КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024року

м. Київ

справа №752/16193/2024

провадження №22-ц/824/694/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Гуля В.В.

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 липня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року КП виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 7 152 грн 52 коп., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8 714 грн 48 коп., заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 385 грн 79 коп., судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 270 грн.

Свої позовні вимоги мотивувало тим, що з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Квартира за адресою АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньо прибудинкової системи теплопостачання, а отже відповідач, є споживачем послуг, наданих позивачем.

Відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги, в результаті чого, станом на 01 травня 2018 року, у відповідача утворилась заборгованість за послуги з центрального опалення в розмірі 7 152 грн 52 коп. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8 714 грн 48 коп.

Позивач на підставі договору про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року № 602-18, отримав право вимоги на заборгованість яка виникла до 01 травня 2018 року у сумі 5 385 грн 79 коп.

На підставі викладеного та посилаючись на норми статей 11, 14, 509, 512, 514, 525, 526, 634 ЦК України, статей 4, 5, 10, 19, 95, 175-177, 274, 276, 279 ЦПК України позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 липня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (ідентифікаційний код: 40538421, що знаходиться за адресою: м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5) заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 7152 (сім тисяч сто п`ятдесят дві) грн 52 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (ідентифікаційний код: 40538421, що знаходиться за адресою: м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5) заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8 714 (вісім тисяч сімсот чотирнадцять) грн 48 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (ідентифікаційний код: 40538421, що знаходиться за адресою: м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5) заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 385 (п`ять тисяч триста вісімдесят п`ять) грн 79 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (ідентифікаційний код: 40538421, що знаходиться за адресою: м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5) судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не здійснювала оплату за отриману теплову енергію, в результаті чого утворилась заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 7152 грн 52 коп., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8714 грн 48 коп., що підтверджується довідкою про стан розрахунків за спожиту від ПАТ «Київтеплоенерго» за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 по 30 квітня 2021. Крім того, у відповідача наявна заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5385 грн 79 коп. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку. Таким чином, стороною позивача доведено обставини, на які посилається у позовній заяві, а стороною відповідача вони не спростовані.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду, представник відповідача 14 вересня 2023 рокунаправив до суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному розмірі.

Зазначає, що борг за послуги з централізованого опалення у розмірі 7 152 грн 52 коп. було сплачено 09 липня 2021 року до відкриття провадження по справі 02 вересня 2021 року.

Вказує, щодо боргу за послуги з постачання гарячої води до 01 травня 2018 року у розмірі 5 385 грн 79 коп. було пропущено строк загальної позовної давності у три роки, оскільки позов до суду першої інстанції було подано 02 червня 2021 року, а заборгованість існувала до 01 травня 2018 року.

Зауважує, що відповідачем у вересні 2018 року було встановлено бойлер, та вона не користувалась послугами гарячого водопостачання. Позивача було про це проінформовано 01 серпня 2019 року. Тобто заборгованість за гаряче водопостачання від 01 травня 2018 року відсутня.

Представник відповідача 12 лютого 2024 року подав до Київського апеляційного суду відзив, в якому просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва без змін.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції установлено, що на підставі права власності відповідачу ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 14 жовтня 2004, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3375 та договором купівлі-продажу від 19 жовтня 2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 804.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01 травня 2018 року теплової енергії.

Надання послуг здійснюється на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого правилами, який є опублікований на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 № 34.

Позивач набув право вимоги заборгованості відповідача за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивач прийняв право вимоги до ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, у розмірі 5 385 грн 79 коп.

Відповідно до Акту від 25 листопада 2016 року було встановлено новий лічильник на гаряче водопостачання №47 з показником 0, 298 куб.м.

Відповідно до Акту від 01 жовтня 2020 року на проведення робіт лічильник №47 з показаннями 37,7 куб.м., було замінено лічильником №200439661А з показником 0,014 куб.м.

09 жовтня 2020 року була складена довідка про непридатність законодавчого регульованого засобу вимірювальної техніки, згідно якої лічильник №47 було визнано непридатним.

Актом № 49355 від 07 червня 2023 року встановлено що показники лічильника № 200439661А становлять 0,014 куб.м. Також у вказаному акті зазначено що в квартирі наявний власний бойлер (електроводопідігрівач).

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила).

Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10 грудня 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Таке за змістом положення містила ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону чинної до 10 грудня 2017 року.

Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, та може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.

Відповідно до норм Цивільного Кодексу України встановлено, якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то договір вважається укладеним.

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивача.

Відповідачка від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася).

Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач користується послугами та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. 2. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. 3. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справ № 404/251/17 міститься висновок про те, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2021 року у справі № № 638/3792/20, зазначено, що з огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, слід відступити від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до частини третьої статі 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд дійшов до висновку, що докази відповідачки не були подані до суду першої інстанції з виняткових причин, оскільки відповідач не отримувала ні позовної заяви з додатками, ні ухвали про відкриття провадження у справі про, що зазначає в апеляційній скарзі та, що підтверджується матеріалами справи, тобто участі в справі не брала.

Враховуючи викладене, долучені докази до матеріалів справи, а саме квитанції про сплату заборгованості, з якої вбачається, що 09 липня 2021 року ОСОБА_1 була здійснена повна оплата комунальних послуг з централізованого опалення на рахунок позивача у розмірі 7 152 грн 52 коп., судом апеляційної інстанції приймаються як належні.

Суд дослідивши матеріали справи встановив, що відповідачем були дотримані вимоги законодавства, виконанні цивільні обов`язки як споживача комунальних послуг, оскільки ним була сплачена заборгованість за надання послуг з централізованого опалення.

Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла висновку, про закриття провадження у частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з гарячого водопостачання у розмірі 7 152 грн 52 коп., у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Щодо застосування позовної давності, згідно зі статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частини першої статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( частина третя та четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частина перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час , що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається знову з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників ( постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №663/2070/15-ц).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Разом з тим, 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19), відповідно до якого розділ "Прикінцеві положення" ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12.03.2020 року до 31.07.2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, №611 від 16.06.2021 року. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2021 р. на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року.

Отже, оскільки з 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. ст.ст. 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Виходячи з наведеного суд дійшов до висновку, що доводи апеляційної скарги в частині застосування строку позовної давності стосовно вимог про сплату заборгованості за період до 01 травня 2018 року, є безпідставні, оскільки позивачем було заявлено вимоги в межах загальної позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України, з урахуванням положень про переривання позовної давності, визначених в Законі України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року.

Таким чином, КП «Київтеплоенерго» не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожитих споживачем до 01 травня 2018 року, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за послуги централізованого гарячого водопостачання до 01 травня 2018 року.

Щодо відсутності обов`язку оплати послуг з централізованого гарячого водопостачання з 01 травня 2024 року у зв`язку із встановлення бойлеру, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до частини другої пункту шість статті 4 Закону України про Житлово-комунальні послуги встановлення порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні» споживач має право: у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Відповідно до наказу № 169 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року, рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від ЦО та/або ГВП приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявою власника (співвласників) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення Комісії.

Власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення.

Після завершення робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП складається акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води по одному примірнику для власника, представника виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представника виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також для іншого суб`єкта господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення).

Такий акт підписується присутніми під час відокремлення (відключення) власником квартири чи нежитлового приміщення і представником виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представником виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також іншим суб`єктом господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення).

Після підписання акта виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника про перегляд умов або розірвання договору про надання послуги.

Судом встановлено, що відповідачем не надано доказів про те, що КП «Київтеплоенергог» проводило роботи з опломбування запірної арматури в квартирі відповідача. Фактично доводи апеляційної скарги свідчать лише про самовільне відключення квартир відповідача від центрального гарячого водопостачання.

Виходячи з наведеного суд дійшов до висновку, що відповідачем не були виконанні вказані вимоги законодавства, щодо здійснення процедури відключення житлового приміщення від централізованого гарячого водопостачання.

Самовільне встановлення бойлера (електроводонагрівача) відповідно до чинного законодавства, не є підставою для припинення нарахування плати за комунальні послуги. Разом з тим звернення з заявою про перерахунок заборгованості також, є недостатньою підставою для припинення нарахування коштів за користуванням комунальними послугами.

Доводи апелянта про те, що позивачем не було здійснено перерахунок заборгованості, є необґрунтованими, оскільки на його підтвердження позивачем не було надано відповідних доказів.

Отже колегія суддів дійшла до висновку, що доводи апелянта про відсутність боргу за гаряче водопостачання у зв`язку з встановленням бойлеру (електроводонагрівача) у розмірі 8 714 грн 48 коп., не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Таким чином підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції і в цій частині немає.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом рішення в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 , у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає частковому скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України cудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 з останньої підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 506,15 грн, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Також при подачі апеляційної скарги відповідач звільнена від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи викладене та те що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, то відповідно з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1 145,78 грн, що також є пропорційним до задоволених вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 липня 2023 року - задовольнити частково

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 липня 2023 року в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення боргу за централізоване опалення в розмірі 7 152,52 грн - скасувати та закрити провадженні в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (ідентифікаційний код: 40538421, що знаходиться за адресою: м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 506 (тисячу п`ятсот шість) грн 15 коп.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 липня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 145 (тисяча сто сорок п`ять) грн 78 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Гуль В.В.

Судді Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.