ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 вересня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2085/24

Головуючий у першій інстанції Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/965/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,-

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Єлецький Посад»,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Єлецький Посад" на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 травня 2024 року (проголошено об 11:26, повний текст складено 07.05.2024) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єлецький Посад" про стягнення коштів,-

У С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Єлецький Посад», в якому просив стягнути з відповідача на його користь 3805374,63 грн, з яких: 2 594 630 грн безпідставно набутих коштів, 217096,67 грн - 3% річних та 993 647,96 грн - інфляційних втрат, а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01.04.2021 між ним та відповідачем укладено попередній договір №231030, за умовами якого ТОВ «Єлецький Посад» зобов`язався укласти договір купівлі-продажу квартири, протягом 30 днів після введення будинку в експлуатацію та отримання всіх правовстановлюючих документів, а він зобов`язався купити зазначену квартиру в порядку та на умовах визначених у цьому договорі.

Зазначав, що на виконання умов договору він сплатив відповідачу грошові кошти у сумі 2 594 630 грн. Проте відповідач свої зобов`язання за попереднім договором не виконав, будинок не ввів в експлуатацію та не уклав з ним нотаріальний договір купівлі-продажу квартири.

Указував, що укладений між сторонами попередній договір №231030 від 01.04.2021 є нікчемним через недодержання під час його укладення вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, а тому грошові кошти, передані ним відповідачу підлягають поверненню.

Уважав, що має право вимагати стягнення 3% річних та інфляційних втрат у порядку ст. 625 ЦК України.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.05.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Єлецький Посад» про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Єлецький Посад» на користь ОСОБА_1 2 594 630 грн безпідставно набутих коштів, 993 647,96 грн інфляційних втрат, 217 096,67 грн - 3% річних, а всього 3 805 374,63 грн.

Стягнуто з ТОВ «Єлецький Посад» на користь ОСОБА_1 12 112 грн судового збору, 20 000 грн витрат на правничу допомогу, а всього 32 112 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Єлецький Посад» просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неврахування фактичних обставин справи.

За твердженням заявника договір №231030 від 01.04.2021 є діючим, сторонами не втрачена можливість нотаріального посвідчення вказаного договору, він не є попереднім договором купівлі-продажу об`єкту нерухомості, а фактично є змішаною формою правочину, з огляду на що до укладеного між ТОВ «Єлецький Посад» та позивачем договору не могли бути застосовані наслідки недійсності правочину.

Уважає безпідставним застосування судом до спірних правовідносин відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, та нарахування до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки згідно з п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення; установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що недійсність попереднього договору від 01.04.2021 №231030 встановлена ч. 1 ст. 220 ЦК України, тому такий правочин є нікчемним, а відповідач набув грошові кошти без достатньої правової підстави.

Посилається на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22, відповідно до якого пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не застосовується до правовідносин з повернення безпідставно набутого майна.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Давиденка В.І., який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти у розмірі 2 594 630 грн, що передані позивачем відповідачу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомості від 01.04.2021, який в силу закону є нікчемним та не створює юридичних наслідків, підлягають поверненню ОСОБА_1 на підставі ст. 1212 ЦК України.

Зваживши на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів, яке виникло на підставі ст. 1212 ЦК України, суд констатував наявність підстав для нарахування 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ТОВ «Єлецький Посад» є організація будівництва будівель (а.с.29-30).

01.04.2021 між ТОВ «Єлецький Посад» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено попередній договір №231030 (а.с. 11-15), відповідно до п. 1.1. якого сторони домовилися, що за цим договором продавець зобов`язується укласти договір купівлі-продажу квартири, протягом 30 днів після введення будинку в експлуатацію та отримання всіх правовстановлюючих документів, а покупець зобов`язується купити зазначену квартиру в порядку та на умовах зазначених в цьому договорі.

Відповідно до п. 1.2. попереднього договору орієнтовна дата введення будинку в експлуатацію І квартал 2022 року. Запланований термін введення будинку в експлуатацію, за наявності об`єктивних обставин, може бути змінено, що не є порушенням зобов`язань з боку продавця.

Згідно з п. 2.1. попереднього договору основний договір має бути нотаріально посвідчений. Вартість нотаріальних послуг покладається на покупця.

Сторони погодили вартість 1 кв.м загальної площі, виходячи із проектного планування, яка становить 23 000 грн з ПДВ. Всього загальна вартість квартири становить 2 594 630 грн з ПДВ (п. 2.3. попереднього договору).

Відповідно до п. 3.1. попереднього договору покупець зобов`язується здійснити оплату узгоджену в п. 2.3. договору під час підписання даного договору у слідуючому порядку: перший внесок 50% , що становить 1 297 315 грн з ПДВ під час підписання договору; а залишкову вартість, що становить 1 297 315 грн з ПДВ протягом трьох місяців від дати підписання договору.

Згідно з п. 7.7. попереднього договору сторони погодили, що у відповідності до ст. 205, 207, 209 ЦК України продавець та покупець укладають даний попередній договір у простій письмовій формі та заперечення з цього приводу відсутні.

Технічна специфікація квартири наведена в додатку №1 до попереднього договору №231030 від 01.04.2021, план типового поверху, на якому знаходиться квартира, наведена в додатку №2 до попереднього договору №231030 від 01.04.2021, що є невід`ємними частинами договору (а.с.16-17).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №17 від 01.04.2021 ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Єлецький Посад» на підставі попереднього договору №231030 від 01.04.2021 1 249 650 грн (а.с. 18).

