провадження № 22-ц/824/3510/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, присуджених за рішенням суду, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2009 року, по цивільній справі №2-1838/09, яким присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06 травня 2009 року до досягнення донькою повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2013 року, по цивільній справі №755/3153/13, яким присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2005 року сторони перебували у шлюбі. 06 березня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/2828/13-ц. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі рішень Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2009 року у справі № 2-1838/09 та від 19 квітня 2013 року у справі № 755/3153/13-ц позивач сплачує на користь відповідача аліменти на утримання дітей в загальному розмірі 50 % від всіх видів заробітку. При цьому, позивач зауважує, що відповідач не працює і фактично проживає за кошти, які він сплачує на отримання дітей. Окрім аліментів позивач додатково сплачує витрати на різні потреби дітей. Разом з тим, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивача, розмір аліментів щодо кожної дитини має бути зменшеним до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач посилається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі №372/3260/20.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує про те, що суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Спори про зменшення розміру аліментів мають розглядатися судом за правилами загального позовного провадження. Такого висновку дійшов ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22-ц. Враховуючи предмет та правові підстави позову у цій справі, вона є справою що виникають із сімейних правовідносин, а отже, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволення клопотання про долучення доказів, мотивуючи його тим, що докази надійшли до суду вже після першого судового засідання (оскільки суд розглянув справу у спрощеному провадженні). Однак, клопотання про долучення доказів було направлено до суду до першого судового засідання, оскільки датою його подання є не дата реєстрації його судом, а дата, зазначена у поштовому відправленні. Таким чином, докази, що додаються до відповіді на відзив для підтвердження викладених у ній міркувань та аргументів є важливою частиною даної заяви по суті. Саме тому суд не мав права не брати їх до розгляду та розглядати відповідь на відзив без урахування доданих до неї доказів. Також, порушення норм матеріального права полягає в тому, що суд застосував до даних правовідносин норму матеріального права, яка не підлягала до застосування, а саме ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Як вказано позивачем у позовній заяві, за двома рішеннями судів, позивач ОСОБА_1 сплачував аліменти на утримання двох дітей в розмірі не 1/3 частини, як це передбачено законом, а у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку. Позивач вказує, що працює в апараті Верховної Ради, отримує офіційну заробітну плату, яка є його єдиним доходом. Боргів за аліментами він не має. Законодавством передбачено, що на двох дітей може бути стягнуто аліменти у розмірі не більше, ніж 1/3 частина з усіх видів заробітку (доходу) матері, батька. При цьому, судом першої інстанції не було взято до уваги положення СК України та помилково визначено, що розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків на стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Крім того, до карткового рахунку позивача приєднані картки, які відкриті на ім`я дітей, на які він перераховує гроші на різні потреби дітей, окрім аліментів. При цьому, обов`язок по утриманню дітей повинні нести обоє батьків, а не тільки позивач. В матеріалах справи наявні медичні довідки, з яких вбачається регулярне звернення позивача до лікарів та погіршення стану його здоров`я.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що з 23 березня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі у подружжя народилися діти - донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

06 березня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами.

25 травня 2009 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06 травня 2009 року до досягнення донькою повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

19 квітня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є працездатною особою, не має перешкод для роботи за своєю професією, обмежень щодо працездатності та зайняття певними видами діяльності, з урахуванням долучених медичних документів, не прослідковується та у встановленому порядку не доведено. Факт наявності захворювань та медичних обстежень позивача не може слугувати самостійною підставою для зменшення розміру аліментів. Позивачем не надано доказів того, що внаслідок його захворювання він систематично витрачає на це значні кошти, і що це суттєво погіршує його матеріальний стан.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, зокрема, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження.

Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (пункт 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України.)

Враховуючи предмет та правові підстави позову у цій справі, вона є справою, що виникає із сімейних правовідносин, а отже, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.

На зазначене обґрунтовано посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22-ц.

Отже, рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення по суті вимог позивача.

Вирішуючи питання про ухвалення нового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня

2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22-ц.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що він сплачує аліменти на двох дітей у розмірі половини заробітку (доходу), хоча цей розмір не повинен перевищувати третини заробітку (доходу), тобто по 1/6 частки на кожну дитину.

Також, він постійно хворіє, несе значні витрати на лікування хвороб, які виникли після стягнення з нього аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що однією з підстав зміни розміру аліментів є погіршення стану здоров`я платника аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як було зазначено вище 25 травня 2009 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06 травня 2009 року до досягнення донькою повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

19 квітня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд, серед іншого, враховує стан здоров`я платника аліментів.

З наданих суду судових рішень Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2009 року та від 19 квітня 2013 року, у відповідності до яких з позивача стягнуто аліменти на утримання двох дітей в сукупному розмірі частини усіх видів заробітку, вбачається, що судом не було встановлено, що ОСОБА_1 має будь-які вади здоров`я, що може вплинути на його можливість сплачувати аліменти в зазначеному розмірі.

Звертаючись до суду з даним позовом та стверджуючи про суттєве погіршення стану здоров`я, позивач вказував, що зазначені обставини значно обмежують його можливість сплачувати аліменти в раніше визначеному розмірі, оскільки він змушений витрачати значні кошти на лікування.

Так, позивачем надані суду медичні документи, з яких вбачається регулярне звернення позивача до лікарів та погіршення стану його здоров`я.

Згідно виписки з амбулаторної картки № 2213 Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами позивачу поставлено діагноз: гіпертонічна хвороба II, помірний ризик. СН 0. ГЕРХ; рефлюксний езофагіт; функціональна недостатність кардії; хронічний безкам`яний холецистит; хронічний панкреатит; дивертикули лівих відділів товстої кишки; хронічний внутрішній геморой; дифузний зоб; вторинні гіперпаратиреоз; СКХ; хронічний простатит; цереброваскулярна хвороб дисциркуляторна енцефалопатія II ст.

Відповідно до виписки з Центру загальної неврології Державного управління справами Клінічної лікарні «Феофанія» із медичної карти стаціонарного хворого № 412/2, позивачу було поставлено основний діагноз: Вертеброгенна правобічна люмбоішиалгія обумовлена дегенеративно-дистрофічними змінами хребта, стенозом хребцевого каналу, затягнувшийся больовий с-м. Код за МКХ-10: М 51.1. Ускладнення основного діагнозу: ЦВХ.ДЄ2 з вестибулярним, церебростенічним синдромами, синкопальними нападами, двобічной пірамідной с-кой. ГХ2, ризик високий. СН1 ст, синкопальні напади. Серопозитивність по аскарідозу та токсокарозу. Хр. гастрит - недостатність кардії. Хр. холецистит, ст. реміссії. Кіста лівої долі печінки. Пошкодження передньої хрестоподібної зв`язки лівого колінного суглобу.

З 25 січня 2019 року по 08 грудня 2019 року позивача було госпіталізовано, виписаний, в задовільному стані під нагляд кардіологом, ангіонейрохірургом, гастроентерологом, інфекціоністом, травматологом.

Згідно з виписним епікризом № 029 виданим Медичним центром Інституту спортивної травматології позивачу було поставлено діагноз: пошкодження передньої схрещеної зв`язки, латерального меніска та хряща медіального виростка стегнової кістки 2 ст. за Оутербріджем, антеромедіальна нестабільність лівого колінного суглоба. 14 лютого 2019 року було виконано оперативне втручання: Артроскопія лівого колінного суглоба: пластика передньої схрещеної зв`язки, парціальна резекція латерального меніска, дебрідмент зони пошкодження хряща.

Згідно медичної довідки від 06 вересня 2023 року, ОСОБА_1 було поставлено діагноз: двобічний гонартроз ІІ-ІІІ ст; Синовіїт правого колінного суглобу. Остеохондральне пошкодження медіального виростку правого колінного суглобу.

Згідно медичної довідки від 28 серпня 2023 року, ОСОБА_1 було поставлено діагноз: остеохондроз, спондилоартроз розповсюджений, більш виражений поперековому відділі. Лівобічний радікулоішемічний синдром. Больовий м`язоворотнічний синдром. Двобічний гонартоз ІІ-ІІІ СТ.

На підставі проведеної військово-лікарської комісії та згідно довідки від 17 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 було визнано обмежено придатним до військово служби.

Зазначені обставини, не були наявні при визначенні судом розміру аліментів, оскільки з`явились після ухвалення судових рішень про стягнення аліментів з позивача.

Згідно з наданих суду банківських документів, які суд першої інстанції безпідставно не прийняв, оскільки вважав наявними підстави до розгляду справи в порядку спрощеного провадження, вбачається, що протягом 2020-2023 років позивач несе значні витрати на придбання ліків, які в сукупності з наданими суду медичними документами дають суду підстави вважати, що у позивача суттєво погіршився стан здоров`я, який вимагає значних додаткових витрат на лікування, що в свою чергу позбавляє позивача можливості сплачувати аліменти в раніше визначеному, без урахування зазначених обставин, розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що за період січень 2022 року по грудень 2022 року, позивачу за місцем роботи нараховано 819 867,08 грн., утримано податків і зборів 159 874,08 грн, сплачено аліменти 329 996,34 грн., отримано готівки 323 249,25 грн (а.с. 18). Тобто, позивачем сплачено на утримання дітей в середньому 27 499,7 грн. на місяць, що значно перевищує прожитковий мінімум на дітей відповідного віку.

За період січень 2023 року по червень 2023 року, позивачу за місцем роботи нараховано 296 055,51 грн., утримано податків і зборів 57 730,84 грн., сплачено аліменти 119 162,34 грн. Тобто, позивачем сплачено аліменти в середньому 19 860,39 грн. на місяць, що також суттєво перевищує прожитковий мінімум на дітей відповідного віку.

Вирішуючи питання про зменшення розміру аліментів з частини на 1/6 частину усіх видів заробітку позивача, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що 1/6 частина заробітку позивача, з урахування його розміру, також буде значно перевищувати мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну, який в 2022 році становив би 9 166,56 грн. на одну дитину, а в 2023 році - 6 620,12 грн. на одну дитину.

У відповідності до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що означає що обов`язок з утримання своїх дітей лежить не тільки на батькові, а й на матері.

За таких обставин, забезпечення відповідачем аналогічного утримання своїм дітям з розміром сплачуваних позивачем аліментів, гарантуватиме дітям грошове утримання необхідне та достатнє для забезпечення їх гармонійного розвитку.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зменшення розміру аліментів, через значне погіршення стану його здоров`я, обґрунтовані належними та допустимими доказами, таке зменшення не буде порушувати право дітей на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ст. 27 Конвенції про права дитини), оскільки 1/6 частина заробітку позивача значно перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, а саме розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкових висновків про відсутність підстав до задоволення позову, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року скасувати та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, присуджених за рішенням суду задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2009 року, по цивільній справі №2-1838/09, яким присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі зі всіх видів заробітку щомісячно до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2013 року, по цивільній справі №755/3153/13, яким присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.