ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 523/19681/19

провадження № 61-13457св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб?єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу в Одеській області Парфьонов Георгій Володимирович,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 (стягувач), ОСОБА_3 (суб?єкт оціночної діяльності),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 березня 2020 року у складі судді Мурманової І. М. та постанову Одеського апеляційного суду від

05 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Сегеди С. М.,

Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу в Одеській області Парфьонова Г. В., заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

На обґрунтування скарги заявник зазначає, що порушення приватного виконавця полягають в неотриманні ним попереднього дозволу відповідного орану опіки та піклування, що надається відповідно до закону про передання на реалізацію нерухомого майна боржника, а саме: 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; оцінки вартості 1/2 частини зазначеної квартири; призначенні суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарської діяльності; складанні заявки на реалізацію арештованого майна та переданні майна боржника на електронні торги й інших неправомірних дій приватного виконавця, пов`язаних з виконанням рішення суду.

ОСОБА_1 просив поновити строк на оскарження дій, бездіяльності приватного виконавця; поновити строк на оскарження звіту про незалежну оцінку нерухомого майна; визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця, яка полягала в неотриманні попереднього дозволу відповідного органу опіки та піклування; зобов?язати приватного виконавця усунути порушення та звернутися до органу опіки та піклування для отримання попереднього дозволу; скасувати постанову приватного виконавця від

02 вересня 2019 року про призначення суб?єкта оціночної діяльності - суб?єкта господарської діяльності для участі у виконавчому провадженні ОСОБА_3 ; визнати неправомірними дії приватного виконавця

з визначення вартості нерухомого майна боржника відповідно до звіту, складеного 05 вересня 2019 року ОСОБА_3 ; визнати протиправним звіт

у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про незалежну оцінку 1/2 частини квартири; визнати протиправними дії приватного виконавця зі складання заявки на реалізацію арештованого майна та передання арештованого майна на електронні торги до Одеської філії Державного підприємства «Сетам».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 березня 2020 року

в задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець Парфьонов Г. В. діяв у межах та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 березня 2020 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився

з висновком суду першої інстанції. При цьому апеляційний суд зазначив, що ті документи, які були надіслані заявником до суду першої інстанції вже після прийняття рішення у справі та на які він посилається, вказуючи, що саме

подані документи підтверджують реєстрацію його малолітньої дитини за адресою квартири, яка підлягає реалізації, суд не може взяти до уваги, оскільки з них не можна встановити особу, яка склала такі документи. Крім того, заявник надав копії документів з печаткою ЖБК «Жовтневий-28», водночас щодо місцезнаходження оригіналів цих документів заявник інформації не надав. Реєстрацію місця проживання малолітньої ОСОБА_4 станом на 03 травня 2018 року міг здійснити лише Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради як орган реєстрації місця проживання. Разом з тим відповідно до відомостей Департаменту факт реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_4 за адресою:

АДРЕСА_2 не відповідає дійсності. Довідка-виписка від 23 грудня 2019 року з будинкової книги яку надав заявник не є документом, який видано відповідним органом реєстрації місця проживання, а тому відомості, що у ній містяться, суд не може прийняти як належний та допустимий доказ у справі.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

24 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду

м. Одеси від 20 березня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час здійснення виконавчих дій, приватний виконавець допустив неправомірну бездіяльність, не отримавши необхідний попередній дозвіл органу опіки та піклування на передання на реалізацію арештованої 1/2 частини квартири боржника. Вказує, що суди не дослідили всі докази. Зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу без участі заявника та його представника, при цьому його повідомили, що судове засідання 20 березня 2020 року не відбудеться. Апеляційний суд представнику заявника також відмовив в участі у судовому засіданні 24 листопада

2022 року у зв?язку із заборонною керівництвом цього суду очного розгляду будь-яких цивільних справ, хоча представник заявника на вказане судове засідання з?явився, що підтверджується печаткою Одеського апеляційного суду та підписом відповідної посадової особи, зробленими на судовій повістці про виклик ОСОБА_1 до суду на 24 листопада 2022 року. Суди зробили неправильний висновок щодо відмови в задоволенні скарги в частині оскарження звіту та результатів оцінки, оскільки в цьому випадку незаконні рішення, дії і бездіяльність приватного виконавця оскаржуються за правилами частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статей 447 - 453 ЦПК України. Неотримання повної інформації про квартиру боржника у вигляді відео- або фотофіксації призвело до необ?єктивної та неякісної оцінки цієї нерухомості.

Доводи інших учасників справи

25 грудня 2023 року представник приватного виконавця Парфьонова Г. В. - ОСОБА_7 подав до Верховного Суду письмові пояснення, у яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Письмові пояснення мотивовані тим, що оскаржувані судові рішення

є законними й обґрунтованими, такими, що прийняті з урахуванням усіх обставин справи та відповідно до норм процесуального і матеріального права.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року ОСОБА_1 поновлено строк на касаційне оскарження ухвали Суворовського районного суду

м. Одеси від 20 березня 2020 року та постанови Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Суворовського районного суду м. Одеси.

01 грудня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені

у письмових поясненнях, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2017 року

у справі № 523/5762/17 на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 стягнено заборгованість за договором безпроцентної позики від 28 січня

2014 року у розмірі 46 230,36 грн та борг за договором безпроцентної позики від 23 квітня 2014 року у розмірі 82 941,08 грн, а також судовий збір у розмірі 1 291,71 грн.

На виконання вказаного рішення 20 квітня 2018 року Суворовський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист.

На підставі заяви стягувача приватний виконавець Парфьонов Г. В. 07 травня 2018 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження

№ НОМЕР_1.

Під час здійснення виконавчих дій приватний виконавець Парфьонов Г. В.

07 травня 2018 року виніс постанови про арешт коштів боржника, про звернення стягнення на майно боржника та про арешт майна боржника, якою накладено арешт на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

У межах зазначеного виконавчого провадження приватний виконавець Парфьонов Г. В. надіслав низку запитів щодо наявності/відсутності майна боржника, грошових коштів на його рахунках тощо.

Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради надало інформацію щодо права власності на нерухоме майно, що зареєстроване за ОСОБА_1 , згідно з якою станом на 31 грудня

2012 року за ним зареєстровано 1/2 частки квартири

АДРЕСА_1 .

З відповіді департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської радивід 23 березня 2019 року № 1197/01-02-10, наданої на запит приватного виконавця, відомо, що згідно з поквартирною карткою та картками реєстрації особи, отриманими від ЖБК «Жовтневий-28», що здійснює управління будинком АДРЕСА_2 зареєстровані такі особи: ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації - 29 липня 1991 року; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації - 16 квітня 2004 року; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації - 22 вересня 2008 року.

12 липня 2019 року приватний виконавець Парфьонов Г. В. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 виніс постанову про опис та арешт квартири АДРЕСА_3 , а саме належної ОСОБА_1 1/2 її частини за адресою: АДРЕСА_4 та направив постанову боржнику засобами поштового зв`язку.

05 вересня 2019 року суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_3 склав звіт про незалежну оцінку 1/2 частини вказаної квартири, згідно з яким ринкова вартість об`єкта оцінки становить 348 422,00 грн.

У зв?язку з нереалізацією 1/2 частини вказаної квартири на виконання частини дев?ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець направив стягувачу ОСОБА_2 повідомлення від 08 січня 2020 року № 7, у якому запропонував залишити вказане нереалізоване нерухоме майно за собою та повідомив про необхідність внести різницю між вартістю такого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню, на рахунок виконавця.

Згідно з постановою приватного виконавця від 01 квітня 2020 року передано

ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості 1/2 частини квартири

АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , за ціною третіх електронних торгів - 243 895,40 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Правила, за якими має здійснюватися визначення вартості майна боржника та його оцінка, встановлені статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження».

У частинах першій та другій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель

у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Згідно з частиною третьою статті 57 Закону, у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна (частина четверта статті 57 Закону).

Результат аналізу статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» дозволяє дійти висновку, що для завдань виконавчого провадження вартість майна боржника може бути визначена двома шляхами: 1) за згодою сторін

(та заставодержателя), про досягнення якої вони мають повідомити виконавця у встановленому порядку; 2) у разі недосягнення такої згоди виконавець самостійно визначає вартість майна за ринковими цінами, які діють на день визначення; 3) залучення для оцінки майна суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх

у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом (частина п`ята статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна.

У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Установивши відсутність у діях приватного виконавця порушення норм законодавства України, оскільки вчинені ним заходи щодо винесення постанов є законними, своєчасними і такими, що відповідають меті виконавчого провадження, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробив правильний висновок про відмову в задоволенні скарги.

Безпідставними є аргументи заявника про те, що суди розглянули справу без участі заявника, який належним чином не був повідомлений, оскільки такі аргументи спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та до необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE,

№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено

з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 20 березня 2020 року та постанови Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те що Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 березня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов