Номер провадження: 22-ц/813/3158/24
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Долгової В.І.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2023 року,

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У березня 2023 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якої зазначило, що 10.09.2018 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Південний» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ISKP1482204В1.

Відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії за поточним рахунком з використанням електронних платіжних засобів на суму 50500 грн (максимальний ліміт 100000 грн), а відповідач в свою чергу зобов`язався повернути кредитні кошти банку разом із процентами згідно умов кредитного договору, але не пізніше 05.09.2019 року, з можливістю продовження строку відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування.

Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 20.03.2023 року складає 122896,28 грн, з яких: 48932,71 грн - залишок заборгованості за тілом кредиту; 73963,57 грн - залишок заборгованості за процентами.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» заборгованість за кредитним договором № ISKP1482204В1 у розмірі 122896,28 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 17 жовтня 2023 року позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» заборгованість за кредитним договором № ISKP1482204В1 від 10.09.2018 року в сумі 122896,28 грн.

Судом першої інстанції вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з обґрунтованості позовних вимог. Не погодившись з твердженням відповідача щодо порушення підсудності, зазначив, що договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Південний», розд. 1, ч. 2, п. 2.5 місцем укладання та виконання договору комплексного банківського обслуговування є місцезнаходження (юридична адреса) банку: АДРЕСА_1 , що відповідає підсудності Київського районного суду м. Одеси.

Стосовно невірності розрахунків заборгованості, суд першої інстанції зауважив, що не представлено до суду належного розрахунку, який, на думку відповідача, є обґрунтованим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Також в апеляційній скарзі просить визнати обґрунтованими підстави для відводу, про які зазначалось у відповідних заява про відвід під час розгляду справи судом першої інстанції та застосувати строки позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оскаржуються ухвали Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2023 року про відмову у задоволення заяви про відвід, від 25.07.2023 року про відмову у задоволення заяви про відвід, від 02.10.2023 року про відмову у проведення судового засідання в режимі відеоконференції, від 17.10.2023 року про відмову у задоволення заяви про відвід, які не підлягають оскарженню окремо від рішення суду не підлягають.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що справа судом першої інстанції розглянута з порушенням правил підсудності, оскільки його зареєстрованим місцем проживання є м. Біла Церква, а кредитний договір видавався на споживчі потреби, тому підсудність мала визначатись на підставі ч. 1 ст. 28 ЦПК України. Скаржник вважає, що строк позовної давності за кредитним договором закінчився 06.09.2022 року. Посилання на пролонгацію договору скаржник вважає не обґрунтованим.

Зауважує, що до позовної заяви додано докази про рух коштів по рахункам, які складені українською та іноземними мовами без надання засвідченого перекладу.

Банком не надано доказів того, що заборгованість яка становила 17647,16 грн змінилась. Вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості не доведеним.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.11.2023 року позивачу роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримав в особистому кабінеті Електронного суду 24.11.2023 року та 22.11.2023 року відповідно, що підтверджується довідками.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що відповідачем у період з 01.01.2020 року по 15.04.2020 року здійснювалось погашення заборгованості, що перериває строк позовної давності. Доводи щодо не підтвердження наявної заборгованості доказами вважає необґрунтованими. Зазначає, що ухвала про відмову у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції містить обґрунтування відмови, а саме відсутність відеокамери.

Представник скаржника копію ухвали про відкриття провадження отримав 30.01.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

В судове засідання представник позивача не з`явився.

ПАТ АБ «Південний» про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, повістку отримало 14.03.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ПАТ АБ «Південний» про судове засідання, призначене на 15.04.2024 року повідомлений, що підтверджується розпискою.

15.04.2024 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 15.04.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовив представнику відповідача у задоволенні усної заяви про визнання явки представника позивача у судове засідання для дачі пояснень обов`язковою, з огляду на те, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позивач та представник позивача про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, матеріали справи містять достатньо доказів для повного та об`єктивного встановлення обставин справи, позивачем у заявах по суті справи висловлено позицію щодо апеляційної скарги, тому колегія суддів вважала, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 15.04.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, долучив до матеріалів справи, наданий позивачем розрахунок заборгованості з огляду на обов`язок суду при розгляді справи щодо дотримання вимог всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи, а також враховуючи обставини посилання позивача на вказаний розрахунок та доводи відповідача щодо необґрунтованого нарахування заборгованості.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 15.04.2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , про призначення судово-економічної експертизи фінансово-кредитних операцій відмовив.

Після оголошення вступної та резолютивної частини вказаної ухвали представником відповідача завлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю проведення експертизи.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 15.04.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання представника про відкладення розгляду справи відмовив, з огляду на те, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Як зазначалося вище, ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.04.2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , про призначення судово-економічної експертизи фінансово-кредитних операцій відмовлено. Апеляційна скарга подана відповідачем у листопаді 2023 року, відповідачем або його представником як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і з часу звернення до суду з апеляційною скаргою обставин неможливості звернутись до експертної установи не зазначено.

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи, учасниками процесу надавались пояснення, заява про відкладення розгляду справи не містить обґрунтувань неможливості розгляду справи на підставі доказів наявних в матеріалах справи, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог. Не погодившись з твердженням відповідача щодо порушення підсудності, зазначив, що договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Південний», розд. 1, ч. 2, п. 2.5 місцем укладання та виконання договору комплексного банківського обслуговування є місцезнаходження (юридична адреса) банку: АДРЕСА_1 , що відповідає підсудності Київського районного суду м. Одеси.

Стосовно невірності розрахунків заборгованості, суд першої інстанції зауважив, що не представлено до суду належного розрахунку, який, на думку відповідача, є обґрунтованим.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, за необхідне зазначити наступне.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення правил територіальної підсудності, колегія суддів зазначає, що відповідно до загального правила, визначеного положеннями ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 28 ЦПК України передбачено випадки альтернативної підсудності.

Так, відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Положеннями п. 2.5 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Південний» від 10.09.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Південний» передбачено, що місцем укладання та виконання Договору комплексного банківського обслуговування є місцезнаходження (юридична адреса) Банку: АДРЕСА_2 .

Отже сторонами у договорі визначено місце його виконання, тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення на підставі п. 1 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, оскільки справу розглянуто у відповідності до ч. 8 ст. 28 ЦПК України Київського районного суду м. Одеси з дотриманням правил територіальної підсудності.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 10.09.2018 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Південний» та ОСОБА_1 укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Південний», шляхом підписання позичальником заяви-кредитного договору № ISKP1482204В1.

Відповідно до умов заяви-кредитного договору № ISKP1482204В1 банком надано ОСОБА_1 кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії за поточним рахунком з використанням електронних платіжних засобів на суму 50500 грн (максимальний ліміт 100000) гривень, а боржник в свою чергу зобов`язався повернути кредитні кошти банку разом із процентами згідно умов кредитного договору, строк погашення 05.09.2019 року, з можливістю продовження строку відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування.

Сторонами у заяві-кредитному договорі № ISKP1482204В1 погоджено порядок та розмір сплати процентів за користування кредитом, а саме 0,01 % у пільговий період, 36% річних стандартна ставка, та 60% - підвищена ставка.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Звертаючись до суду позивач просив стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 48932,71 грн та залишок заборгованості за процентами - 73963,57 грн.

Згідно 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Сторонами погоджено строк дії договору - до 05.09.2019 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що сторони погодили як щомісячне виконання зобов`язання, так і строк кредитування до 05.09.2019 року.

06.09.2019 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої банк повідомив про те, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором перед банком виникла прострочена заборгованість, яка станом на 06 вересня 2019 року становить 17647,16 грн, з яких: 12553,54 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 5093,62 грн прострочена заборгованість за відсотками. Відповідно до п. 2.2.4.4. Публічного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту, процентів та плати кредитне обслуговування за ним, у разі несплати процентів понад десяти календарних днів від дати їх нарахування, а в разі невиконання відповідної вимоги банку, звернутись до суду, у випадку будь-якого порушення умов договору. Враховуючи вказані обставини, а також те, що заборгованість за вказаним договором кредиту на день складання цієї вимоги є простроченою понад 30 днів. Акціонерний Банк «Південний» вимагає виконати порушене зобов`язання та повністю повернути всю суму кредиту, відсотки та інші нарахування за кредитним договором від 10 вересня 2018 року № ISКP1482204B1, яка станом на 06 вересня 2019 року складає 57667,21 грн, з яких: 12553,54 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 5093,62 грн - прострочена заборгованість за відсотками, 2073,59 грн - нараховані відсотки за користування кредитом, 37946,46 грн - заборгованість за кредитом за операціями, що здійснені.

Отже зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то з 06.09.2019 року, тому позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

Враховуючи зміст вказаної вимоги, колегією суддів не беруться до уваги доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованого збільшення розміру заборгованості з 17647,16 грн, оскільки вказана вимога містить відомості про те, що сума кредиту, відсотки та інші нарахування за кредитним договором від 10 вересня 2018 року № ISКP1482204B1, станом на 06 вересня 2019 року складають 57667,21 грн.

Колегія суддів враховує, що оскільки строк кредитного договору погоджений сторонами визначено до 05.09.2019 року, з вимогою про дострокове погашення заборгованості банк звернувся 06.09.2019 року, у вимозі банком зазначено, що заборгованість за вказаним договором кредиту на день складання цієї вимоги є простроченою понад 30 днів, отже умов для пролонгації укладеного договору апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № ISКP1482204B1 від 10.09.2018 року вбачається, що заборгованість відповідача за процентами склала 14740,35 грн (колонка розрахунок процентів), також станом на 06.09.2019 року позивачем віднесено на прострочку процентів 1671,43 грн (колонка прострочені проценти).

Апеляційний суд враховує, що як згідно наданого розрахунку заборгованості, так і відповідно до виписки по рахунку вбачається, що після закінчення строку кредитування банком нараховувалась лише заборгованість по процентам.

Також наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № ISКP1482204B1 від 10.09.2018 року підтверджується погашення процентів відповідачем (колонка погашено процентів) 9589,72 грн.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача зазначив, що після 05.09.2019 року ОСОБА_1 погашення заборгованості не здійснювалось.

Враховуючи розрахунок заборгованості наданий позивачем, ненадання відповідачем власного розрахунку заборгованості, апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами, нарахованими в межах строку дії кредитного договору у розмірі 6822,06 грн (14740,35 +1671,43 -9589,72).

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Випискою про рух коштів підтверджується, що відповідач користувався кредитними коштами шляхом їх зняття з кредитної картки, здійснював покупки, та погашав заборгованість.

Відповідач обставини видачі кредитної картки, встановлення ліміту, користування кредитними коштами не спростував.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі відповідач обставин отримання кредитних коштів також не заперечує.

Також апеляційний суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором № ISКP1482204B1 від 10.09.2018 року, відповідно до якого заборгованість за тілом кредиту складає 48932,71 грн відповідачем не спростовано, власного контр розрахунку не надано.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Публічному акціонерному товариству Акціонерному банку «Південний» не повернуті, що свідчить про порушення прав банку, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Також апеляційний суд зазначає, що позивачем надано належні докази, які підтверджують наявність заборгованість за укладеним кредитним договором та її розмір, зокрема виписку по рахунку, яка є первинним документом, оформленим відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Вказані висновки відповідають позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц.

Оскільки позивачем доведено надання ОСОБА_1 кредитних коштів при цьому відповідачем вказані обставини не спростовані та не заперечуються, апеляційний суд вважає, що задовольняючи вимоги в частині стягнення тіла кредиту суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, оскільки фактичне використання відповідачем кредитних коштів і наявність заборгованості у відповідному розмірі, підтверджується належними доказами по справі.

Щодо клопотання про застосування строку позовної давності апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, в обґрунтування якої ОСОБА_1 послався на те, що строк дії договору закінчився 05.09.2019 року, отже строк позовної давності сплив 06.09.2022 року.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що з позовною заявою позивач звернувся до суду 31.03.2023 року, що підтверджується штампом суду.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким було доповнено Прикінцеві положення ЦК України пунктом 12 такого змісту «під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Якщо строк позовної давності закінчувався після набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжилися на строк дії такого карантину.

Зазначене застосування положень Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21, а також постановах Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 343/2389/22, від 17 січня 2024 року у справі № 130/1596/22.

Враховуючи, що строк позовної давності за вимогою позивача від грудня 2018 року (віднесено на прострочку) припадає на грудень 2021 року, тобто настав після набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжилися на строк дії такого карантину.

Враховуючи викладене, доводи відповідача щодо порушення позивачем строку позовної давності є необґрунтованими, тому наслідки спливу строку позовної давності до правовідносин сторін не застосовуються.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності доказів, наданих до позовної заяви позивачем, а саме руху коштів, оскільки позивачем не долучено перекладу вказаних документів, апеляційним судом відхиляються, з огляду на те, що вказані докази судом першої інстанції не враховувались під час постановлення оскаржуваного рішення, а також враховуючи, що зі змісту останніх можливо встановити обставини необхідні для розгляду справи, а інформація викладена у них іноземною мовою не є визначальною у вказаній справі.

Щодо оскарження ухвалКиївського районного суду м. Одеси від 02.06.2023 року, 25.07.2023 року, 17.10.2023 року про відмову у задоволення заяви про відвід, колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що Київським районним судом м. Одеси від 28.04.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

24.05.2023 року від відповідача надійшла заява про відвід судді, обґрунтована не направленням відповідачу копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви.

Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 02.06.2023 року заяву про відвід судді Коваленко О.Б. передав до канцелярії суду для визначення судді для її розгляду.

Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 06.06.2023 року відмовив у задоволенні зави ОСОБА_1 про відвід судді Коваленко О.Б.

13.07.2023 року від відповідача надійшла заява про відвід судді Коваленко О.Б., обґрунтована порушенням правил територіальної підсудності. Відповідач зазначав, що укладений між сторонами договір є споживчим, тому відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України справа має розглядатись за місцем реєстрації відповідача або місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 25.07.2023 року заяву про відвід судді Коваленко О.Б. передав до канцелярії суду для визначення судді для її розгляду.

Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 26.07.2023 року відмовив у задоволенні зави ОСОБА_1 про відвід судді Коваленко О.Б.

16.10.2023 року від відповідача надійшла заява про відвід судді Коваленко О.Б., обґрунтована порушенням прави територіальної підсудності, а також безпідставною відмовою у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 17.10.2023 року у задоволенні зави ОСОБА_1 про відвід судді Коваленко О.Б. відмовив.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або необ`єктивності судді.

Цивільний процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, проте визначає, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

Також ЄСПЛ зазначив, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу. Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані «справа Гаусшильдта» (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188).

Крім цього, сумніви мають бути застосовані на фактичних обставинах, а не на припущеннях про можливий розвиток подій.

Колегія суддів погоджується із тим, що підстави для відводу судді Коваленко О.Б. відсутні, оскільки викладені в заяві доводи стосуються лише припущень щодо неупередженості головуючого по справі.

Апеляційний суд зазначає, що разом з заявою про відвід відповідачем на адресу суду надано клопотання про направлення копії документів засобами поштового зв`язку та електронною поштою. В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судом першої інстанції направлено копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви, отже відповідачу, як він сам зазначає відомий предмет спору, копію позовної заяви останній отримав та реалізував право на подання відзиву на позовну заяву.

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді в результаті розгляду даної справи або наявність обставин, які викликають сумніви у його неупередженості при розгляді даної справи матеріали справи не містять.

Оскільки наявність обставин, передбачених статтею 36 ЦПК України як підстав для відводу судді Коваленко О.Б. не встановлено, правильним є висновки суду про відсутність підстав для задоволення заяв про відвід судді.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині необґрунтованої відмови у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції, колегія суддів зазначає таке.

27.09.2023 року представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, посилаючись на віддаленість місця проживання та неможливість особисто прибути до Київського районного суду м. Одеси.

Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 02.10.2023 року відмовив у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвала обґрунтована тим, що в залі судових засідань № 259 Київського районного суду м. Одеси відсутнє технічне обладнання, а саме відеокамери для відтворення та реалізації відео-конференц зв`язку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Аналіз законодавчої техніки, використаної у даній нормі вказує на те, то участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції є нічим іншим, як правом учасника, що реалізується судом без виключень, окрім відсутності у суду технічної можливості проведення відеоконференції (аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 09.08.2023 року у справі № 161/10117/21).

З огляду на те, що відмова у проведення судового засідання в режимі відеоконференції обґрунтована технічною неможливостю проведення відеоконференції, а також враховуючи те, що відповідачем реалізовано право на подання як заяв по суті справи, так і процесуальних клопотань, викладено позицію щодо доводів позовної заяви, під час апеляційного перегляду забезпечено участь представника відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційний суд вважає, що відмова у задоволення клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не мала наслідком таке порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи викладені обставини, апеляційна скарга в частині оскарження ухвал Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2023 року про відмову у задоволення заяви про відвід, від 25.07.2023 року про відмову у задоволення заяви про відвід, від 02.10.2023 року про відмову у проведення судового засідання в режимі відеоконференції, від 17.10.2023 року про відмову у задоволення заяви про відвід, які не підлягають оскарженню окремо від рішення суду задоволенню не підлягає.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2023 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам слід скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками слід задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» заборгованість по відсотками у розмірі 6822,06 грн.

Визначити, що загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» становить 55754,77 грн (48932,71 + 6822,06).

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2684 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 734 від 22.03.2023 року.

Оскільки позовна заява підлягає задоволенню частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1217,66 грн за подання позовної заяви.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в сумі 4026 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 43074120 від 15.11.2023 року.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2199,51 грн за подання апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 981,85 грн.

Керуючись ст. ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2023 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний», , заборгованість по відсотками у розмірі 6822,06 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 981,85 грн

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді М.В. Назарова

В.В. Кострицький