З квитанції до прибуткового касового ордеру №45 від 29.06.2021 вбачається, що ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Єлецький Посад» на підставі попереднього договору №231030 від 01.04.2021 600 000 грн (а.с. 19).

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №47 від 02.07.2021 ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Єлецький Посад» на підставі попереднього договору №231030 від 01.04.2021 744 980 грн (а.с. 20).

У позовній заяві позивачем наведено розрахунок, за яким загальний розмір інфляційних втрат за період з квітня 2021 року по січень 2024 року становить 993 647,96 грн; 3% річних за період з 02.04.2021 до 01.03.2024 становлять 217 096,67 грн.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За приписами частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (частина перша статті 635 ЦК України).

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

За положеннями ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Так, до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином застосовуються положення глави 83 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави).

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2022 року у справі №127/13491/21-ц.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

У особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти, згідно зі статтею 1212 ЦПК України, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна.

Встановлено, що позивач (на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.04.2021, який не був посвідчений нотаріально) передав відповідачу грошові кошти у розмірі 2 594 630 грн.

Оскільки угода (попередній договір) від 01.04.2021 є нікчемною в силу вимог закону, то відсутні підстави вважати наявність між сторонами договірних правовідносин. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №947/26577/19.

Сторонами у справі не оспорюється факт передачі ОСОБА_1 2594630 грн ТОВ «Єлецький Посад».

У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Положення частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №357/8975/20.

Встановлено, що спірні правовідносини не є договірними, тому заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги правильно вирішені судом відповідно до статті 1212 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Єлецький Посад» про стягнення коштів (2 594 630 грн), переданих за нікчемним правочином, підлягають задоволенню відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те що між сторонами укладено змішаний договір, в тому числі договір про наміри та підряд, не заслуговують на увагу. Так, договір про намір і є попереднім договором, а доказів укладення договору підряду матеріали справи не містять. Зі змісту пункту 1.1. укладеного між сторонами договору вбачається, що сторони зобов`язались укласти в майбутньому саме договір купівлі-продажу квартири.

Посилання відповідача на можливість нотаріального посвідчення вже укладеного попереднього договору у разі бажання будь-якої зі сторін, не може свідчити про дотримання сторонами в момент укладення попереднього договору купівлі-продажу №231030 від 01.04.2021 вимог закону щодо його нотаріального посвідчення.

Так само, не береться до уваги і п. 7.7 попереднього договору, де сторони погодили, що у відповідності до ст. 205, 207, 209 ЦК України продавець та покупець укладають даний попередній договір у простій письмовій формі та заперечення з цього приводу відсутні, адже ст. 657 ЦК України містить імперативний припис про те, що договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2 594 630 грн на підставі ст.1212 ЦК України.

Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

За змістом ст. 509, 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Отже, дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, а також у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №908/2552/17.

Апеляційний суд установив, що у зв`язку з отриманням ТОВ «Єлецький Посад» від ОСОБА_1 коштів за нікчемним договором у відповідача виник обов`язок негайно, тобто у момент отримання повернути їх позивачеві. ТОВ «Єлецький Посад» кошти негайно не повернув, а тому у ОСОБА_1 виникло право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів, яке виникло на підставі ст. 1212 ЦК України, а відтак наявні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Щодо періоду, за який підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати

Глава 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» знаходиться в підрозділі 2 «Недоговірні зобов`язання» розділу 3 «Окремі види зобов`язань», який входить до книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Згідно із ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З наведених норм убачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому.

Означене недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала.

У даній справі судом встановлено, що грошові кошти в загальній сумі 2594630 грн були перераховані позивачем на користь відповідача поза межами їхніх договірних відносин та були безпідставно отримані відповідачем трьома траншами 02.04.2021 - 1 249 650 грн, 29.06.2021 600 000 грн, 02.07.2021 744 980 грн, внаслідок чого у відповідача виник обов`язок їх повернути згідно з нормами статті 1212 ЦК України.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.

У статті 1212 ЦК України врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). З моменту безпідставного набуття такого майна або моменту, коли підстава його набуття відпала, утримання особою такого майна не є правомірним. Тому зобов`язання з повернення потерпілому такого майна особа повинна виконати відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави набуття цього майна.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з тим, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат у даному випадку проводиться за періоди:

- з 02.04.2021 по 29.06.2021 на розмір заборгованості 1 249 650 грн;

- з 30.06.2021 по 02.07.2021 на розмір заборгованості 1 849 650 грн;

- з 03.07.2021 по 01.03.2024 на розмір заборгованості 2 594 630 грн.

Згідно із проведеним судом розрахунком, який неоспорений відповідачем і з яким погоджується суд апеляційної інстанції, загальна сума 3% річних становить 217 096,67 грн, а сума інфляційних втрат 993 647,96 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та уважає, що не заслуговують на увагу посилання відповідача на п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Так, Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22 зазначив, що тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

- в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

- в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

- у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Колегія суддів зауважує, що правовідносини у даній справі не пов`язані з наданням позики чи кредиту, а тому, як правильно зазначив суд першої інстанції, на них не поширюється дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційна скарга ТОВ «Єлецький Посад» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 травня 2024 року - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Єлецький Посад" залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст складено 04 вересня 2024 року.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко