяви представника ОСОБА_1 , адвоката Голубчик І.В. про ухвалення додаткового рішення вона стосується судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), понесених ОСОБА_1 на стадії апеляційного перегляду додаткового рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року у справі №337/1430/23 в розмірі 20000, 00 грн.

Порядок та підстави стягнення судових витрат передбачені та врегульовані Главою 8 Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема й витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового замовлення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Наведені вище норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.

Відповідно до положень статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Частина друга, третя статті 270 ЦПК України регулює можливості подання заяви про ухвалення додаткового рішення до закінчення строку на виконання рішення, а також щодо обов`язку суду, який ухвалив рішення, ухвалити додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина четверта статті 270 ЦПК України). Отже, законодавцем уніфіковано правила щодо прийняття додаткового судового рішення, що вимагає єдиних підходів у їх застосуванні.

Таким чином, аналіз положень частин 3-4 ст. 270 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що у разі якщо при ухваленні судового рішення за результатами розгляду справи (вирішення спору по суті) не було вирішено питання про судові витрати, суд що ухвалив рішення, може за заявою сторони в тому самому складі ухвалити додаткове судове рішення. Заява сторони про ухвалення додаткового рішення має бути розглянута протягом десяти днів із дня надходження.

Зважаючи на викладені вище нормативні положення, процесуальне законодавство передбачає можливість стягнення виключно судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В свою чергу, ухвалення судом додаткового рішення у зв`язку з не вирішенням питання про судові витрати у вирішенні по суті спору не є частиною судового розгляду справи. Зазначене підтверджується нормами ЦПК України та усталеною судовою практикою.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21 дійшла наступного висновку:

«Аналіз положень статті 294 ГПК України та статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишалося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду висновує, що термін «ухвалення» додаткового судового рішення, а не термін «розгляд» законодавцем застосовано з метою, щоб підкреслити необхідність буквального тлумачення такого поняття відповідно до статті 259 ЦПК України (статті 233 ГПК України). Таке тлумачення є релевантним для з`ясування змісту положень другого речення частини третьої статті 270 ЦПК України (частини третьої статі 244 ГПК України), коли йдеться про усунення неповноти судового рішення, тобто відсутності у резолютивній частині рішення висновків щодо результатів розгляду справи. При цьому презюмується, що позовні вимоги та заперечення, докази, подані на їх обґрунтування, судом розглянуті згідно з вимогами статей 209-246 ЦПК України (статей 201-221 ГПК України), а розгляд справи належним чином відображений в описовій та мотивувальній частинах рішення У протилежному випадку неповнота судового рішення може бути усунена шляхом його перегляду в апеляційному (касаційному) порядку, а не через ухвалення додаткового рішення».

Тобто, законодавець умисно не включив стадію ухвалення додаткового рішення до загального поняття «розгляду справи». Додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акту, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Тобто є актом правосуддя, яким вирішуються окремі процесуальні питання, що не були вирішені судом під час ухвалення судового рішення за результатами вирішення спору по суті. Таке рішення не вирішує/змінює спір сторін по суті, а також не містить висновків про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, не вирішує вимог, не досліджених у судовому засіданні щодо спору по суті.

Наведена правова позиція узгоджується із висновками, викладеними у постанова Верховного Суду від 21 травня 2021 року у справі № 905/1623/20, від 22 жовтня 2019 року у справі № 922/2665/17, від 12 січня 2021 року у справі № 1540/4122/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 522/17366/13-ц, від 25 березня 2021 року у справі №640/15192/19.

Отже, положеннями ЦПК України обмежно можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому судовому рішенні ухваленням рішення за результатами розгляду справи по суті.

Подібний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі №914/201/19, від 27 березня 2023 року у справі №910/25118/15 та в ухвалі Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі №903/834/20.

Оскаржуване ж Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2023 року не є судовим рішенням, ухваленим за результатами розгляду справи по суті, оскільки не вирішує/змінює спір сторін по суті, а також не містить висновків про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справи, не вирішує вимог, не досліджених у судовому засідання щодо спору по суті, що є підставою для розподілу судових витрат у справі на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Отже, апеляційне оскарження Додаткового рішення не є окремим судовим розглядом спору по суті, а тому вирішення питання щодо стягнення судових витрат за наслідками перегляду Додаткового рішення, яким вже вирішено питання розподілу судових витрат, є безпідставним, оскільки не передбачено процесуальним законом.

Відтак, правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат у зв`язку з оскарженням додаткового рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року справі №337/1430/23 відсутні.

При цьому, слід також зауважити, що відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються; у разі задоволення позовних вимог - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог.

Установлено, що Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання особистої приватної власності на автомобіль, який було придбано під час шлюбу та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на автомобіль відмовлено. Зазначене рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набуло законної сили 21 грудня 2023 року ( т. 2 а.с. 127-128).

Оскільки Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання особистої приватної власності на автомобіль було відмовлено, тому судові витрати, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, які понесла ОСОБА_1 під час розгляду даної справи покладаються на неї, яка є позивачем у даній справі.

Отже, враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Голубчик Ігоря Володимировича про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених нею судових витрат у розмірі 20000,00 грн у зв`язку з оскарженням додаткового судового рішення .

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 270, 368, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Голубчик Ігоря Володимировича про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , адвоката Голубчик Ігоря Володимировича про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20000,00 грн судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з переглядом додаткового рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року у цій справі відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Додаткова повна постанова складена 23 квітня 2024 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Кочеткова І.В.