РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Павлович Ю.М., Кравчук А.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у загальному позовному провадженні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування,

встановив:

Позивач звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ОСОБА_2 є її рідна сестра, а ОСОБА_5 є її рідний брат.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько ОСОБА_6 і після смерті якого успадкувала усе належне йому майно їхня мама ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.12.2001.

23.09.2003 ОСОБА_7 склала заповіт, зробивши на випадок своєї смерті заповідальне розпорядження про те, що усе належне їй майно вона заповідає позивачу ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мама ОСОБА_7 , після смерті якої відкрилась спадщина на все належне їй майно.

Позивач зазначає, що вона разом із своєю сім`єю постійно проживала і була зареєстрована з матір`ю за однією адресою на час відкриття спадщини, а тому є такою, що прийняла спадщину.

Рідний брат ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини після смерті мами в нотаріальну контору не звертався, спадщину у встановлені строки не прийняв та не має наміру звертатись із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 після закінчення вищого навчального закладу працювала у Золочівському районі, а після закінчення аспірантури залишилась працювати у м. Кам`янець-Подільський, де і проживає на даний час. На день відкриття спадщини сестра була пенсіонеркою, а тому відповідно до ст. 1242 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині.

В травні 2019 ОСОБА_2 звернулась у Володимир-Волинську міську державну нотаріальну контору із заявою про прийнтяття спадщини після смерті мами ОСОБА_7 , претендуючи на обов`язкову частку у спадщині.

Позивач зазначає, що вона постійно проживала із мамою, котра хворіла та в період з 2003 по 2010 перенесла два інсульти. В лютому 2011 ОСОБА_7 проходила стаціонарне лікування у хірургічному та неврологічному відділенні КП «Володими-Волинське ТМО».

В квітні 2011 ОСОБА_7 здійснили операцію у Нововолинській центральній міській лікарні (видалили жовчний міхур). З того часу в неї дуже погіршився стан здоров`я, вона пересувалась з допомогою інвалідного візка, потребувала постійного стороннього догляду, допомоги, піклування.

Увесь цей час позивач опікувалась матір`ю, доглядала за нею. Відповідач ОСОБА_2 ухилялась від надання допомоги матері, не давала грошей на придбання ліків.

У 2018 у мами почались проблеми із зором і їй було запропоновано зробити операцію на праве око. Оскільки вона, а також мама не мали коштів на операцію, а тому вона звернулась до ОСОБА_2 із проханням надати матеріальну допомогу. Однак ОСОБА_2 категорично відмовила у наданні коштів на операцію мами.

В останні роки перед смертю мами позивач неодноразово просила ОСОБА_2 здійснити догляд матері для того, щоб вона могла поїхати на нетривалий час на заробітки, оскільки мама потребувала сторонньої допомоги. Однак ОСОБА_2 жодного разу не приїхала до мами, усвідомлюючи свій обов`язко по відношенню до мами, хоча мала реальну можливість його виконувати. За вісім років постійного догляду за матір`ю, ОСОБА_2 лише перед смертю мами приїхала і три дні була з нею.

Оскільки ОСОБА_2 свідомо ухилилась від надання необхідної допомоги матері, котра через похилий вік та тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, а тому позивач просить усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 03.12.2020 відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 08.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 12.2021 позовну заяву в частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_4 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 - залишено без розгляду.

