Ухвала

25 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 489/414/19

провадження № 61-2444ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , яка є правонаступником ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Перша миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, Друга миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та договору дарування недійсними,

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 січня 2024 року (повний текст складено 23 січня 2024 року) у цивільній справі № 489/414/19.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М., від 04 березня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання уточненої касаційної скарги з визначенням в ній підстави (підстав) касаційного оскарження передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України з урахуванням роз`яснень викладених в цій ухвалі.

У березні 2024 року ОСОБА_1 на виконання ухвали Верховного Суду подала уточнену касаційну скаргу разом із її копіями відповідно до кількості учасників справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 23 квітня 2024 року у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_6 , суддею-доповідачем у справі визначено суддю Шиповича В. В., судді, які входять до складу колегії: Осіян О. М., Синельников Є. В.

Разом із тим, залишаючи без руху касаційну скаргу, Верховний Суд в ухвалі

від 04 березня 2024 року вказав про необхідність виконання пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України та зазначення підстави (підстав) касаційного оскарження передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України.

При цьому, Верховний Суд роз`яснив, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 підставою касаційного оскарження зазначає пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, вказуючи, що «Верховний Суд має відступити від судової практики, застосованої Миколаївським апеляційним судом у постанові щодо питання про визначення поважності причин пропуску строків позовної давності та погодитись із застосованою практикою суду першої інстанції з цього питання, адже виникненні між сторонами спірні правовідносини й звернення до суду першої інстанції із позовом відбулося саме під час дії цих нормативів, і що відповідає діє закону у часі, тоді як послідуюча судова практика, що застосована Миколаївським апеляційним судом з приводу визначення строків позовної давності, була прийнята вже під час розгляду справи у суді, тобто пізніше й має бути застосована лише до послідуючих правовідносин і аж ніяк до сторін у вказаній справі».

Вказане свідчить, що заявник помилково тлумачить пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, коректне тлумачення якого передбачає, що суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні правильно застосовує висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду, однак особа, яка подає касаційну скаргу вважає, що наявні підстави для відступлення від цього висновку та вмотивовано обґрунтовує необхідність такого відступу.

У разі якщо, особа, яка подає касаційну скаргу вважає, що суд апеляційної інстанції застосував висновки Верховного Суду у правовідносинах, які взагалі не підлягали застосуванню у розглядуваній справі, посилання на пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, як підставу касаційного оскарження, є некоректним.

Таким чином, наразі, заявником належним чином не виконані вимоги пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

За змістом частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений з ініціативи суду.

Наведені обставини свідчать про необхідність продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги, які мають бути усунені заявником шляхом надання уточненої касаційної скарги із зазначенням в ній підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) з урахуванням викладеного в цій ухвалі.

Верховний Суд звертає увагу ОСОБА_1 , що уразі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України суд (апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Одночасно суд звертає увагу заявника, що постанови Пленуму Верховного Суду України, не є судовими рішеннями Верховного Суду/Верховного Суду України неврахування висновків яких є підставою для касаційного оскарження.

У разі подання уточненої касаційної скарги в електронній формі надання доказів надсилання копії касаційної скарги листом з описом вкладення іншим учасникам справи, які не зареєстровані в системі Електронний Суд.

У разі подання уточненої касаційної скарги засобами поштового зв`язку, копії скарги мають бути надані відповідно до кількості учасників справи.

Питання про відкриття касаційного провадження або про відмову у відкритті касаційного провадження буде вирішено колегією суддів після усунення недоліків касаційної скарги та її оформлення відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 127, 393 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 до 14 травня 2024 року строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович