Справа № 203/4431/23
Провадження № 2/0203/206/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Потаповій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», ОСОБА_2 , про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 27.12.2022 року на перехресті вул.Князя Володимира Великого та вул.Юліуша Словацького в м.Дніпрі сталась ДТП за участю транспортних засобів Kia Sorento, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням позивача та Tesla Model 3, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.01.2023 року у справі №203/237/23, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди була застрахована в ПрАТ «СК «Альфа Страхування» згідно полісу №207889779. З метою компенсації завданих збитків позивач звернувся до страхової компанії із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування від 29.12.2022 року. Для визначення розміру завданої шкоди позивач звернувся до судового експерта-автотоварознавця ОСОБА_3 . Про дату, час та місце огляду транспортного засобу відповідачів було повідомлено належним чином листами-запрошеннями від 12.01.2023 року. Згідно висновку експерта №3802/23/2 від 28.02.2023 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Kia Sorento, р.н. НОМЕР_1 , склала 154820 грн. 28 коп., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ - 72754 грн. 55 коп., а вартість матеріального збитку - 79538 грн. 47 коп. Витрати позивача на оплату послуг експерта склали 3600 грн. Копія висновку експерта була надіслана страховій компанії 28.06.2023 року та вручена за довіреністю 03.07.2023 року. Полісом №207889779 було встановлено франшизу в розмірі 2500 грн. таким чином, відповідно до вимог ст.ст.6,29,35,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія була зобов`язана в строк до 29.03.2023 року включно здійснити виплату страхового відшкодування в сумі 70254 грн. 55 коп. (72754 грн. 55 грн. - 2500 грн.). За результатами розгляду заяви страхова компанія 24.03.2023 року здійснила виплату страхового відшкодування лише в сумі 58957 грн. 04 коп. Вказана сума була визначена на підставі звіту про оцінку №22350 від 21.03.2023 року, який складено без дотримання вимог діючого законодавства. Так, визначення розміру збитку на підставі звіту про оцінку є способом, який не передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування не були погоджені із позивачем. Згідно звіту №22350 замовником оцінки є ПрАТ «СК «Альфа Страхування», але жодного договору на проведення оцінки відповідачем надано не було. В свою чергу позивач такого договору з ТОВ «СЗУ Україна» також не укладав. Тому наданий відповідачем звіт №22350 був складений без належної правової підстави, а позивача позбавлено права вільного вибору суб`єкта оціночної діяльності, адже саме позивач є власником пошкодженого автомобіля. З протоколу огляду транспортного засобу від 02.01.2023 року вбачається, що останній склав ОСОБА_4 . Проте, звіт про оцінку №22350 виконав оцінювач ОСОБА_5 , що свідчить про те, що огляд автомобіля та розрахунок робили різні особи, що також суперечить вимогам законодавства з питань проведення автотоварознавчих досліджень. Крім того, оцінювачем ОСОБА_5 при складанні звіту №22350 не було застосовано Методику визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розмірі матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу, від 12.09.2014 року.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» недоплачене страхове відшкодування в сумі 11297 грн. 51 коп.; за період з 24.03.2023 року по 24.05.2023 року пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 1609 грн. 51 коп., інфляційні витрати в сумі 79 грн. 20 коп., 3% річних в сумі 96 грн. 57 коп.

Також позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди різницю між вартістю відновлювального ремонту та такою вартістю з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, в сумі 82065 грн. 73 коп., витрати на оплату послуг експерта в сумі 3600 грн., а всього стягнути 85665 грн. 73 коп. Крім того, позивач зазначив, що внаслідок ДТП йому було завдано моральну шкоду через пережитий нервовий стрес у ДТП, пошкодження майна та неможливості користуватись транспортним засобом, відмову відповідача-2 відшкодувати завдані збитки, внаслідок чого він змушений витрачати власні кошти та час для вирішення питання про відшкодування збитків. З урахуванням цього, позивач також просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.08.2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою від 11.12.2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті.

В наданій заяві представник позивача просив розглядати справу без його участі, зазначивши про підтримання позов в повному обсязі та просивши його задовольнити.

Відповідач - ПрАТ «СК «Альфа Страхування», за неодноразовими викликами явку свого представника до суду не забезпечив, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. При цьому, представником позивача було подано письмові пояснення, відповідно до яких представник посилався на те, що наданий позивачем висновок експерта ОСОБА_3 не доводить, що визначений ним збиток було завдано саме діями ОСОБА_2 . В той час, як звіт №22350 від 21.03.2023 року було складено з дотримання вимог законодавства.

Відповідач ОСОБА_2 за неодноразовими викликами до суду також не з`явився, не повідомляючи про причини своєї неявки, відзиву на позов не надав.

За вказаних обставин, враховуючи положення ч.4 ст.12, ч.3 ст.13, ч.2 ст.43, ст.ст.211,223,247 ЦПК України, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки учасників та за наявними у справі матеріалами, а також без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві та письмових поясненнях представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України №1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України №1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України Закону України №1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При цьому, п.12.1 ст.12 зазначеного вище Закону встановлено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно п.34.2,34.4 ст.34 Закону України №1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Відповідно до п.35.1 ст.35 Закону України №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Статтею 36 Закону України №1961-IV встановлено, що страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (п.36.1 ст.36).

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або ст.37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення (п.36.2 ст.36).

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (п.36.5 ст.36).

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п.36.6 ст.36).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27.12.2022 року на перехресті вул.Князя Володимира Великого та вул.Юліуша Словацького в м.Дніпрі сталась ДТП за участю транспортних засобів Kia Sorento, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням позивача та Tesla Model 3, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.01.2023 року у справі №203/237/23, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди була застрахована в ПрАТ «СК «Альфа Страхування» згідно полісу №207889779, із встановленням франшизи в розмірі 2500 грн.

З метою компенсації завданих збитків позивач звернувся до страхової компанії із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування від 29.12.2022 року.

Для визначення розміру завданої шкоди позивач звернувся до судового експерта-автотоварознавця ОСОБА_3 .

Згідно висновку експерта №3802/23/2 від 28.02.2023 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Kia Sorento, р.н. НОМЕР_1 , склала 154820 грн. 28 коп., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ - 72754 грн. 55 коп., а вартість матеріального збитку - 79538 грн. 47 коп.

Витрати позивача на оплату послуг експерта склали 3600 грн. та факт їх сплати підтверджено долученими до позову копіями платіжних інструкцій.

Копія висновку експерта була надіслана страховій компанії 28.06.2023 року та вручена за довіреністю 03.07.2023 року.

Згідно звіту №22350 від 21.03.2023 року, складеного оцінювачем ОСОБА_5 за замовленням ПрАТ «СК «Альфа Страхування», вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Kia Sorento, р.н. НОМЕР_1 , з урахуванням ПДВ була визначена в сумі 69189 грн. 05 коп., без урахування ПДВ - в сумі 61457 грн. 04 коп.

Відповідно до цього звіту та з урахуванням встановленої франшизи в сумі 2500 грн., страховою компанією позивачу 24.03.2024 року було виплачено страхове відшкодування в сумі 58957 грн. 04 коп.

Перевіряючи доводи та заперечення сторін, суд враховує, що відповідно до наведених вище положень ст.36 Закону України №1961-IV, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ), за умови. якщо страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір за відсутності документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди.

Також вказаною нормою закону передбачено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що розмір страхового відшкодування виплаченого ПрАТ «СК «Альфа Страхування» позивачу з останнім не погоджувався.

Документи, на підставі яких було здійснено виплату страхового відшкодування (копії протоколу огляду транспортного засобу від 02.01.2023 року, звіту №22350 від 21.03.2023 року, розрахунку страхового відшкодування та страхового акту) були направлені страховою компанією представнику позивача - адвокату Негробову О.В. на адвокатський запит останнього лише 10.05.2023 року.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що розрахунок страхового відшкодування було проведено страховиком на підставі звіту №22350 від 21.03.2023 року за відсутності достатніх правових підстав для цього, визначених ст.36 Закону України №1961-IV.

Крім того, суд враховує, що згідно звіту №22350 від 21.03.2023 року останній було складено без безпосереднього огляду оцінювачем ОСОБА_6 транспортного засобу, на підставі протоколу огляду від 02.01.2023 року складеного іншою особою - ОСОБА_7 , повноваження та кваліфікація якого не підтверджені, а тому не визнається судом належним та допустимим доказом на підтвердження розміру завданих позивачу матеріальних збитків та розміру страхового відшкодування.

В той час, як наданий позивачем висновок №3802/23/2 від 28.02.2023 року складений судовим експертом, з попередження останнього про кримінальну відповідальність, тобто є таким, що складений та поданий з дотриманням вимог ст.ст.102,106 ЦПК України, а також є визначеним ст.36 Закону України №1961-IV документом для визначення розміру страхового відшкодування за відсутності досягнутої згоди між страховиком та потерпілим щодо розміру такого відшкодування.

Будь-яких належних обгрунтувань щодо неправильності або неповноти висновку експерта №3802/23/2 від 28.02.2023 року відповідачами в ході розгляду справи не наведено, клопотань про призначення додаткової або повторної експертиз не заявлялось.

З урахуванням наведених вище положень ст.ст.12,29,36 Закону України №1961-IV страховик в даному випадку мав здійснити на користь позивача виплату страхового відшкодування, зменшеного на суму ПДВ та розмір встановленої у позові франшизи.

Згідно висновку експерта №3802/23/2 від 28.02.2023 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Kia Sorento, р.н. НОМЕР_1 , склала 154820 грн. 28 коп., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ, склала 72754 грн. 55 коп.

Розмір встановленої договором франшизи становив 2500 гр.

Сума виплаченого страхового відшкодування склала 58957 грн. 04 коп.

Таким чином, сума недоплаченого страхового відшкодування становить 11297 грн. 51 коп.

Відповідно до наведених вище положень п.22.1 ст.22 Закону України №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ч.3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 року №6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18), вказала, що приписи ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

У п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст.625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Крім того, у п.36.5 ст.36 Закону України №1961-IV визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За вказаних обставин, суд вважає такими, що грунтуються на законі і позовні вимоги позивача щодо стягнення зі страхової компанії інфляційних витрат на трьох відсотків річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, а також пені на підставі п.36.5 ст.36 Закону України №1961-IV.

В своєму позові позивач просив стягнути інфляційні витрати, три відсотки річних та пеню за період з 24.03.2023 року по 05.07.2023 року включно, виходячи із розміру недоплаченого страхового відшкодування в сумі 11297 грн. 51 коп.

Поряд з цим, суд враховує, що відповідно до положень ст.36 Закону України №1961-IV визначено, що у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Висновок експерта №3802/23/2 від 28.02.2023 року, на підставі якого у страховика виник обов`язок з доплати страхового відшкодування позивачу, представником позивача було направлено 28.06.2023 року та отримано страховою компанією 03.07.2023 року.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на користь позивача підлягають стягненню пеня та кошти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України за період з 03.07.2023 року по 05.07.2023 року, а саме: три відсотки річних в сумі 2 грн. 78 коп. (11297,51 х 3% : 365 днів у році х 3 дні прострочення); інфляційні витрати в сумі 56 грн. 49 коп. (11297,51 х 100,50 : 100 - 11297,51); пеня в сумі 46 грн. 43 коп. (11297,51 х 2 х 25 :100 : 365 х 3).

З урахуванням наведеного всього з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на користь позивача слід стягнути кошти в сумі 11403 грн. 21 коп., з яких: недоплачене страхове відшкодування в сумі 11297 грн. 51 коп., пеня в сумі 46 грн. 43 коп., інфляційні витрати в сумі 56 грн. 49 коп., три відсотки річних в сумі 2 грн. 78 коп. В іншій частині в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» - відмовити.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно висновку експерта №3802/23/2 від 28.02.2023 року вартість відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу Kia Sorento, р.н. НОМЕР_1 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу, склала 154820 грн. 28 коп.; з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ, склала 72754 грн. 55 коп.

Розмір встановленої договором франшизи становив 2500 гр.

Таким чином, страхова виплата мала складати 70254 грн. 55 коп., а з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягала стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту та вартістю виплаченого страхового відшкодування в сумі 84565 грн. 73 коп., з урахуванням франшизи в сумі 2500 грн. (154820,28 - 70254,55 + 2500).

З позовної заяви та наведеного в ньому розрахунку вбачається, що сума франшизи в розмірі 2500 грн. до стягнення з відповідача ОСОБА_2 фактично не заявлялась.

Тому, в межах заявлених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути у рахунок відшкодування завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди кошти в сумі 82065 грн. 73 коп.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд вважає доведеним позивачем, що йому було завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях та переживаннях в зв`язку із пережитим нервовим стресом внаслідок ДТП за його участю, суттєвого пошкодження належного йому транспортного засобу, у зміні звичайного ритму життя через необхідність витрачати додатковий час для вирішення питання щодо відшкодування завданих збитків, нести додаткові, незаплановані матеріальні витрати.

Поряд з цим, враховуючи ступінь та тривалість моральних страждань, частково відшкодування позивачу завданих збитків страховою компанією, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги в цій частині, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. В іншій частині в задоволенні вказаних позовних вимог відмовити.

Згідно ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані із залученням експерта.

Відповідно до висновків, наведених в постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 року у цивільній справі № 712/4126/22, провадження №14-123цс23, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ставок судового збору, встановлених ст.4 Закону України «Про судовий збір» позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 1% від загальної ціни позову в розмірі 128748 грн. 52 коп., тобто в сумі 1287 грн. 49 коп. (сплачено 1287 грн. 50 коп.).

