Провадження № 2/521/5141/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Гриневич І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та просить суд визнати дійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений на Центральній Одеській біржі 04 червня 1998 року між ОСОБА_1 , як покупцем, та представником ОСОБА_2 ОСОБА_3 , як продавцем, який діяв на підставі довіреності, посвідченої Третьою держнотконторою м. Одесі 06 березня 1996 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 04 червня 1998 року між позивачем та ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої Третьою держнотконторою м.Одесі 06 березня 1996 року, на Центральній Одеській біржі було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Попереднього власника квартири ОСОБА_2 позивач не знав, оскільки договір на біржі було укладено її представником. Згідно отриманої інформації від ОСОБА_3 (представника за Довіреністю), відповідачка продавала отримане у спадок майно через виїзд на постійне місце проживання в Ізраїль. При укладенні договору сторони визначили, що коли ОСОБА_2 приїде в Україну, сторони укладуть нотаріальний договір купівлі-продажу квартири. Проте, з моменту укладення Договору будь-який зв?язок зі стороною продавця був втрачений, а нотаріальний договір щодо квартири так і не було укладено через відсутність відповідачки в Україні. Наразі нотаріально укласти договір купівлі-продажу квартири неможливо, оскільки жодного зв?язку з відповідачкою немає, довіреної особи в Україні, яка б могла укласти нотаріальний договір від імені ОСОБА_2 остання не залишила. Фактично, відповідачка ухилилась від укладення договору в нотаріальному порядку. При цьому всі істотні умови договору, зареєстрованого на товарній біржі, сторонами виконані, грошові кошти за квартиру були сплачені до його укладання (що підтверджується пунктом 3 Договору), протягом всього часу з моменту укладення договору позивач відкрито володів та користувався придбаною квартирою, сплачував комунальні послуги, зареєстрований в ній. Не дочекавшись приїзду відповідачки до України, 26 квітня 1999 року позивачем було здійснено реєстрацію укладеного Договору у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об?єктів нерухомості. Однак, наразі ОСОБА_1 позбавлений можливості розпоряджатись належним йому майном шляхом укладення будь-якого цивільно-правового договору, оскільки правовстановлюючий документ на квартиру не відповідає вимогам ст.657 ЦК України, так як укладений на біржі нерухомості договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений. В зв`язку з цим позивач вимушений звернутись до суду за захистом свого права, оскільки будь-які способи укласти нотаріальний договір з відповідачкою відсутні.

Ухвалою суду від 25 липня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відзив на позов відповідачем не надано.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, що 04 червня 1998 року між позивачем та ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої Третьою держнотконторою м.Одесі 06 березня 1996 року, на Центральній Одеській біржі було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . (а.с.4-5)

Відповідно до даного договору ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, продав ОСОБА_1 , однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, житловою площею 16.9 кв.м., загальна площа квартири становить 30,3 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Третьою держнотконторою м.Одесі 06 вересня 1996 року, по реєстру 1-3016, зареєстрованою Одеським МБТІ, під № 196 стр. 80 кн. 573 пр..

Вище зазначена квартира була придбана у відповідача за 6 670 (шість тисяч шістсот сімдесят) грн., які були одержані відповідачем повністю до підписання справжнього договору.

Однак даний договір нотаріально не посвідчувався, оскільки на час укладення договору, такого обов`язку не було.

26 квітня 1999 року позивачем було здійснено реєстрацію укладеного Договору у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об?єктів нерухомості під № 573 стр. 25 кн. 297 пр..

Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачем була звільнена квартира, передані ключі - ОСОБА_1 , який використовує квартиру для постійного проживання, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує квартиру у належному стані.

Беручи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що при укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам і сторони повністю виконали угоду: продавець отримав кошти, а покупцю було передано нерухоме майно і до неї перейшло право власності на спірну квартиру, яке в установленому порядку було зареєстровано.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 2 ст. 47 ЦК України ЦК УРСР (в ред. 1963 року), яка діяла на час укладення договору, передбачено: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу № 4554 від 04 червня 1998 року ніким не спростовані та свідчать про те, що ОСОБА_1 , є добросовісними набувачами вказаної квартири, оскільки придбав її відповідно до діючого законодавства, уклавши договір купівлі-продажу, виконавши усі істотні умови договору, оплативши відповідачам вартість квартири, зареєструвавши її в Одеському міському бюро технічної інвентаризації, але вказаний договір нотаріально посвідчений не був.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За таких обставин, коли ОСОБА_1 передав гроші за куплену квартиру, а відповідач передав у відповідь квартиру та правовстановлюючі документи, а ОСОБА_1 відповідно їх прийняв, та розпочав користуватися вказаною квартирою, то суд на підставі ст. ст. 224-225 ЦК УРСР (в ред.1963р.), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, вважає, що відбулося повне виконання договору купівлі-продажу і право власності на куплене нерухоме майно підлягає захисту шляхом визнання правочину дійсним.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК (1963р.) за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною .

Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення.

Крім того, згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258, 263-265, 268, 274, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 220, 334, 638, 658 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна № 4554 від 04 червня 1998 року, на квартиру АДРЕСА_1 , укладений на Центральній Одеській біржі між ОСОБА_1 , як покупцем, та представником ОСОБА_2 ОСОБА_3 , як продавцем, який діяв на підставі довіреності, посвідченої Третьою держнотконторою м. Одесі 06 березня 1996 року - дійсним.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22 жовтня 2024 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А. МАЗУН