Справа номер 489/2600/24 Головуючий суду першої інстанції Рум`янцева Н. О.
Провадження номер 22-ц/812/1122/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Рум`янцевої Н. О. у приміщенні суду у м. Миколаєві, повний текст якого складено цього ж дня, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 подала до суду вищезазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

Позивач вказувала, що вона є донькою ОСОБА_3 .

Після досягнення повноліття вона продовжує навчання у Інституті комп`ютерних технологій, автоматики та метрології Національного університету «Львівська політехніка», яке має закінчити 30 червня 2027 року.

Оскільки вона навчається на денній формі навчання, вона потребує матеріальної допомоги з боку батьків для покриття витрат на дорогу, підручники, одяг, навчальні матеріали та інші необхідні речі.

Таку допомогу її батько не надає.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 квітня 2024 року і до досягнення 23 років.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 квітня 2024 року і до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років за умови продовження навчання.

З ОСОБА_3 на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач є працездатним, а тому у змозі надавати матеріальну допомогу доньці на час її навчання. Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції вважав, що стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходів) відповідача буде відповідати принципам розумності та співмірності.

Відмовляючи у стягненні аліментів у розмірі не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є повнолітньою особою, а тому до неї не можуть застосовуватися вищевказані вимоги, які розповсюджуються на дітей до 18 років.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 квітня 2024 року і до досягнення нею 23 років.

Обґрунтовуючи свою скаргу, позивач наполягала на спроможності ОСОБА_3 сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від його доходу. Також позивач зазначала про те, що відповідач не заперечував проти задоволення позову та заявленого нею розміру аліментів, оскільки не подавав відзиву на позовну заяву до суду першої інстанції.

Доводи інших учасників справи

Відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, яке, на його думку, є законним та обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Зареєстрованим місцем проживання позивача та відповідача є квартира АДРЕСА_1 .

Проте, фактичним місцем проживання/перебування позивача згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30.08.2023 значиться будинок АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки Національного університету «Львівська політехніка» від 02 квітня 2024 року №124, ОСОБА_1 є студенткою першого курсу денної форми навчання, рівня вищої освіти бакалавр Інституту комп`ютерних технологій, автоматики та метрології вказаного університету та закінчує навчання 30 червня 2027 року.

26 квітня 2024 року судом першої інстанції були надіслані відповідачу засобами поштового зв`язку позов ОСОБА_4 з доданими матеріалами та ухвали суду про розгляд справи. Однак, відповідачем вони отримані не були, про що свідчить повернення конверту з вказаними документами, на якому міститься посилання, що адресат відсутній за зареєстрованою адресою.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідач є працездатним, а тому у змозі надавати матеріальну допомогу доньці на час її навчання. Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції вважав, що стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходів) відповідача буде відповідати принципам розумності та співмірності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів з батька у сумі частини його щомісячних доходів, позивач зазначала, що він має змогу сплачувати такий розмір аліментів, оскільки має постійну роботу.

Проте, доказів вказаного суду не надала та не просила суд їх витребувати.

Також позивач не надала докази своїх доходів та доходів її матері.

Як вже було зазначено вище, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Посилання позивача на те, що відповідач не заперечував проти задоволення її позову, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для його часткового задоволення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідач не отримував позовної заяви, а отже і не мав змоги надіслати суду відзив на позовну заяву.

Твердження позивача про те, що судом не у повній мірі при визначенні розміру аліментів було враховано її складне матеріальне становище, оскільки вона має статус внутрішньо переміщеної особи, а тому була змушена змінити своє місце проживання, колегія суддів вважає безпідставним. У справі, яка переглядається, позивач обрала місцем для навчання вищий навчальний заклад, який розташований у м.Львові, а не у м.Миколаєві, де вона має зареєстроване місце проживання. За такого зміна місця проживання позивача у будь-якому випадку мала відбутися, оскільки вона навчається на денній формі навчання. До того ж позивач не надавала доказів оплати нею орендованого житла.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у розмірі 1/6 частини від його щомісячних доходів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 06 вересня 2024 року.