Позивачем було заявлено позовні вимоги до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на суму 13082 грн. 79 коп. (10,16% від загальної ціни позову, судовий збір пропорційно до заявлених вимог - 130 грн. 81 коп.), до ОСОБА_2 на суму 115665 грн. 73 коп. (89,84% від загальної ціни позову, судовий збір пропорційно до заявлених вимог - 1156 грн. 68 коп.).

Позовні вимоги до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» задоволено на суму 11403 грн. 21 коп. (87,16% від заявлених до цього відповідача вимог), до ОСОБА_2 на суму 87065 грн. 73 коп. (75,27% від заявлених до цього відповідача вимог).

Таким чином, пропорційно до задоволених позовних вимог на користь позивача слід стягнути з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» судовий збір в сумі 114 грн. 01 коп., з відповідача ОСОБА_2 судовий збір в сумі 870 грн. 63 коп.

В своєму позові позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати на оплату послуг експерта в сумі 3600 грн. за складання висновку №3802/23/2 від 28.02.2023 року, включивши останні до розміру заявленої до стягнення матеріальної шкоди.

Поряд з цим, суд враховує, що в силу наведених вище положень ст.133 ЦПК України та висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.11.2023 року по цивільній справі №712/4126/22, провадження №14-123цс23, вказані витрати відносяться до судових витрат, оскільки були понесені за складання висновку, що замовлявся та подавався до суду в порядку ст.ст.102,106 ЦПК України та був врахований судом в якості доказу при вирішенні спору.

Враховуючи, що страхова компанія направляла свого представника для визначення причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків, положення ст.34 Закону України №1961-IV, понесені позивачем по справі судові витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 3600 грн., підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, згідно з ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Згідно ст.19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

З викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 року у справі №922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» .

Крім того, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. (Правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з постановою від 15.06.2021 року у справі №159/5837/19 «Щодо витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції»).

В позовній заяві позивачем було наведено попередні розрахунок витрат на правову допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції не більше 12000 грн.

Правова допомога надавалась позивачу адвокатом Негробовим О.В. на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 10.04.2023 року, виданого на його підставі ордеру та додаткової угоди від 10.04.2023 року.

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 18.03.2024 року вартість послуг за надання правової допомоги склала 12000 грн., що включають в себе аналіз документів та надання консультацій позивачу з приводу правовідносин, що виникли з відповідачами; складання та направлення відповідачу ОСОБА_2 досудової вимоги; складання та направлення ПрАТ «СК «Альфа Страхування» адвокатського запиту та заяви на здійснення доплати страхового відшкодування, опрацювання відповідей з додатками; узгодження з клієнтом правової позиції; складання та подання до суду позовної заяви з виготовленням та засвідченням додатків, прибуття адвоката до суду та участі в розгляді цивільної справи.

Суд вважає, що факт надання послуг доведений стороною позивача належними та допустимими доказами, їх вартість відповідає кількості та виду наданих послуг, складності справи, принципам співмірності та розумності, а тому не вбачає підстав для зменшення їх розміру.

При цьому, також враховує, що у відповідності до ч.6 ст.137 ЦПК України відповідачами клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не подавалось.

Позовні вимоги було задоволено на загальну суму 98468 грн. 94 коп., а саме: до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» - на суму 11403 грн. 21 коп. (11,58% від задоволених вимог), до ОСОБА_2 - на суму 87065 грн. 73 коп. (88,42% від задоволених вимог).

Таким чином, на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» в сумі 1389 грн. 60 коп., з відповідача ОСОБА_2 в сумі 10610 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22,23,509,510526,625,988,990,1167,1192,1194 ЦК України, ст.ст.6,12,22,29,34,35,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,133,137,141,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», ОСОБА_2 , про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (01011, м.Київ, вул.Рибальська, буд.22, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) кошти в сумі 11403 грн. 21 коп., з яких: недоплачене страхове відшкодування в сумі 11297 грн. 51 коп., пеня в сумі 46 грн. 43 коп., інфляційні витрати в сумі 56 грн. 49 коп., три відсотки річних в сумі 2 грн. 78 коп., а також стягнути судові витрати в сумі 1503 грн. 61 коп., у т.ч.: судовий збір в сумі 114 грн. 01 коп., витрати на правову допомогу в сумі 1389 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 82065 грн. 73 коп., моральну шкоду в сумі 5000 грн., судові витрати в сумі 15081грн. 03 коп., у т.ч.: судовий збір в сумі 870 грн. 63 коп., витрати на оплату послуг експерта в сумі 3600 грн., витрати на правову допомогу в сумі 10610 грн. 40 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 квітня 2024 року

Суддя С.Ю. Казак