Справа № 577/2148/24
Провадження № 2-о/577/171/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Кравченка В.О.

за участю секретаря

судового засідання Степаненко Л.В.

заявника ОСОБА_1

представника Конотопського РВП Ріпа В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Конотопський РВП ГУНП в Сумській області, ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 просить видати обмежувальний припис стосовно колишнього чоловіка ОСОБА_2 строком на шість місяців визначивши тимчасове обмеження у виді заборони в будь-який спосіб контактувати з нею.

На обґрунтування вимог вказала, що проживає за однією адресою з колишнім чоловіком ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 . Останній вчиняє відносно неї домашнє насильство, а саме умисні дії економічного, психологічного та фізичного характеру, зокрема вигоняє з будинку, перешкоджає користуватися сараєм, забороняє використовувати електрику, нецензурно висловлюється та ображає людську гідність, застосовує фізичну силу хватаючи за грудки і штовхаючи, чим завдає шкоди психічному здоров`ю з приводу чого вона неодноразово зверталася до співробітників поліції, які складали відповідні протоколи відносно кривдника. Також стверджує, що ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адмінвідповідальності, передбаченої ст. 173-2 КУпАП, тобто за вчинення відносно неї домашнього насильства. Проте, належних висновків кривдником не зроблено і на даний час неправомірні дії продовжуються, в останнє на передодні звернення до суду із розглядуваною заявою шляхом перешкод зайти до будинку, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до поліції в черговий раз. І тільки втручання правоохоронного органу допомогло уникнути ночівки на вулиці.

Відтак вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства, що і стало підставою для звернення до суду із даною заявою про видання обмежувального припису.

Заінтересовані особи:

- представник Конотопського РВП Ріпа В.І. підтримавши вимоги звернула увагу суду на те, що ОСОБА_2 вже тривалий час перебуває на профілактичному обліку у відділі провенції за вчинення домашнього насильства. Тільки за 2023 рік тричі притягувався до відповідальності за ст. 172-2 КУпАП, а 13.10.2023 року був винесений відносно ОСОБА_2 терміновий заборонений припис (заборонено спілкуватися з ОСОБА_1 ). Проте, належних висновків кривдник не зробив, що і обумовило підтримання розглядуваного звернення;

- ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. З урахуванням встановлених законодавцем скорочених строків розгляду справ даної категорії (ч.2 ст.350-5 ЦПК України) про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений за допомогою телефонного зв`язку, тобто належним чином.

Відповідно до приписів частин 1, 2 статті 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши представлені докази суд дійшов такого висновку.

Розділом IV глави 13 ЦПК України визначений порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон), обмежувальний припис по суті не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, входять, у тому числі - колишнє подружжя (п.2 ч.2 ст.3 Закону).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За визначенням наведеним у пункті 7 частини 1 статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із частиною 3 статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону зазначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать, зокрема обмежувальний припис стосовно кривдника.

Статтею 26 Закону передбачено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має постраждала особа. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Таким чином видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно із частиною 8 статті 26 Закону порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Статтями 12, 13, 81 ЦПК унормовано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (стаття 89 ЦПК).

Відповідно до частин 1, 2 статті 350-6 ЦПК розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

Заявниця стверджує, що відносно неї систематично вчиняється домашнє насильство, у зв`язку з чим ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, але належних висновків не зробив і продовжує неправомірні дії, в останнє на передодні звернення до суду не впускав до будинку ображаючи нецензурною лайкою і лише втручання поліції допомогло припинити неправомірні дії кривдника.

Ці доводи підтверджуються матеріалами адміністративних справ за наслідками розгляду яких ОСОБА_2 протягом адміністративного року тричі притягувався до адмінвідповідальності за домашнє насильство вчинене відносно колишньої дружини ОСОБА_1 з якою проживає за однією адресою.

Отже, факти наведені у зверненні знайшли підтвердження під час судового розгляду, а тому суд констатує, що ОСОБА_1 зазнала зі сторони заінтересованої особи ОСОБА_2 домашнього насильства у формі психологічного та економічного насильства. Відтак наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення кривдником насильства відносно заявниці у майбутньому та можливість настання тяжких або особливо тяжких наслідків від таких неправомірних дій.

З огляду на викладене суд дійшов переконання, що вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 350-5 ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись: статтями 1, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію насильству», статтями 4, 13, 81, 350-1-350-6, 350-8 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначити тимчасове обмеження прав ОСОБА_2 заборонивши йому в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня винесення.

Суддя Кравченко В. О.