ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 644/1585/23
Номер провадження 22-ц/818/403/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В., Яцина В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2023 року в складі судді Саркісян О.А. у справі № 644/1585/23 за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 12 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №840/1-27/16/3/7-349. Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

12 серпня 2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. Рішенням № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариства «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором. У зв`язку з невиконанням боржником свого обов`язку по сплаті кредиту, у кредитора виникло право звернутись до суду з позовом. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 15 листопада 2010 року по справі № 1023/10 задоволений позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з відповідача на користь позивача - ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-349 від 12 грудня 2007 року в загальному розмірі 219 313 грн 89 коп. В результаті невиконання умов договору у відповідача виникла заборгованість, розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 12 січня 2023 року становить 81 597,67 грн, та складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість у розмірі 12 849,48 грн; суми заборгованості за інфляційними втратами на кредитну заборгованість у розмірі 68 748,19 грн. Посилаючись на вказані обставини АТ «Сенс Банк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-349 від 12 грудня 2007 року в розмірі 81 597 грн 67 коп та судові витрати.

11 вересня 2023 року адвокат Летючий В.П., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , подав пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Пояснення мотивовані тим, що підставою для нарахування вказаний санкцій зазначається сума боргу в загальному розмірі 219 313,89 грн, згідно рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 15 листопада 2010 року. Разом з тим у 2012 році позивачем було звернуто стягнення на заставне майно за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-349 від 12 грудня 2007 року автомобіль марки SSANG YONG REXNTON RX 270.

30 листопада 2012 року відбулись торги з продажу заставного майна вищевказаного автомобіля. 12 грудня 2012 року головний державний виконавець Орджонікідзевського ВДВС Харківського міського управління юстиції Аль-Халябі Л.Ф. склала акт про реалізацію арештованого рухомого майна та винесла постанову про зняття з обліку транспортного засобу. Кошти, отримані від реалізації заставленого майна, мали бути направлені на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. Проте, зазначені обставини в позові не вказуються, однак позивачем до позову додана ухвала Орджонікідзевського райсуду м. Харкова від 25 лютого 2016 року, якою провадження по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-349 від 12 грудня 2007 року було закрито, в зв`язку із зверненням стягнення на заставлене майно. Зміст позовної заяви та розрахунку не узгоджуються між собою.

17 жовтня 2023 року адвокат Летючий В.П., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 подав додаткові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Додаткові пояснення мотивовані тим, що позивачем заявлені вимоги до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов`язання та інфляційних витрат згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-349 від 12 грудня 2007 року без заявлення вимоги про стягнення заборгованості. Позивачем у 2012 році було звернуто стягнення на заставлене майно, отже, строк виконання зобов`язань відповідача по кредитному договору було змінено, в зв`язку з чим перебіг позовної давності щодо стягнення основної заборгованості розпочався з дня здійснення стягнення на заставне майно. Таким чином, позивач намагається стягнути річні за прострочення виконання зобов`язання та інфляційні витрати за задавненою вимогою, що суперечить позиції Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2023 року позовні вимоги АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-349 від 12 грудня 2007 року в розмірі 81 597 грн 67 коп, яка складається з: суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 12 849 грн 48 коп, суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 68 748 грн 19 коп та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-349 від 12 грудня 2007 року, відповідно до якого було надано кредит строком до 10 грудня 2014 року. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Таким чином, з ухваленням судом рішення про стягнення з відповідачів боргу за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-349 від 12 грудня 2007 року, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та фактичного виконання ним грошового зобов`язання не відбулось. Позичальнику ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 направлявся лист за підписом представника АТ «Сенс Банк», з вимогою від позичальника за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-349 від 12 грудня 2007 року з пропозицією у тридцятиденний строк сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом та нараховану неустойку в загальному розмірі 81 597, 67 грн. Заборгованість перед АТ «Сенс Банк» відповідачем не погашена. Відтак, кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.

20 листопада 2023 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не вклався в загальний строк позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України, з дня звернення з вищезазначеним позовом. Позивачем у 2012 році було звернуто стягнення на заставлене майно, отже, строк виконання зобов`язань відповідача по кредитному договору було змінено, в зв`язку з чим перебіг позовної давності щодо стягнення основної заборгованості розпочався з дня здійснення стягнення на заставне майно. Таким чином позивач намагається стягнути річні за прострочення виконання зобов`язання та інфляційні втрати за задавненою вимогою, що суперечить позиції Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20. У зв`язку з чим вважає, що позов задоволенню не підлягає.

АТ «Сенс Банк»рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Загальних Зборів Акціонерів від 09 березня 2010 року вирішено змінити тип акціонерного товариства на Публічне акціонерне товариство та змінити найменування (назву) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Згідно рішення № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року (а.с.33).

12 серпня 2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції (а.с.28-29).

30 листопада 2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (а.с.26).

Як вбачається з матеріалів справи, що 12 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 укладений договір № 840/1-27/16/3/7-349 на купівлю автотранспортних засобів (далі кредитний договір) (а.с.6-9).

Відповідно до умов кредитного договору Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру у використання грошові кошти у сумі 170 100,00 грн зі сплатою 11,6 % річних (п.1.1), з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 10 грудня 2014 року (п.1.1.2) (а.с.6).

Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля SSANG YONG REXTON RX270, рік випуску 2007, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований ВРЕР №1 ГУМВС України в Харківській області 11 грудня 2007 року, що належить позичальнику на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 , виданого ВРЕР №1 ГУМВС України в Харківській області 11 грудня 2007 року, надалі «Транспортний засіб», згідно з договором купівлі-продажу автомобіля № 02/S-07 від 11 грудня 2007 року, укладеним з 1П «АІС-Харків».

Відповідно до п.1.3 кредитного договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, сторони укладають:

1.3.1. з позичальником укладається Договір застави № 840/5-27/16/10/7-602 від 12 грудня 2007 року транспортного засобу визначеного п.1.2 цього договору, заставною вартістю 189 000,00 (сто вісімдесят дев`ять грн 00 коп) грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, у позивача виникло право на стягнення заборгованості за кредитним договором. Тому на виконання п.6.2 позивач звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-349 від 12 грудня 2007 року.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 15 листопада 2010 року по справі №1023/10 було задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-349 від 12 грудня 2007 року в загальному розмірі 219 313 грн 89 коп.

Як вбачається з копії акту головного державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Аль-Халябі Л.Р. від 12 грудня 2012 року, належний відповідачу ОСОБА_1 заставний транспортний засіб автомобіль марки SSANG YONG моделі REXTON RX270, державний номерний знак НОМЕР_3 , був проданий на торгах на виконання виконавчого листа № 6-2525, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 223 990 грн 46 коп. (а.с.56).

У відповідності з вимогами ст. ст. 1, 3, 12-16 Закону України «Про заставу» (в редакції на час укладення кредитного договору) застава - це спосіб забезпечення зобов`язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає в силу договору чи закону. Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

У договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. (Частина 1 статті 12 в редакції Законів N583/97-ВР від 21 жовтня 97 року, N1255-IV ( 1255-15 ) від 18 листопада 2003 року).

Договір застави повинен бути укладений в письмовій формі. Застава рухомого майна може бути зареєстрована відповідно до закону. Право застави виникає з моменту укладення договору застави. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

Статтею 19 Закону України «Про заставу» (далі Закону) визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2016 року провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито. Ухвала мотивована тим, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 15 листопада 2010 року по справі № 1023/10 було задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-349 від 12 грудня 2007 року в загальному розмірі 219 313 грн 89 коп. На підставі зазначеного рішення третейського суду Дніпропетровським районним судом м. Києва від 27 травня 2011 року по справі № 6-2525/11 була постановлена ухвала про видачу виконавчого листа. Згідно акту головного державного виконавця від 12 грудня 2012 року належний відповідачу заставний транспортний засіб автомобіль марки SSANG YONG REXTON RX270, державний номерний знак НОМЕР_3 , був проданий на торгах на виконання зазначеного виконавчого листа № 6-2525, виданого Дніпропетровським районним судом м. Києва про стягнення ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанка» заборгованості за кредитним договором у розмірі 223 990 грн 46 коп. На підставі п. 5 ч. 1 ст. 205 ЦПК України провадження в справі було закрито.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України).

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути в загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина 5 статті 82 ЦПК України).

27 березня 2023 року АТ «Сенс Банк» звернулось до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, розрахованої на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-349 від 12 грудня 2007 року, в розмірі 81597 грн 67 коп та судових витрат.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку в зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 (ідент. код. НОМЕР_5 ) кредитної заборгованості за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-349 від 12 грудня 2007 року за період з 13 січня 2020 року по 12 січня 2023 року: 3 % річних на підставі ст.625 ЦК на суму заборгованості згідно рішення суду становлять 12 849,48 грн, інфляційні втрати на підставі ст.625 ЦК на суму заборгованості згідно рішення суду становлять 68 748,19 грн (а.с.14).

Акціонерним товариством «Сенс Банк» направлялась на ім`я ОСОБА_1 вимога про сплату заборгованості на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 81 597,67 грн (а.с.11-13).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2023 року позовні вимоги АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість, розраховану на підставі ч. 2 ст.625 ЦК України та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-349 від 12 грудня 2007 року, в розмірі 81 597 грн. 67 коп., яка складається з: суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 12849 грн. 48 коп., суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 68 748 грн 19 коп та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684 грн.

Колегія суддів апеляційного суду із висновками суду першої інстанції не може погодитися з наступних мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, No 15123/03, § 45, €CII, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Відповідно до усталеної практики постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 встановлено, що розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм. Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку відповідно до правової позиції у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц .

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц зазначено, що «в постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 3-1522гс16 зроблено висновок, що «зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК), а тому 12 квітня 2016 року (дата здійснення розрахунку за виконані роботи) і є датою, коли зобов`язання припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу - помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України». У справі № 3-1522г16 між сторонами не існувало натурального зобов`язання і тому висновок у справі N 3-1522c16 не може бути застосований у справі, що переглядається. У справі, що переглядається ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути з відповідача 3 % річних від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 04 червня 2014 року по 22 жовтня 2015 року. Оскільки рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2015 року, було відмовлено в задоволенні позову АТ «Родовід Банк» до ОСОБА 4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 грудня 2006 року № 15.3/СЖ-229.06.2 у зв`язку з пропуском позовної давності, то 3 % річних у справі, що переглядається, були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні».

Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (частина 1 статті 267 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (стаття 625 ЦК України).

Не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності (пункт 4 частини 1 статті 602 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності свідчить, що: натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності. Законодавець в пункті 4 частини 1 статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке по своїй суті є замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в пункті 4 частини 1 статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності.

Аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до спору строку позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги.

Приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги або без пред`явлення рішення до примусового виконання у відповідний строк, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

АТ «Сенс Банк» просило стягнути з Відповідача 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 13 січня 2020 року по 12 січня 2023 року.

Як зазначено вище, банк реалізував своє право на дострокове погашення кредиту шляхом реалізації заставного майна, яке було продано 30 листопада 2012 року, ціна продажу 101 332,00 грн (а.с.56).

Крім того, виходячи з вищевикладеного, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги, що 3 % річних та інфляційні витрати нараховані на задавнену вимогу, оскільки строк виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору № 840/1-27/16/3/7-349 від 12 грудня 2007 року було змінено 30 листопада 2012 року шляхом звернення стягнення на заставне майно, в зв`язку з чим перебіг позовної давності щодо стягнення основної заборгованості розпочався з наступної дати після реалізації автомобіля та надходження грошових коштів, тобто з 01 грудня 2012 року у банка розпочався строк позовної давності для пред`явлення вимог про стягнення непогашених грошових коштів, який сплив 01 грудня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Сенс Банк» позову про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) до ОСОБА_1 не пред`явило.

Як вбачається з встановлених обставин, 3% річних та інфляційні втрати були нараховані позивачем на вимогу, яка на даний час існує в натуральному зобов`язанні, в зв`язку з чим суд першої інстанції повинен був відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

За таких обставин, нарахування АТ «Сенс Банк» 3% річних та інфляційних втрат без пред`явлення вимоги щодо стягнення основної суми заборгованості (тобто за наявності задавненого зобов`язання) є неможливим, а отже у задоволенні позову слід відмовити. Даний висновок апеляційного суду зумовлений тим, що з огляду на приписи законодавства України та усталеної судової практики, нарахування 3% річних та інфляційних втрат кредитором можливо лише за наявності в нього права стягнення такої заборгованості в примусовому порядку. За інших обставин, проведення таких дій породжує дисбаланс сторін у правовідношенні та призводить до можливості кредитора здійснювати нарахування у порядку ст.625 ЦК України безкінечну кількість разів, у той час коли боржник не матиме законної можливості захистити власні права та інтереси, а отже займатиме гірше правове становище та стане більш уразливою стороною таких правовідносин. Зазначений перебіг подій, з огляду на положення ЦК України, є неприпустимим та протиправним.

За положеннями частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20, судова колегія вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги та такими, що підлягають задоволенню.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Слід зважати, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. При цьому слід зважати, що рівність учасників процесу встановлюються не обмежено в конкретному судовому процесі, а стосовно всіх суб`єктів, які звернулися до суду за захистом своїх прав. Рівність має забезпечуватися навіть в окремих непов`язаних судових провадженнях.

Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при дослідженні доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані.

Рішенням у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23 травня 1993 року ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява №12952/87 від 23 травня 1993 року).

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №18390/91 від 09 грудня 1994 року).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява №37801/97 від 01 липня 2003 року).

Колегія суддів зазначає, що за наведених вище обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження при перегляді справи апеляційним судом, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у задоволенні поданого позову слід відмовити в повному обсязі.

За таких обставин, враховуючи, що позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги, суд вважає, що в позові АТ «Сенс банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України необхідно відмовити.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про залишення позову АТ «Сенс Банк» без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 3022,80 грн, що документально підтверджено оригіналом квитанції про сплату №0817-2684-4074-8195 від 20 листопада 2023 року (а.с.84).

На підставі норм статті 141 ЦПК України з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 3022,80 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір в розмірі 3022 (три тисячі двадцять дві) грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина