"19" листопада 2024 р.
Справа № 953/1786/23
2/642/1541/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Ольховського Є.Б.
при секретарі Прийма Ф.О.
розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою від 11.09.24р. скасовано заочне рішення в справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні.
03.10.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМОДЕКС», в особі директора ОСОБА_2 та Приватною особою ОСОБА_3 (Паспорт: НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 ), був укладений Договір №0310-22 про оплатне надання послуг із програмування. З наданої інформації та дати «помилково перерахованих коштів», суми, а також з призначення платежу можна дійти висновку, що кошти були перераховані відповідно до Договору № 0310-22 на наступний день після його укладання, в сумі оплати 70% відповідно до Додатку №1 від 3 жовтня 2022 року до Договору №0310-22 про оплатне надання послуг з розробки веб- сайту. До Договору, який додається до матеріалів справи та до Рахунку на оплату №1 від «3» жовтня 2022 року до Договору №0310-22, стає очевидним, що платником за надані послуги має бути Приватна особа ОСОБА_3 . У підтвердження того, що ОСОБА_3 не сплачувала за укладеним Договором на розрахунковий рахунок ТОВ «ПРОМОДЕКС» Відповідачем надано суду банківську виписку з АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.10.2022 по 31.10.2022 р., з розрахункового рахунку ТОВ «ПРОМОДЕКС» де можна побачити, що оплата за укладеним Договором не надходила, через те, що ОСОБА_3 сплатила кошти за Договором від 03.10.2022р. через фізичну особу ОСОБА_1 .
При цьому відповідно до умов Договору № 0310-22 Виконавцем не були пропущені строки надання роботи за договором, а були вимушено подовжені з вини Замовника. Щодо доказування існування договірних зобов`язань Від 24 листопада 2022 року Керівнику ТОВ «ПРОМОДЕКС» ОСОБА_2 надійшло повідомлення про розірвання договору та повернення грошових коштів № 54.2022. У даному повідомленні вказується, що Між Приватною особою ОСОБА_3 (Замовник) ТОВ«ПРОМОДЕКС» (Виконавець) був укладений договір № 0310-22 від 03.10.2022 року про оплатне надання послуг з розробки веб- сайту (надалі- Договір). Відповідно до повідомлення, Замовником виконані зобов`язання, встановлені Договором. Також на виконання умов Договору, Замовником було здійснено попередню оплату (аванс) вартості Послуг на підставі виставленого Виконавцем рахунку № 1від 03.10.2022р. у розмірі 70% -59 220.00 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті двадцять гривень 00 коп.), керуючись ст. 1. 509. 526. 530. 536. 611.612. 625.901 906 Цивільного кодексу України, ст. 19 ГПК України. Повідомлено ТОВ «ПРОМОДЕКС» про розірвання в односторонньому порядку з ініціативи Замовника договору № 0310-22 від 03.10.2022 року на підставі пункту 12.3. цього Договору, та надіслана вимога в семиденний строк повернути ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти в розмірі 59 220.00 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті двадцять гривень 00 коп.) сплачені в якості передоплати за послуги згідно Договору № 0310-22 від 03.10.2022 року. Відповідач відповідно до надісланого повідомлення надав відповідь Вих. № 02/12-22 від 06.12.2022р, щодо відмови у поверненні коштів, так як Замовнику були надані оплачені ним послуги та складання технічного завдання це складний процес, в якому важливу ролі відіграє зворотній зв`язок між замовником та виконавцем, оскільки на сторону покладається не проста задача реалізувати ідеї, зробити їх можливими з технічної точки зору. Тому прогрес складання такого Технічного завдання напряму залежить від надання Замовником таких ідей. Звичайно, в ході складання технічного завдання виникають затримки з боку замовника, коли йому потрібен час, щоб надати відповідь як саме він бачить реалізацію тих чи інших елементів, і звичайно строк складання ТЗ продовжується на час таких затримок замовника. Це нормальній и логічний процес який виникає з всіма замовниками, саме тому таке продовження строку з вини замовника передбачене пунктом 12.5 Договору, що означає, що строк складання технічного завдання продовжується на сумарний час таких затримок з сторони Замовника. При цьому у вкладенні до цієї відповіді був прикріплений Додаток № 2, тобто технічне завдання, що підтверджує факт виконання робіт відповідно до Договору №0310-22 про оплатне надання послуг з розробки веб-сайту. При цьому виходячи з наданої відповіді на повідомлення про розірвання договору та повернення грошових коштів від 24 листопада 2022 р. та наявними матеріалами вбачається, що послуги були надані Виконавцем належним чином. Між зазначеними особами в процесі надання та отримання послуг виник спір та після відмови у поверненні коштів Виконавець звернувся до суду через 3 особу про помилково перераховані кошти Відповідачу на це вказує характер листа- повідомлення про розірвання договору та повернення грошових коштів, сума, яка збігається з сумою до оплати за надані послуги, а також Призначення платежу. Тому кошти були набуті «не безпідставно», а кошти були набуті за надання послуги, відповідно до ст.903 ЦК України. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Оплата позивачем послуг була здійснена згідно виставленого відповідачем рахунку на оплату №1 від 03.10.2022р. з конкретним найменуванням послуг «розробка веб-сайту», що може вказувати на те, що виконання робіт відповідачем, які були оплачені авансовим платежем на той момент були виконані.
Відповідь на відзив до суду не надходила.
Суд дослідивши матеріали справи, встановив що позов задоволенню не підлягає за наступним:
В обох платіжних інструкціях рахунок одержувача був НОМЕР_3 у АТ КБ «ПриватБанк».
Призначення платежів вказано як «розробка веб-сайту».
Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі змісту ч.4 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно) , забов*язана повернути потерпілому це майно. Особа забов*язана повернути майно і тоді, коли підстава , на якій воно було набуте, згодом відпала. Вказані положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого , інших осіб чи наслідком події.
В статті 1212 ЦК України визначені випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Судом встановлено що 03.10.2022 року між ТОВ «ПРОМОДЕКС», в особі директора ОСОБА_2 та Приватною особою ОСОБА_3 (Паспорт: НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 ), був укладений Договір №0310-22 про оплатне надання послуг із програмування.
Судом встановлено що позивач отримавши відзив на позовну заяву з додатками в супереч вимог ст. 81 ЦПК України жодним чином не спростував суду факту здійснення ОСОБА_1 спірних платежів в інтересах ОСОБА_3 та тих обставин які викладені у відзиві на позовну заяву щодо договірних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Таким чином суд вважає що позивач не довів належними та допустимими доказами що ОСОБА_2 безпідставно заволодів грошовими коштами а отже що позов є обґрунтованим.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 27, 31, 81, 88, 209, 212, 214- 21 ЦПК України, ст. ст. 536, 536, 611,625,1049,1050 ЦК України, суд ,-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Є.Б. Ольховський