Справа №295/1683/24
23.04.2024 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира у складі:
Головуючої судді Стрілецької О.В.
за участі секретаря судового засідання Савченко Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 02.04.2024, просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08.01.2014 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1650,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В обґрунтування позову зазначила, що згідно з рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08.01.2014 стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500,00 грн щомісячно, починаючи з 26.11.2013 року і до повноліття дитини.
Позивачка посилається на те, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина, не здатний забезпечити на даний час його належне утримання, враховуючи зростання цін та розмір прожиткового мінімума на дитину відповідного віку, а тому позивач вважає, що існують правові підстави для збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина.
ОСОБА_1 зауважує, що змінилось її матеріальне становище, оскільки 05.01.2021 вона народила ще одну дитину, натомість ОСОБА_3 інших утриманців немає, є працездатним, отримує дохід, стан його здоров`я дозволяє йому працювати, а тому має можливість сплачувати аліменти у збільшеному розмірі.
ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН
02.02.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
В судовому засіданні 05.03.2024 позивачка зазначила, що відповідач на даний час аліменти на сплачує, виконавче провадження перебуває на виконанні у виконавчій службі м. Києва, він проживає з матір`ю, інші діти в нього відсутні, він працює неофіційно, має мінливий дохід.
02.04.2024 ОСОБА_1 направила заяву про зміну предмета позову, в якій просила збільшити аліменти, які стягуються на утримання сина, саме в твердій грошовій сумі до 1650,00 грн, яку відповідно до положень ст.ст. 43, 49 ЦПК України суд вважає за можливе прийняти до розгляду, поновивши позивачці строк для її подання (а.с. 30-31).
Позивачка в судове засідання 23.04.2024 направила заяву про розгляд справи без її участі, вимоги, викладені в позовній заяві з урахуванням заяви про зміну предмета позову, підтримала в повному обсязі (а.с.32).
Відповідач у судові засідання 05.03.2024 та 23.04.2024 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви і доданих до неї документів неодноразово направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання (а.с.19), проте повернулись на адресу суду з відмітками пошти «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 22, 26-28).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.
За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ
Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Богунського районного суду міста Житомира від 08.11.2014. Після розірвання шлюбу відновлено позивачу дошлюбне прізвище ОСОБА_4 (а.с. 7).
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).
Згідно з рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08.01.2014 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_5 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 26.11.2013 і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7).
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_6 , що підтверджується змістом свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).
ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ
В статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
За правилами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття.
В статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За правилами ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 зазначено, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану.
Отже, при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів необхідно з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Позивач, в разі звернення до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, повинен довести поліпшення матеріального стану платника аліментів, те, що розмір витрат на утримання дитини значно збільшився, і встановлений розмір аліментів не повною мірою забезпечує потреби дитини тощо.
Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалась на те, що підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на підставі судового рішення, є те, що аліменти в розмірі 500,00 грн не здатні забезпечити елементарні витрати на утримання дитини. Крім того, вказувала на те, що змінився її сімейний стан, вона народила другу дитину.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
На підставі досліджених доказів судом встановлено, що з часу присудження аліментів змінилось сімейне становище отримувачки аліментів - матері хлопчика, яка народила другу дитину, що безумовно вплинуло на її матеріальне становище, оскільки на її утриманні і вихованні знаходяться двоє дітей.
Судом не встановлено, що з часу присудження аліментів у відповідача змінився сімейний стан, що в нього на утриманні перебувають інші утриманці, окрім сина від шлюбу з позивачкою, що змінився стан його здоров`я, оскільки суду не надані відповідні докази, відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався. Також суд враховує, що відповідач 1986 року народження, є особою молодого працездатного віку, а тому зобов`язаний брати участь в належному матеріальному забезпеченні сина.
Крім того, суд констатує, що розмір аліментів, який присуджений до стягнення з відповідача в сумі 500,00 грн щомісячно, є вочевидь недостатнім для забезпечення належного утримання дитини підліткового віку, враховуючи реальну вартість продуктів харчування, одягу, коштів для забезпечення побутових потреб, а у разі необхідності - лікування.
У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2022 року в справі №712/6313/21 зазначено, що при розгляді позовів щодо зміни розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Слід зазначити, що відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2024 року в розмірі 3196,00 грн.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідач є батьком дитини та нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. За своїм змістом аліменти - це грошові кошти на утримання дитини, які необхідні для забезпечення належного рівня її розвитку, виховання, забезпечення одягом, продуктами харчування тощо.
Разом з цим, суд враховує ту обставину, що дитина проживає з матір`ю, а тому весь тягар по її щоденному утриманню та забезпеченню лежить саме на позивачці.
При вирішенні спору суд бере до уваги, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, має наслідком постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку дитини, що є загальнозрозумілим та не потребує додаткового доказування.
Суд враховує, що після ухвалення попереднього рішення суду 08.01.2014 про стягнення аліментів суттєво змінились обставини, які підлягають врахуванню під час вирішення питання щодо стягнення аліментів на утримання дитини, зокрема, відбулось значне зростання споживчих цін, збільшились потреби дитини для забезпечення її розвитку, у позивача народилась ще одна дитина, яка перебуває на її утриманні, відтак розмір аліментів, який на даний час сплачує відповідач, вочевидь не відповідає вимогам щодо забезпечення ним належного рівня утримання сина.
Встановивши фактичні обставини справи, виходячи виключно з пріоритетності інтересів спільного сина сторін, суд вважає, що існують передбачені ст. 192 Сімейного кодексу України, ст. 273 ЦПК України підстави для задоволення позову та збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина, з 500,00 грн до 1650,00 грн.
Відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України аліменти, присуджені в твердій грошовій сумі, підлягають індексації відповідно до закону.
В той же час, оскільки суд присуджує аліменти в твердій грошовій сумі, а тому суд не визначає, що розмір аліментів не може бути меншим 50 відсотків від розміру прожиткового мінімума для дитини відповідного віку.
Згідно змісту пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти, присуджені відповідно до вимог ст. 192 СК України, сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а не з моменту подання цивільного позову до суду.
VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн, оскільки при зверненні до суду з позовною вимогою про збільшення розміру аліментів позивачка була звільнена від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280, 354 ЦПК України, суд, -
Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08.01.2014 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1650,00 грн щомісячно з індексацією відповідно до закону, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя О.В. Стрілецька