Справа № 463/7148/23 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1095/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: представника відповідача

АТ КБ «Приватбанк» Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання недійсними додаткових угод до кредитного договору,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсними додаткові угоди від 23.04.2012 року та 29.10.2013 року до кредитного договору №LVH9G100000226, укладеного 06.08.2007 року між ОСОБА_2 та закритим акціонерним товариством комерційним банком (далі ЗАТ КБ) «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) «Приватбанк».

В обгрунтування позовних вимог зазначала, що 06.08.2007 року між ОСОБА_2 (позичальником) та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №LVH9G100000226, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 20000 доларів США на строк до 05.08.2032 року для купівлі квартири і 5625 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісячно, процентів за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Згідно графіку погашення кредиту, який є додатком до кредитного договору, сума кредиту становить 20000 доларів США, процентна ставка 12% річних, щомісячний платіж 66,67 доларів США.

Внаслідок отриманих кредитних коштів було придбано квартиру у АДРЕСА_1 , яка перейшла у спільну власність подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , і у відповідності до ч.4 ст.65 СК України, такий кредитний договір почав створювати обов`язки й для ОСОБА_1 .

Виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено порукою ОСОБА_1 на підставі договору поруки №LVH9G100000226/2 від 28.11.2011 року, а також іпотекою вказаної вище квартири на підставі договору іпотеки №LVH9G100000226 від 06.08.2007 року, зареєстровано в реєстрі за №1634.

В подальшому, додатковою угодою від 23.04.2012 року до кредитного договору були внесені зміни, які стосувались: встановлення відповідальності у виді штрафу в розмірі 652,38 доларів США за порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених Графіком погашення кредиту (додаток №1 до цієї додаткової угоди), понад 31 день; збільшення суми наданого кредиту до 25860,73 доларів США для купівлі квартири і до 10229,14 доларів США на сплату страхових платежів; збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами до 1,17% на місяць та збільшення щомісячного платежу до 370,35 доларів США.

29.10.2013 року між Банком та ОСОБА_2 укладено ще одну додаткову угоду до кредитного договору, згідно з якою, зміни до умов кредитного договору вказані ті ж самі, що і в попередній додатковій угоді, проте, щомісячний платіж збільшено до 400,19 доларів США.

Позивач вважала, що вказані зміни за додатковими угодами до кредитного договору, без її ( ОСОБА_1 ) згоди є неузгодженими, прийнятими з недодержанням норм цивільного законодавства та тягнуть за собою недійсність таких змін у відповідності до статті 65 СК України.

На підтвердження правильності своєї позиції покликалась на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2021 року у цивільній справі №463/2979/21, що набрало законної сили, яким визнано припиненою її ( ОСОБА_1 ) поруку, у зв`язку із змінами до кредитного договору №LVH9G100000226 від 06.08.2007 року, які були внесені без її згоди, внаслідок чого збільшилась її, як поручителя, відповідальність.

Підсумовуючи, зазначала, що відповідач ОСОБА_2 при укладенні додаткових угод без її згоди збільшив обсяг її відповідальності спільним майном (квартирою), переданим в іпотеку.

Окрім цього наголошувала, що внесення змін до кредитного договору виходить за межі дрібного побутового правочину і згода на укладення таких змін повинна була бути отримана в неї у письмовій формі.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги покликалася на те, що зміни за додатковими угодами до кредитного договору є неузгодженими із нею, прийнятими з недодержанням норм цивільного законодавства, тому тягнуть за собою недійсність.

Зазначає, що підставою для відмови у задоволенні позову було те, що зі змісту оспорюваних додаткових угод вбачається, що такі не є окремими правочинами, оскільки ними лише оформлено внесення змін до основного кредитного договору №LVH9G100000226 від 06.08.2007 року.

Вважає такий висновок суду помилковим й таким, що сформований без повного дослідження обставин справи і пред`явлених позовних вимог.

Наголошує, що судом першої інстанції не досліджено той факт, що оспорюваними додатковими угодами збільшено процентну ставку за кредитом, а також загальний строк позовної давності до 50 років.

Додає, що твердження суду про те, що додаткові угоди не можуть бути оскаржені окремо, є помилковим.

З посиланням на статтю 217 ЦК України, зазначає, що суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визнає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Вказує, що позивач просила визнати недійсними додаткові угоди, які являються частиною правочину (кредитного договору) і були укладені без її згоди та відома і впливають на її права та обов`язки.

23.04.2024 року від відповідача АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує доводи та вимоги апелянта.

В судове засідання позивачка та відповідач ОСОБА_2 не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, зокрема, позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Маліцького Д.В., клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.08.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 (позичальником) укладено кредитний договір №LVH9G100000226 (а.с.8-18).

Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору, банк надав позичальнику кредит шляхом видачі готівки через касу на строк з 06.08.2007 року по 05.08.2032 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 20000 доларів США для купівлі квартири, а також у розмірі 5625 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 договору, із сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, процентів за дострокове погашення кредиту, згідно з п.3.11 договору, та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2 договору.

Згідно з додатком №1 до кредитного договору («Графік погашення кредиту»), сума кредиту становила 20000 доларів США, процентна ставка 12% річних, місячний платіж 66,67 доларів США.

06.08.2007 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Журомською М.В., зареєстрованого в реєстрі за №1633, відповідачем ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_2 .

06.08.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки квартири (35-40), згідно з яким, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором №LVH9G100000226 від 06.08.2007 року передано в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У пункті 12.5 договору іпотеки зазначено, що предмет іпотеки перебуває у спільній власності подружжя і переданий в заставу за згодою дружини іпотекодавця ОСОБА_1 .

Наведене підтверджується заявою ОСОБА_1 від 06.08.2007 року (а.с.32), поданою приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Журомській М.В., згідно з якою, позивач надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 на купівлю та одночасну передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_2 .

23.04.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальником ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до кредитного договору №LVH9G100000226 від 06.08.2007 року, якою внесено зміни у кредитний договір (а.с.19-25).

Зокрема, пунктом 1 додаткової угоди передбачено, що суму заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї угоди, зменшити на 618,58 доларів США, що становить пеню.

У п.2 додаткової угоди зазначено, що у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених в Графіку погашення кредиту (додаток 1 до цієї додаткової угоди) понад 31 день, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 618,58 доларів США.

Пункт 7.1 кредитного договору викладено у такій редакції, а саме, що банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 06.08.2007 року по 05.08.2032 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 5000,00 доларів США на наступні цілі: для купівлі квартири, шляхом перерахування відповідно до п.1.2, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати, проценти за дострокове погашення кредиту, згідно з п.3.11 даного договору, та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2 даного договору.

Щомісячний платіж визначено у розмірі 100,55 доларів США.

29.10.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальником ОСОБА_2 укладено ще одну додаткову угоду до кредитного договору (а.с.26-31), пунктом 1 якої визначено, що суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї угоди, зменшити на 777,38 доларів США, що становить пеню.

У п.2 додаткової угоди зазначено, що у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених в Графіку погашення кредиту (додаток 1 до цієї додаткової угоди) понад 31 день, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 777,38 доларів США.

Пункт 7.1 кредитного договору викладено у такій редакції, а саме, що банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 06.08.2007 року по 05.08.2032 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 5000,00 доларів США на наступні цілі: для купівлі квартири, шляхом перерахування відповідно до п.1.2, а також у розмірі 2276,87 доларів США, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати, проценти за дострокове погашення кредиту, згідно з п.3.11 даного договору, та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2 даного договору.

Щомісячний платіж, згідно з цією додатковою угодою, становить 107,41 доларів США.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28.10.2021 року у справі №463/2979/21, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 30.08.2022 року та постановою Верховного Суду від 21.02.2023 року (а.с.42-59), визнано зобов`язання за договором поруки №LVH9G100000226/2, укладеним 28.11.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 за кредитним договором №LVH9G100000226 від 06.08.2007 року, припиненим, у зв`язку із збільшенням обсягу відповідальності позичальника за кредитним договором від 06.08.2007 року на підставі додаткових угод від 23.04.2012 року та 29.10.2013 року, яке відбулося без наявності згоди та без відома поручителя.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За загальним положенням статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.2 ст.65 СК України, дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, згоди позивача, як дружини позичальника ОСОБА_2 , на укладення додаткових угод до кредитного договору, як і самого кредитного договору, не вимагалося.

Так, зокрема, зі змісту оспорюваних додаткових угод від 23.04.2012 року та 29.10.2013 року до кредитного договору №LVH9G100000226 від 06.08.2007 року вбачається, що цими угодами оформлено внесення змін до кредитного договору, які стосувались реструктуризації наданого кредиту з врахуванням існуючої на той час у позичальника заборгованості, при цьому, додатковою угодою від 23.04.2012 року суму заборгованості позичальника ОСОБА_2 було зменшено на 618,58 доларів США, шляхом списання пені на вказану суму, а додатковою угодою від 29.10.2013 року зменшено таку на 777,38 доларів США, та, відповідно, визначено новий графік погашення кредиту, згідно з яким, змінилась сума щомісячного платежу.

Безпідставними є покликання позивачки на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28.10.2021 року у справі №463/2979/21 про встановлення факту збільшення обсягу відповідальності без її згоди внаслідок укладення додаткових угод до кредитного договору, оскільки наведене було підставою для припинення поруки позивача, як поручителя, проте, не тягне за собою визнання таких угод недійсними за позовом позивачки, яка не була стороною кредитного договору.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 23 серпня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич