РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/1802/24

Пров. №2-о/766/309/24

22 квітня 2024 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Петішкін О.О., за участі представника заявниці адвоката Карпенко Д.Л. та заявниці ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційній службі України в Херсонській області про встановлення факту проживання на території України,-

В С Т А Н О В И В:

06.02.2024 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з моменту проголошення її незалежності з 24.08.1991 року. Встановлення вказаного факту їй потрібно для отримання паспорта.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 12 лютого 2024 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2024 р. задоволена заява про заміну заінтересованої особи.

10.04.2024 р. електронною поштою до суду надійшли пояснення заінтересованої особи Управління Державної міграційній службі України в Херсонській області, згідно яких управління просить при ухваленні судового рішення врахувати вимоги Закону України «Про громадянство України» та Порядку провадження по заявам і поданням з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Вказали, що при проведенні перевірки зокрема встановлено, що заявниця станом на 24.12.1991 року працювала у ВАТ «Херсонські комбайни».

В судове засідання представник заінтересованої особи - Управління Державної міграційній службі України в Херсонській області повторно не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, судова повістка своєчасно доставлена в електронний кабінет юридичної особи, його явка обов`язковою судом не визнавалася.

В судовому засіданні представник заявниці адвокат Карпенко Д.Л. підтримав заяву в повному обсязі та дав пояснення, аналогічним викладеним у заяві та просив встановити факт, що ОСОБА_1 постійно проживає в Україні.

Заявниця ОСОБА_1 пояснила, що народилася в у м.Херсоні, потім жила в Казахстані, повернулася до м.Херсон 06.11.1986 р., працювала санітаркою, потім на заводі Петровського. Паспорт у неї був громадянки СРСР, паспорт громадянки України не отримувала. Їй необхідно встановити факт для можливості довести її належність до громадянства України та отримати паспорт громадянки Українки. З 1986 року вона з м.Херсон не виїжджала, громадянства інших держав не має.

Суд, заслухавши пояснення представника заявниці та заявниці, вивчивши письмові пояснення представника УДМС України в Херсонській області, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

03.11.2023 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про втрату паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року до Суворовського відділу у м. Херсоні УДМС у Херсонській області, за результатами проведених перевірок складено висновок від 04.12.2023 щодо розгляду заяви за результатами якого особу, ОСОБА_1 встановлено, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. Листом № 6512- 318/6512-23 від 05.12.2023 заявницю повідомлено про відмову у видачі паспорта громадянина України на підставі п.п.1 п. 100 постанови КМУ від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», оскільки не встановлено належність до громадянства України.

Заінтересованою особою за результатами перевірок встановлено:

- за обліками Державного реєстру актів цивільного стану наявність актового запису про народження від 10.04.1967, складеного Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження особи: м. Херсон, Херсонська область, Україна;

- наявність актового запису про шлюб від 14.07.1989, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, у якому зазначено прізвище до шлюбу « ОСОБА_3 », після шлюбу ОСОБА_4 ;

- наявність актового запису про народження сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- за всіма наявними обліками ЄІАС УМП ДМС встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , оформленим 15.11.1989 Суворовським РВВС м. Херсона, у зв`язку зі зміною прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_6 », на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 14.07.1989 ВРАЦС Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні та паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 , виданого 09.06.1989 Комсомольським РВВС м. Херсона по зміні прізвища з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_3 »;

- за даними Реєстру територіальної громади відомчої інформаційної системи ДМС на офіційному веб-сайті ДМС станом на 14.02.2024 запитувана особа зареєстрованою або знятою з реєстрації місця проживання по Херсонській області не значиться

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 зазначила, що працювала з 1988 року на Херсонському заводі ім. Петровського та звільнилася в 1993 році.

В свою чергу УДМС у Херсонській області було направлено запити до КУ «Трудовий архів м.Херсона» Херсонської міської ради для підтвердження або спростування інформації щодо трудової діяльності відносно ОСОБА_1

08.04.2024 року за вхідним реєстраційним № 2195/1/6501-24 зареєстровано відповідь КУ «Трудовий архів м. Херсона» Херсонської міської ради в якій зазначено, що в архівному фонді ВАТ «Херсонські комбайни» «Трудовий архів м. Херсона» Херсонської міської ради знаходяться на зберіганні документи з особового складу (кадрових питань) та заробітної плати по ОСОБА_1 за період роботи з 18 квітня 1988 по 11 березня 1993 роки (в т.ч. станом на 24 серпня 1991 року). Згідно з архівною довідкою, в документах архівного фонду ВАТ «Херсонські комбайни» є:

- записка від 11 квітня 19988 року № 450 про прийняття на роботу ОСОБА_2 , таб. № НОМЕР_4 на посаду учня ливарника пластмаси з 18 квітня 1988 року;

- записка від 11 березня 1993 року № 214 про звільнення ливарника пластмаси 1 розряду ОСОБА_1 , таб. № НОМЕР_4 з 11 березня 1993 року за власним бажанням ст. 38 КЗпП України.

Свідок ОСОБА_8 , допитаний в судовому засіданні 10.04.2024 р. суду показав, що знає ОСОБА_9 з 1990 року, вони товаришували, разом ходили на рибалку. Станом на 24.08.1991 р. вона з чоловіком проживала в Херсоні по АДРЕСА_1 , він бував там у них в гостях, пізніше ОСОБА_10 переїхала на провулок ОСОБА_11 , на якому він живе.

З показань свідків ОСОБА_12 встановлено, що ОСОБА_9 вона знає з 1990 року, вона працювала з її чоловіком на заводі Петровського, жила вона з чоловіком та сином постійно в Херсоні станом на 24.12.1991 року.

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (03 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

У випадку повернення в Україну громадян України, які виїхали за межі держави після 24.08.1991р. та 13.11.1991р., набули іноземного громадянства, при цьому громадянство України не припинили, з огляду на положення ст. 25 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про громадянство України» у правових відносинах з Україною вони визнаються виключно громадянами України.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

В ході судового розгляду справи повністю знайшов підтвердження факт, що заявниця до 24.08.1991 року постійно проживала на території України, народилась у м. Херсоні, у період з 18 квітня 1988р. по 11 березня 1993 р. офіційно працювала у м. Херсоні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Таким чином, аналізуючи викладене суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню, а саме в частині встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В інші частині у встановленні факту проживання по теперішній час слід відмовити, оскільки заявником не доведено необхідність встановлення такого факту у порядку окремого провадження, а тому у цій частині вимоги необхідно відмовити.

За приписами ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.

Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.

Рішення в повному обсязі складено 24 квітня 2024 року.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про громадянство України», Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001, ст.ст.12,13,293,315-318,365 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП відсутнє, реєстрації не має, фактично проживає: АДРЕСА_2 ), заінтересована особа: Управління Державної міграційній службі України в Херсонській області (, адреса юридичної особи: м.Херсон, вул. Перекопська, 168) про встановлення факту проживання на території України задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Херсон, на території України станом на 24.08.1991 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяО. В. Ус