ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м.Суми

Справа №591/12155/23

Номер провадження 22-ц/816/701/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2023 року про відмову у забезпеченні позову, у складі судді Сидоренко А.П., постановлену у м. Суми,

в с т а н о в и в :

26 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Зарічного районного суду м. Суми із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Свої вимоги мотивував тим, що ним буде подана позовна заява до ОСОБА_2 , третя особа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, про встановлення місця проживання дитини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач перебуває на військовій службі в лавах Збройних Сил України. У зв`язку з отриманням бойового поранення позивач 12 жовтня 2023 року був прооперований та протягом двох тижнів перебував на стаціонарному лікуванні у місті Києві. У цей час відповідач без жодних пояснень та попереджень, з невідомих йому причин, забрала та вивезла малолітню дочку у невідомому напрямку, жодного конструктивного діалогу щодо цих обставин між сторонами не вдалося досягти. Із цього моменту шлюбні та сімейні відносини між сторонами припинилися.

Згодом зі слів відповідача вдалося з`ясувати, що вона з дочкою тимчасово мешкає у сестри у місті Рівному. 21 грудня 2023 року батьки позивача поїхали до міста Рівного з метою з`ясування обставин та місця перебування дитини. Зі слів онуки вони дізналися, що відповідач оформила собі та дочці паспорти для виїзду за кордон. Безпосередньо від відповідача вони пересвідчились, що ОСОБА_4 дійсно планує забрати доньку та вивезти її за кордон до Республіки Польща без згоди батька.

Посилаючись на вказане, просив вжити заходи забезпечення позову шляхом застосування превентивної тимчасової заборони на виїзд за межі України дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі матері ОСОБА_2 до вирішення спору щодо встановлення місця проживання дочки судом.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, про встановлення місця проживання дитини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про застосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову до пред`явлення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв`язку із вчиненням відповідачем активних дій щодо вивезення дочки за кордон проти його волі є достатні об`єктивні підстави для забезпечення позову.

Вказує, про безпідставність посилання суду на правові позиції Верховного Суду, прийняті за інших обставин до введення в країні воєнного стану.

Учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Рижова С.Є., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви мотивована тим, що обраний ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України дитині у супроводі матері не відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам Закону.

Відповідно до преамбули Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Тобто, забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , до пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини, звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом застосування превентивної тимчасової заборони на виїзд дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України у супроводі матері ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Судом першої інстанції взято до уваги, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року, справа № 754/7569/21, провадження № 61-15886сво2, зробив висновок, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги про недоречність посилання суду на постанови Верховного Суду ухвалені до введення в Україні воєнного стану не заслуговують на увагу, оскільки нормативне регулювання розгляду заяв про забезпечення позову не змінювалося, тому висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, є актуальними.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції були додержані норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367- 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2023 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина