Справа № 161/7845/23 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С.
Провадження № 22-ц/802/427/24 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги по теплопостачанню за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року Державне комунальне підприємство (далі ДКП) «Луцьктепло» звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 24 вересня 2013 року № 577-1 є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку Волинської області.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами послуг по теплопостачанню: централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються ДКП «Луцьктепло».

Однак відповідачі свого обов`язку по оплаті житлово-комунальних послуг належним чином не виконували, внаслідок чого станом на 01 квітня 2023 року за їх особовим рахунком утворилась заборгованість за надані послуги по теплопостачанню у розмірі 29 320 грн 02 коп.

Ураховуючи наведене, ДКП «Луцьктепло» зменшивши розмір позовних вимог, просило суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з січня 2019 року по березень 2023 року у розмірі 26 465 грн 01 коп. та понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2023 року позов ДКП «Луцьктепло» задоволено.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2023 року заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду задоволено, заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2023 року скасовано, справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2024 року провадження у справі в частині позовних вимог ДКП «Луцьктепло» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги по теплопостачанню закрито.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2024 року позов ДКП «Луцьктепло» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ДКП «Луцьктепло» заборгованість за надані послуги по теплопостачанню у розмірі 26 465 грн 01 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його в частині стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подавав.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 24 квітня 2024 року - дата складення повного судового рішення.

Оскільки рішення суду оскаржується представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 лише в частині задоволення позовної вимоги ДКП «Луцьктепло» про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води у розмірі 11 858 грн 31 коп., тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 24 вересня 2013 року № 577-1 позивача ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку Волинської області.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , та є споживачами послуг, які надає позивач ДКП «Луцьктепло» за вказаною адресою (а.с.10, 18, 19).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданого ДКП «Луцьктепло» до заяви про зменшення розміру позовних вимог, у відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перед позивачем станом на 01 квітня 2023 року за надані послуги з постачання гарячої води існує заборгованість у розмірі 11 858 грн 31 коп. (а.с.99).

Між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з постачання теплової енергії і гарячої води, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», Цивільним кодексом України (далі ЦК України), а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі - Правила).

Так Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» зобов`язує споживачів проводити повірку лічильників не пізніше закінчення терміну міжповірочного інтервалу, встановленого для даного лічильника.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Частиною ч. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» визначено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, передбаченого Правилами надання послуги з постачання гарячої води, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182, обслуговування (огляд, опломбування/розпломбування, періодична повірка, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) та заміна вузлів розподільного обліку (вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів) здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку.

Як встановлено судом, відповідачі повірку лічильника гарячої води, який є їх власністю, до закінчення терміну міжповірочного інтервалу, зазначеного у паспортах лічильників або у свідоцтвах про повірку законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, не проведено.

З огляду на вказану обставину, з 01 грудня 2021 року нарахування за фактично спожиту гарячу воду по особовому рахунку проводилися відповідно до затвердженої рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 28 липня 2005 № 233 норми споживання 3,6504 м куб. в місяць на 1 особу, з врахуванням кількості зареєстрованих осіб та періодів надання послуги, тому станом вже на 01 січня 2023 року по особовому рахунку зафіксована заборгованість за гарячу воду в сумі 18 217 грн 77 коп.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Стаття 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Таким чином, обов`язок по сплаті комунальних послуг покладається не лише на власника квартири, а також на членів сім`ї власника, які проживають разом з власником або ж з ним зареєстровані.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

При цьому, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг; у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води; розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем.

Частиною 2 вказаної статті визначено обов`язки індивідуальних споживачів, зокрема: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №14-280цс18.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Водночас як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг за надані послуги з постачання гарячої води не виконували, повірку приладу обліку гарячої води до закінчення терміну міжповірочного інтервалу, зазначеного у паспортах лічильників або у свідоцтвах про повірку законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, не провели, внаслідок чого у них за період з 01 січня 2019 року по березень 2023 року виникла заборгованість за надані послуги з постачання гарячої води у розмірі 11 858 грн 31 коп.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували проведення відповідачами метрологічної повірки приладу обліку гарячої води, а тому нарахування за фактичну спожиту гарячу воду позивачем обґрунтовано з 01 грудня 2021 року проводилося відповідно до затвердженої рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 28 липня 2005 № 233 норми споживання в місяць на 1 особу, з врахуванням кількості зареєстрованих осіб та періодів надання послуги, діючих тарифів. Крім цього, як вбачається з відповіді ДКП «Луцьктпело» від 21 червня 2023 року на звернення ОСОБА_3 , міжповірочний інтервал лічильника гарячої води № 457660, який становить 4 роки, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 18 листопада 2020 року закінчився. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що вказаний прилад обліку гарячої води, за період коли відповідачам нарахована заборгованість, пройшов відповідну повірку. Із вказаною відповіді також слідує, що відповідачі ігнорували попередження про необхідність проведення метрологічної повірки лічильника гарячої води, внаслідок чого підприємство провело нарахування плати за послугу з постачання гарячої води з 01 грудня 2021 року за нормою споживання, діючим тарифом та кількістю зареєстрованих осіб у квартирі. На спростування вказаних обставин стороною відповідача жодних доказів не надано.

З огляду на це, не заслуговують на увагу також додані представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 як до матеріалів справи, так і до апеляційної скарги власні розрахунки заборгованості за спожиту гарячу воду, оскільки вони фактично ґрунтуються на показниках лічильника гарячої води, який не пройшов передбаченої законом метрологічної періодичної повірки.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого та правильного висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 11 858 грн 31 коп. заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування у зазначеній частині відсутні.

Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2024 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: