СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3502/24

пр. № 2/759/2342/24

18 квітня 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судового засідання Вінцковської О.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором безпроцентної позики,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 319 587,20 (еквівалент 8 000 доларів США по курсу НБУ станом на 16.02.2024 року) в рахунок повернення боргу за договором позики від 17.01.2018 року та сплаченого судового збору.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що 17.01.2018 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав від неї гроші в розмірі 8 000 доларів США та обіцяв повернути до 17.01.2022 року з індексацією в сторону збільшення або зменшення, орієнтуючись на зафіксовану в день підписання договору суму в доларах США. На підтвердження отримання коштів було укладено договір безпроцентної позики та відповідач написав розписку, в якій зобов`язався повернути борг в розмірі 8000 доларів США: еквівалент у гривнях на день отримання за курсом НБУ в строк до 17.01.2022 року. Пунктом 1 договору визначено, що відповідачем ОСОБА_2 грошові кошти позичались на придбання нерухомого майна: кімнати № 23-а в комунальній квартирі АДРЕСА_1 . Пунктом 5.1 договору безпроцентної позики від 17.01.2018 року визначено, що у разі неповернення позики у визначений договором строк, позикодавець має право вимагати передання права власності на об`єкт нерухомості: кімнату № 23-а в комунальній квартирі АДРЕСА_2 - АДРЕСА_3 . 09.02.2018 року відповідач за договором купівлі-продажу № 234 придбав кімнату № 23-а в комунальній квартирі АДРЕСА_2 - АДРЕСА_3 . Однак, в зазначений термін відповідач своє зобов`язання не виконав і грошові кошти йому не повернув, у зв`язку з чим вона звернулась до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2024 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (13-14).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін (а.с. 16).

В судове засідання позивач та її представник не з`явились, направили до суду заяву, у якій просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити (а.с. 21).

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, направили до суду заяву, у якій просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити (а.с. 22).

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, що 17.01.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір безпроцентної позики (а.с. 3).

Відповідно до п. 4 вищевказаного договору строк користування позикою сторони визначили у чотири роки з моменту отримання грошових коштів до 17.01.2022 року.

На підтвердження договору безпроцентної позики 17.01.2018 року ОСОБА_2 написав розписку про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 8 000 доларів США на придбання кімнати № 23а в комунальній квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 5).

ОСОБА_2 свої зобов`язання перед ОСОБА_1 не виконав, кошти не повернув.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Також, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміні від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

При цьому, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні висновки.

Суд вважає встановленим факт, що між сторонами у справі укладений договір позики.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України визначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк."

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Позичальник - відповідач у справі ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором безпроцентної позики від 17.01.2018 року належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 8 000 доларів США.

Відповідач порушив вимоги ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України, України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству України.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи визнання представником відповідача позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними, допустимими і достатніми доказами, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 3 195,00 грн

Керуючись статтями 2, 7, 10-13, 76-83, 141, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором безпроцентної позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 17 січня 2018 року в розмірі 8 000 (вісім тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 195 (три тисячі сто дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення виготовлено 23.04.2024 року.

Суддя Ю.О. Твердохліб