Справа № 163/296/17
Провадження № 6/163/8/24
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді Павлуся О.С.

з участю секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області подання старшого державного виконавця Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дутки Надії Володимирівни про тимчасове обмеження боржника (фізичної особи) у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в :

У поданні старший державний виконавець Дутко Н.В. просить тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання покладеного на неї виконавчим листом № 163/296/17 від 18.05.2017 року зобов`язання про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 41041,28 гривень.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що вищевказане стягнення щодо боржника ОСОБА_1 перебуває на примусовому виконанні в Любомльському відділі ДВС з 31 травня 2022 року в рамках виконавчого провадження № 691250087. Боржник рішення суду по сьогоднішній день не виконала, декларацію про доходи та майно не подала, будь-яких дій на виконання боргового зобов`язання не вчинила, на виклики державного виконавця жодного разу не з`явилась, про причини неявки та неможливості виконання рішення суду не сповістила. Проведеними виконавчими заходами встановлено відсутність у ОСОБА_1 майна, на яке можна було б звернути стягнення, проте з інформації Державної прикордонної служби України з`ясовано, що вона неодноразово перетинала державний кордон України. Враховуючи ухилення боржника від виконання судового рішення, старший державний виконавець вважає необхідним застосувати до останньої запропонований захід примусового виконання.

Сторони виконавчого провадження згідно із ч.4 ст.441 ЦПК України в судове засідання не викликались.

Старший державний виконавець Дутко Н.В. в канцелярію суду подала заяву про підтримання подання та його розгляд за її відсутності. До заяви додала копію матеріалів виконавчого провадження № 691250087.

Під час розгляду подання судом встановлено таке.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 12 квітня 2017 року у справі № 163/296/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 16.02.2014 року в розмірі 41041 (сорок одна тисяча сорок одна) гривня 28 копійок.

За цим стягненням суд 18 травня 2017 року видав виконавчий лист, який стягувачем був пред`явлений для примусового виконання.

21 червня 2019 року старшим держаним виконавцем Любомльського відділу ДВС Чишійом В.О. виконавче провадження було завершене на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

23 травня 2022 року стягував ОСОБА_2 повторно пред`явив виконавчий документ до примусового виконання.

31 травня 2022 року постановою старшого державного виконавця Любомльського відділу ДВС Дутко Н.В. відкрите виконавче провадження, якому присвоєно № 69125087. Копію постанови цього ж дня надіслано стягувану та боржнику.

31 травня 2022 року старший державний виконавець також винесла постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, який визначено у 169,00 грн, про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 4104,12 грн та здійснила виклик останньої на 07 червня 2022 року, поклавши законодавчо визначені зобов`язання щодо подання державному виконавцю необхідних документів.

На вказану дату ОСОБА_1 до старшого державного виконавця не з`явилась.

Постановою від 08 червня 2022 року на кошти боржника накладено арешт.

Мінімальний розмір витрат виконавчого провадження в сумі 169,00 грн та виконавчий збір в сумі 4104,12 грн сплачені боржником ОСОБА_1 10 та 16 червня 2022 року, що підтверджується розпорядженнями старшого державного виконавця від 13 та 17 червня 2022 року за № 69125087.

Вжитими старшим державним виконавцем виконавчими діями встановлено, що боржник ОСОБА_1 нерухомого майна у власності не має, транспортні засоби на її ім`я не зареєстровані, офіційних джерел доходу не має, майно, на яке можна було б звернути стягнення, відсутнє.

Разом з цим, за інформацією ДПС України від 03 квітня 2024 року № 198607518 боржник ОСОБА_1 неодноразово перетинала державний кордон України, зокрема: виїжджала 10.03.2023 - в`їжджала 01.06.2023, виїжджала 04.06.2023 - в`їжджала 24.08.2023, виїжджала 31.08.2023 - в`їжджала 03.11.2023, виїжджала 06.11.2023 - в`їжджала 04.01.2024, виїжджала 08.01.2024 - в`їжджала 11.03.2024, виїжджала 26.03.2024.

Конституція України у статті 33 визначає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

За змістом ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець підчас здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Із наведеного слідує, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у випадку ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території держави.

Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.

Оцінюючи досліджені матеріали виконавчого провадження у їх сукупності та системному зв`язку із чинним законодавством, суд вважає наявними підстави вважати, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду.

До такого висновку суд дійшов, виходячи перш за все із того, що боржник ОСОБА_1 достовірно обізнана із тим, що рішенням суду у справі № 163/296/17 з неї стягнуто грошові кошти за борговим зобов`язанням, та виданий на підставі цього рішення виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні у Любомльському відділі ДВС.

Так, наявним у матеріалах цивільної справи № 163/296/17 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення підтверджується отримання боржником ОСОБА_1 копії рішення суду 20 квітня 2017 року.

Про достовірну обізнаність боржника ОСОБА_1 із перебуванням рішення суду на примусовому виконання достатньо свідчить здійснені нею оплати виставлених старшим державним виконавцем сум по виконавчому збору та мінімальних витрат у виконавчому провадженні.

Отже, будучи достовірно обізнаною про наявність грошового боргу, стягнутого у судовому порядку і звернутого до примусового виконання, боржник ОСОБА_1 упродовж надто тривалого часу, а саме уже упродовж семи років, рішення суду не виконує та жодних дій, спрямованих на його виконання, у тому числі частинами, не вчиняє, до державного виконавця жодного разу не з`явилась, доказів своєї неспроможності чи інших об`єктивних причин неможливості виконання рішення суду не надала, що безумовно свідчить про її ухилення від виконання рішення суду.

В той же час судом встановлено, що ОСОБА_1 досить часто і у кожному разі на досить тривалий час виїжджає за межі України, що безумовно дає підстави вважати про наявність у неї коштів. Тривалість таких поїздок також не виключає можливості отримання ОСОБА_1 заробітку за кордоном.

Натомість непогашення боргу, навіть частково, не дає підстав вважати, що виїзд боржника за межі України сприяє погашенню боргу та виконанню рішення суду.

Відтак, фактична поведінка ОСОБА_1 свідчить про її очевидну бездіяльність та свідоме невиконання рішення суду, що за своєю сутністю є ухиленням від виконання присудженого з неї стягнення.

Таке безпідставне та необґрунтоване невиконання рішення суду зі сторони боржника порушує законні права та інтереси стягувача та нівелює сутність рішення суду та мету його ухвалення.

Старший державний виконавець з метою виявлення майна у боржника вжила усіх можливих заходів, проте на території України боржник майна та офіційних доходів не має.

За викладених обставин суд вважає, що тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, як передбачений законом захід забезпечення виконання судового рішення, спонукатиме її до виконання боргового зобов`язання за рішенням суду та у такий спосіб захистить права стягувача на отримання належних йому коштів.

Таким чином, на підставі вище наведених фактів та обставин у їх сукупному взаємозв`язку суд дійшов висновку про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення подання старшого державного виконавця.

Керуючись ст.ст.260, 441 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Подання задовольнити.

Тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає по АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання зобов`язання, покладеного на неї згідно з виконавчим листом № 163/296/17, виданим Любомльським районним судом Волинської області 18 травня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики від 16.02.2014 року в розмірі 41041 (сорок одна тисяча сорок одна) гривня 28 копійок.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Головуючий: суддя О.С. Павлусь