18.01.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що ОСОБА_7 є їхньою із позивачем матір`ю. Вона разом із позивачем та батьками проживали у АДРЕСА_1 . Після закінчення Львівського зооветеринарного інституту вона з 1979 працювала на Львівщині, а в 1981 переїхала на постійне проживання у Хмельницьку область м. Кам`янець-Подільський, де проживає і на теперішній час. Оскільки проживала у м. Кам`янець-Подільський, який знаходиться на значній відстані від місця проживання батьків, маючи постійно роботу, свою сім`ю, вона не мала змоги часто відвідувати батьків. Однак раз в рік їх відвідувала, постійно спілкувалась із ними по телефону, надавала матеріальну допомогу, забирала матір на лікування в м. Кам`янець - Подільський. Мама склала заповіт, відповідно до якого усе своє майно вона заповіла позивачу. На день смерті мами вона досягла пенсійного віку, а тому має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті мами. Позивач зазначає, що вона умисно ухилилась від виконання своїх обов`язків по відношенню до матері по наданню допомоги та придбанню ліків, а тому з тих підстав просить усунути її від права на спадкування за законом після смерті матері. Однак такі обгрунтування є безпідставними, надуманими. Зазначає, що вона постійно спілкувалась із матір`ю, щороку відвідувала її, надавала їй матеріальну допомогу на лікування, перераховуючи кошти на рахунок позивача, а також надавала кошти особисто позивачу, коли прїжджала до матері. Також не відповідає дійсності факт безпорадного стану матері та спростовується копіями фотознімків із зображенням матері. Оскільки вона не ухилялась від виконання обов`язків по відношенню до матері по наданню допомоги, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1 просили позов задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що у 2012 вона забрала маму в м. Кам`янець-Подільський, котра мала незадовільний стан здоров`я та потребувала лікування. Після двох місяців лікування матір захотіла їхати додому, а тому вона поїхала до себе у с. Федорівка, Володимир-Волинського району, Волинської області. Ні мама, ні позивач, не звертались до неї із проханням надати допомогу на операцію мами. Кошти надавала мамі регулярно. Не мала змоги часто їздити до мами, оскільки працювала, однак постійно спілкувалась з нею по телефону. Позивач не висловлювала жодних претензій до неї щодо ненадання допомоги матері. Вона пропонувала позивачу знайти людину, котра буде допомагати їй та здійснювати догляд за мамою, однак позивач відмовилась від такої пропозиції. Приїжджала до мами, відвідувала її в лікарні, купувала їй ліки. Позивачу пропонувала залишити кошти на лікування мами, однак остання відмовилась взяти гроші. Домовилась із позивачем, що після смерті мами, вона віддасть позивачу витрати на поховання матері. Після похорону мами вона віддавала гроші позивачу, однак остання відмовилась їх брати. Зазначає, що не ухилалась від надання допомоги матері. Просить відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не довела одночасну наявність таких обставин: ухилення ОСОБА_2 від надання спадкодавцеві допомоги; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме відповідача. Оскільки лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування, а тому у задоволенні позову просить відмовити.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що знайома із сім`єю позивача з 1996. ОСОБА_2 бачила на похороні ОСОБА_7 . Позивач доглядала ОСОБА_7 , котра хворіла та потребувала догляду. Їй не відомо чи надавала ОСОБА_2 допомогу ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що ОСОБА_4 здійснювала догляд за своєю мамою ОСОБА_7 . Йому не відомо чи надавала ОСОБА_2 допомогу ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він є зятем ОСОБА_4 . ОСОБА_7 хворіла та потребувала догляду. ОСОБА_4 здійснювала догляд за ОСОБА_7 З 2009 ОСОБА_2 приїжджала до своєї мами лише два рази. Не чув, що ОСОБА_2 надавала допомогу свої мамі.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_4 є її мамою, котра здійснювала постійний догляд за ОСОБА_7 . Бачила, що ОСОБА_2 приїжджажа до мами лише двічі. Відомо, що ОСОБА_2 передавала кошти бабусі на її День народження, а також на День народження ОСОБА_4 . ОСОБА_7 просила ОСОБА_2 приїхати до неї, однак остання розповідала, що не має змоги приїхати.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він є сином ОСОБА_2 . Між ОСОБА_2 та її мамою - ОСОБА_7 , до дня смерті останньої, були хороші відносини. ОСОБА_2 , а токож він, постійно телефонували ОСОБА_7 та спілкувалисьз нею. ОСОБА_2 їздила щороку до своєї мами. Також забирала її до себе у м. Кам`янець-Подільський. ОСОБА_2 , як через банківські установи, так і особисто, перераховувала і надавала кошти позивачу на лікування ОСОБА_7 . ОСОБА_2 була пристуня на похороні ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона є дочкою ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_7 , котра була їй бабусею, відносини між її мамою та ОСОБА_4 були нормальні. ОСОБА_2 разом із нею відвідувала свою маму ОСОБА_7 , привозила їй подарунки, спільно проводили час. Із ОСОБА_4 вона постійно спілкувалась. Однак ОСОБА_4 не висловлювала жодних перетензій щодо ненадання ОСОБА_2 допомоги у догляді ОСОБА_7 . Також таких претензій не висловлювали близькі родичі ОСОБА_4 , а навпаки говорили, що ОСОБА_2 допомагала своїй мамі. У випадку потреби у наданні допомоги, то ОСОБА_4 телефонувала до ОСОБА_2 , яка перераховувала кошти на ліки бабусі. ОСОБА_2 не мала змоги часто приїжджати до своєї мами, оскільки працювала, а тому приїжджала зазвичай влітку на 7-14 днів, коли була у відпустці. ОСОБА_2 у її присутності надавала кошти ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що зі слів ОСОБА_2 їй відомо, що остання допомагала свої мамі ОСОБА_7 , надаючи їй гроші останні п`ять років до дня смерті матері. ОСОБА_2 забирала свою матір до себе додому та здійснювала за нею догляд. Це було більше п`яти років до дня смерті матері. Останні п`ять років до дня смерті ОСОБА_7 , вона не бачила останню.

Заслухавши поясення позивача, відповідача, їхніх представників, свідків, оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи та встановлені судом правовідносини.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після смерті якого ОСОБА_7 успадкувала належне йому майно, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.12.2001, виданого державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори.

23.09.2003 ОСОБА_7 склала заповіт, зробивши на випадок своєї смерті заповідальне розпорядження про те, що усе належне їй майно вона заповідає позивачу ОСОБА_4 . Дана обставина підтверджується заповітом посвідченим секретарем Зарічанської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області від 23.09.2003.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_15 відкрилась спадщина на все належне їй майно.

На час відкриття спадщини, ОСОБА_4 проживала разом із ОСОБА_7 та була зареєстрована із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою Зарічанської сільської ради Володимирського району Волинської області від 11.08.2020, копією паспорта, копією будинкової книги на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_4 подала до Володимир-Волинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 .

На день відкриття спадщини ОСОБА_2 була пенсіонером, тобто непрацездатною, а тому відповідно до вимог 1242 ЦК України має право на обов`язкову частку після смерті мами ОСОБА_7 .

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний строк подала до Володимир-Волинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 (обов`язкова частка).

Позивач просить усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 з тих підстав, що ОСОБА_2 свідомо ухилялась від надання матері допомоги, яка через похилий вік, тяжку хворобу, перебувала у безпорадному стані та потребувала необхідної допомоги.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України).

Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Суд зауважує, що стандарт доказування залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі, тому доводи позивача оцінює з урахуванням предмета доказування у цій справі, встановлених судом обставин та їх правової оцінки відповідно до наданих сторонами доказів.

Оцінюючи доводи позивача, суд зазначає, що у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України, суд має встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в

умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, провадження № 61-3197св19, від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17, провадження № 61-37615св18, від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/16-ц, провадження № 61-34600св18, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц, провадження № 61-1302св 18, від 04 липня2018 року у справі № 404/2163/16-ц, провадження № 61-15926св18, на які посилається заявник у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження постанови апеляційного суду у справі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 з 1981 постійно проживає у Хмельницькій області м. Кам`янець-Подільський.

Матір сторін проживала разом із позивачем ОСОБА_4 у Волинській області, Володимирський район, с. Федорівка та отримувала від позивача належний догляд та допомогу.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 проживала на значній відстані від матері, що становить близько 350 км, а тому суд погоджується із обгрунтуванням відповідача про те, що вона не мала змоги часто приїжджати до матері.

Так як матір сторін не мала мобільного телефона, а тому відповідач фактично щодня телефонувала на мобільний телефон ОСОБА_4 та спілкувалась із матір`ю, що підтверджується інформацією телефонних з`єднань ПрАТ «Київстар» та не заперечується стороною позивача.

Крім того, фотокопіями від 16.09.2016, 04.01.2016, 17.09.2016, 10.08.2018, 12.08.2018, 12.08.2018, 15.08.2018, 07.11.2018 підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 приїжджала до матері, спілкувалась із нею та сім`єю позивача.

Також в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтвердили, що ОСОБА_2 протягом останніх 5 років спілкувалась із своєю мамою ОСОБА_7 , періодично приїжджала до неї та надавала їй необхідну матеріальну допомогу. Відносини відповідача із позивачем та їхньою матір`ю буди добрі.

В судовому засіданні не доведено, що матір сторін ОСОБА_7 зверталась до відповідача ОСОБА_16 із проханням про надання їй матеріальної допомоги чи допомоги у постійному догляді, однак відповідач відмовив у наданні такої допомоги. Тобто, не доведено, що спадкодавець потребував постійну потребу у допомозі саме відповідача ОСОБА_2 .

Також не доведено, що ОСОБА_4 зверталась до ОСОБА_2 із проханням надати матері фінансову допомогу чи допомогу у догляді, однак відповідач відмовив у наданні такої допомоги.

Таким чином, позивач не довела факт ухилення відповідача ОСОБА_2 від надання допомоги матері, винної поведінки відповідача (зокрема, відмова від надання допомоги матері), постійну потребу спадкодавця у допомозі саме відповідача, що згідно зі статтею 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Судом встановлено, що матір сторін постійно проживала разом із позивачем, а тому отримувала саме від позивача постійний, належний догляд і допомогу.

Не доведено, що допомога, котра надавалась позивачем своїй матері була недостатньою і матір сторін потребувала допомогу саме відповідача.

Факт проживання позивача із своєю матір`ю ОСОБА_7 та надання позивачем постійної допомоги та здійснення догляду за матір`ю, не свідчить про умисне ухилення відповідача від надання такої допомоги своїй матері.

Та обставина, що позивач ОСОБА_4 здійснювала догляд за матір`ю з якою постійно проживала, без доведення факту ухилення відповідача від надання допомоги матері, винної поведінки відповідача та факту постійної потреби матері у допомозі саме відповідача, не є достатньою правовою підставою для усунення відповідача від права на спадкування.

Пояснення свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 жодним чином

не підтверджують, що окрім наданої позивачем допомоги ОСОБА_7 , остання потребувала допомоги відповідача, не підтверджують факт ухилення (умисного чи бездіяльності) відповідача від надання допомоги матері, тобто наявність факту ухилення, котре було б пов`язане з винною поведінкою відповідача, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

При цьому, свідки у своїх поясненнях підтверджують, що ОСОБА_17 дійсно добросовісно виконувала свій обов`язок утримувати свою матір, котрий передбачений ч.1 ст. 202 СК України, що не є самостійною правовою підставою для усунення від спадкування іншого спадкоємця, без наявності сукупності підстав, передачених ст. 1224 ЦК України.

Також суд бере до уваги, що позивач ОСОБА_4 перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області та в період з жовтня 2014 по 30.11.2018 здійснювала догляд за ОСОБА_7 , отримувала компенсацію як особа, що здійснювала догляд за 80-річним престарілим. Дана обставина підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області від 31.07.2020 № 1345.

Тобто, ОСОБА_4 будучи призначеною державою особою, яка зобов`язана здійснювати догляд за престарілою ОСОБА_7 та отримуючи компенсацію за такий догляд, зобов`язана була надавати ОСОБА_7 необхідну допомогу та здійснювати за нею постійний догляд.

У матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_4 не виконувала своїх обов`язків по здійсненню догляду за ОСОБА_7 , або не в повному обсязі їх виконувала.

Наведене свідчить, що ОСОБА_7 була забезпечена постійним доглядом, отримувала необхідну допомогу і не потребувала допомоги саме відповідача.

Оскільки позивач не надав належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, що є його процесуальним обов`язком, тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення відповідача від права на спадкування після смерті їхньої матері ОСОБА_7 .

Оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є недоведеними, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає у АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає у АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 24.04.2024.

Головуючий:/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. Каліщук