Справа № 459/3415/17 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/102/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря Цьони С.Ю.

з участю: представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив: визнати протиправними дії державного виконавця Червоноградського ВДВС у Львівській області Павлюк Юлії Іванівни про повернення йому з повідомленням від 20.10.2023 р. без прийняття до виконання виконавчого листа від 26.06.2019 р. у справі № 459/3415/17 про знесення самочинної прибудови до будинку позивачем за рахунок відповідача з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на її знесення із звільненням нею цієї прибудови перед знесенням від наявних у ній належних їй речей; зобов?язати Червоноградський ВДВС у Львівській області - державного виконавця Павлюк Юлію Іванівну примусово виконати рішення Червоноградського міського суду від 18.09.2018 року.

На обґрунтування скарги посилався на те, що 26.06.2019 року Червоноградським міським судом Львівської області видано виконавчий лист № 459/3415/17 про знесення стягувачем - ОСОБА_3 самочинної прибудови до будинку по АДРЕСА_1 , розміром 7, 59 * 6,50 м, що складається з однієї житлової кімнати площею 20,8 м2, кухні площею 7,5 м., суміщеного санвузла площею 3,2 м2, трьох коридорів площею: 2,7м2, 7,0 м2, 3,8 м2, із звільненням перед цим самочинної прибудови відповідачем від речей, які їй належать, та передачею відповідачці будівельних матеріалів з відшкодуванням підтверджених витрат на її знесення за рахунок відповідачки ОСОБА_4 . 05.04.2021 року стягувач у справі ОСОБА_3 помер, спадкоємцем якого є заявник. У зв?язку з цим постановою Львівського апеляційного суду від 24.05.2022 року замінено сторону стягувача у справі № 459/3415/17 з ОСОБА_3 на заявника. Ухвалою Червоноградського міського суду від 02.03.2023 йому поновлено строк для пред`явлення до виконання цього виконавчого листа № 459/3415/17, виданого Червоноградським міським судом Львівської області 26.06.2019 року. 18.10.2023 року вказаний вище виконавчий лист надіслано у виконавчу службу. Проте, повідомленням від 20.10.2023 року державний виконавець Червоноградського ВДВС у Львівській області Павлюк Ю. І. повернула йому цей виконавчий документ без прийняття його до виконання. Вважає, що таке повернення виконавчого листа здійснено з порушенням закону, в користь боржника ОСОБА_4 , оскільки підстав для неприйняття до виконання цього виконавчого документа та повернення його немає, а відтак діяння цього державного виконавця протиправні.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2023 року визнано неправомірним повернення виконавчого листа № 459/3415/17 від 26.06.2019 стягувачу згідно з повідомленням від 20.10.2023 року.

Зобов`язано державного виконавця Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлюк Ю.І. примусово виконати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18.09.2018 року у справі № 459/3415/17.

Вказану ухвалу суду оскаржив Червоноградський відділ державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Вважає, що ухвалу суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що згідно з реквізитами сторін виконавчого листа №459/3415/17 виданого Червоноградським міським судом Львівської області 26.06.2019 року встановлено, що ОСОБА_3 є стягувачем. Відповідно до ст.. 15 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична особа, юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Таким чином Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення до стягувача.

Суть доводів зводиться до неможливості виконання виконавчого листа, оскільки такий виходячи з положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» є незрозумілим та не передбачає заходів примусового виконання рішень, передбачених ст. 10 зазначеного Закону.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таку слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду відповідає зазначеним вимогам.

Визнаючи неправомірним повернення виконавчого листа та зобов`язуючи примусово виконати рішення, суд першої інстанції виходив з того, що повертаючи виконавчий документ стягувачу, державний виконавець дійшла помилкового висновку про те, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Судом та матеріалами справи встановлено, що Червоноградським міським судом Львівської області 26.06.2019 видано виконавчий лист у справі № 459/3415/17, згідно з яким суд вирішив (присудив): ОСОБА_3 знести самочинну прибудову до будинку АДРЕСА_1 , розміром 7,59 м х 6,50 м, що складається з однієї житлової кімнати площею - 20,8 м2, кухні площею 7,5 м2, суміщеного санвузла площею 3,2 м2 та трьох коридорів площею: 2,7 м2, 7,0 м2; 3,8 м2, звільнивши перед тим самочинну прибудову від речей, які належать відповідачці ОСОБА_4 , та передачею відповідачці будівельних матеріалів самочинної прибудови, з відшкодуванням йому підтверджених витрат на її знесення за рахунок відповідачки ОСОБА_4

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_3 , а саме земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 24.05.2022 замінено стягувача ОСОБА_3 на правонаступника ОСОБА_2 у справі № 459/3415/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Червоноградська міська рада Львівської області про знесення самочинної прибудови до будинку позивача за рахунок відповідача з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на її знесення.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області суду від 02.03.2023 ОСОБА_2 поновлено строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 459/3415/17 виданого 26.06.2019 Червоноградським міським судом Львівської області.

Відповідно до повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 20.10.2023 державним виконавцем Павлюк Ю.І. повернуто виконавчий лист № 459/3415/17, виданий 26.06.2019 без прийняття до виконання. Зазначено, що такий не може бути прийнятий до виконання, оскільки резолютивна частина вищевказаного виконавчого документа не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення відповідно до вимог п. 7 ч. 4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження». Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягував, а також визначається, у який спосіб необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Право на звернення зі скаргою до суду в рамках виконання судового рішення у цивільній справі регламентовано ст. 447 ЦПК України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

У пункті 7 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення.

Визначаючи, чи судове рішення (щодо вирішення спору по суті) підлягає примусовому виконанню, суди мають враховувати, що, за загальним правилом, примусовому виконанню підлягають усі судові рішення, які неможливо виконати без застосування заходів примусового виконання у виконавчому провадженні, зокрема, якщо боржник відмовляється добровільно виконати рішення суду на користь стягувача і поза межами виконавчого провадження в інший спосіб та порядок стягувач не може виконати таке рішення суду.

В оцінці того, якому саме заходу примусового виконання відповідає зміст зверненого до виконання рішення суду, суду потрібно враховувати його суть та зміст.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист був виданий на виконання рішення суду, яким вирішено знести самочинну прибудову до будинку з відшкодуванням підтверджених витрат на її знесення за рахунок відповідачки.

Належним та повним виконанням такого рішення суду буде досягнення остаточної правової мети звернення особи за судовим захистом з позовом, який суд задовольнив, ухваливши відповідне рішення, - про знесення самочинної прибудови з відшкодуванням підтверджених витрат.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тому, що повертаючи виконавчий документ стягувачу, державний виконавець дійшла помилкового висновку про те, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, оскільки зміст виконавчого листа передбачає, зокрема, обов`язок ОСОБА_4 відшкодувати ОСОБА_3 підтверджені витрати на знесення самочинної прибудови.

Під час розгляду скарг на рішення (повідомлення) державного/приватного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що виконавчий документ не передбачає вжиття заходів примусового виконання рішень, суд у кожній справі має виходити з конкретних обставин, зокрема, з`ясовувати, чи покладається на боржника обов`язок вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, передати майно стягувачу, сплатити грошові кошти тощо.

Подібні висновки Верховний Суд сформулював у постанові від 27.06.2022 у справі № 356/177/18 та у постанові від 09.08.2023 у справі № 439/1475/18, які є обов`язковими для врахування судами на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Разом з цим, частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження визначено, що виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Обов`язком державного/приватного виконавця є вжиття всіх передбачених законом заходів для виконання судового рішення. Якщо державному/приватному виконавцю не зрозуміле рішення, порядок його виконання, тоді виконавець не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про роз`яснення рішення суду, про встановлення порядку виконання рішення тощо.

Повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання в даному випадку є необґрунтованим.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали суду першої інстанції

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - залишити без задоволення.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22.04.2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.