ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2314/24 Справа № 199/8132/21 Головуючий у першій інстанції: Парфьонов Д. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Ніколиної А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 20 липня 2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі 20 серпня 2014 року сторонами придбано автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2009 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оформлений на відповідача. За час шлюбу - ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась спільна дитина - ОСОБА_3 . Подружнє життя не склалось. 19 жовтня 2018 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач з позивачем не спілкуються, стосовно поділу іншого спільного майна подружжя - квартири, між сторонами спір вирішено. Однак, щодо користування автомобілем позивач не може дійти спільної згоди з відповідачем, оскільки користування ним одночасно неможливе. Автомобіль є неподільною річчю, а тому вирішити спір у добровільному порядку сторони не можуть. Вказує, що дає свою згоду на одержання грошової компенсації вартості 1/2 транспортного засобу, а також те, що вона особисто не користується ним. Зазначає, що спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу, є об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення її права власності на спірне майно. Зазначає, що 10 вересня 2021 року вона звернулась до ТСЦ МВС №1249 із запитом про наявність у відповідача зареєстрованого транспортного засобу та отримала витяг з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих ТЗ від 14 вересня 2021 року вих №31/4-1249-774. Відповідно до Звіту з незалежної оцінки ринкової вартості транспортного засобу станом на 15 вересня 2021 року, проведеної ТОВ «АВТО МАРКЕТ» вартість об`єкта оцінки автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2009 року випуску, розрахована за порівняльним підходом складає 174730,00 грн. Тому позивачка, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки PEUGEOT PARTNER, 2009 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (кузов, VIN) НОМЕР_2 (надалі - спірне майно), стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в сумі 95879,93 гривень.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 частини вартості спільного сумісного майна подружжя - автомобіля марки PEUGEOT PARTNER, 2009 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (кузов, VIN) НОМЕР_2 в сумі 95 879 (дев`яносто п`ять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) гривень 93 копійки. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 5 438 (п`ять тисяч чотириста тридцять вісім) гривень 48 копійок, які складаються із судового збору в розмірі 908,00 гривень та витрат за проведення експертних досліджень в розмірі 4 530,48 гривень. У решті позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про залишення позовних вимог без задоволення.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 20 липня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданим відділом реєстрації актів громадського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, запис №485 (а.с. 7 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 14 травня 2003 року, виданим відділом реєстрації актів громадського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська (а.с. 6 т.1).

Згідно довідки №027853 від 10 вересня 2021 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 8 т.1).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів №31/4-1249-774 від 14 вересня 2021 року за ОСОБА_1 з 20 серпня 2014 року зареєстровано транспортний засіб марки PEUGEOT, моделі PARTNER, 2009 року випуску, колір сірий, ідентифікаційний номер (кузов, VIN) НОМЕР_2 (а.с. 9 т.1).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2018 року у справі №199/6180/18 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 20 липня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 485 - розірвано. Рішення набрало законної сили 20.11.2018 (а.с.17-18 т.1).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2021 року у справі №199/5857/20 визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , іншу 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 залишено у власності ОСОБА_1 . В іншій частині позову (щодо припинення між сторонами спільної сумісної власності на квартиру) відмовлено. Як установлено рішенням суду, у період шлюбу 17 липня 2002 року за спільні кошти подружжя придбана квартира АДРЕСА_1 в житловому будинку А-10 (а.с. 104); рішення набрало законної сили.

Згідно витягу з відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ОСОБА_2 за період з 2008 по 2020 роки, річний дохід позивача становив: за 2008 рік - 18275,04 грн, за 2009 рік - 19537,11 грн, за 2010 рік - 22720,91 грн, за 2011 рік - 27105,97 грн, за 2012 рік - 29478,61 грн, за 2013 рік - 27747,19 грн. Відомості про доходи за 2014 рік відсутні (а.с.107-108 т.1).

Відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ОСОБА_1 за період з 1998 по 2016 роки, річний дохід відповідача становив: за 2001 рік - 4365,89 грн, за 2002 рік - 4953,62 грн, за 2003 рік - 10555,15грн, за 2004 рік - 9872,49 грн, за 2007 рік - 920,00 грн, за 2008 рік - 28096,55 грн, за 2009 рік - 33295,83 грн, за 2010 рік - 41699,04 грн, за 2011 рік - 49384,44 грн, за 2012 рік - 51935,38 грн, за 2013 рік - 62323,94 грн, за 2014 рік - 34810,10 грн (а.с. 98-99 т.1).

З виписки по картці/рахунку НОМЕР_5 ОСОБА_6 за період 01 квітня 2014 року - 31 травня 2014 року вбачається проведення транзакцій, зокрема: 16 квітня 2014 року видача готівкових коштів на суму 1300,00 грн; 08 травня 2014 року виплата суми депозиту 91335,37 грн; 19 травня 2014 року видача готівки на суму 91000,00 грн (т. 1 а.с. 49 зворот).

З виписки по картці/рахунку НОМЕР_6 ОСОБА_6 за період 01 травня 2014 року - 30 травня 2014 року вбачається проведення транзакцій, зокрема: 08 травня 2014 року виплата суми депозиту 16483,63 долари США; 12 травня 2014 року видача готівки у відділенні 500,00 долари США; 19 травня 2014 року видача готівки у відділенні 1100,00 долари США; 20 травня 2014 року видача готівки у відділенні 1200,00 долари США; 21 травня 2014 року видача готівки у відділенні 1200,00 долари США; 22 травня 2014 року видача готівки у відділенні 1000,00 долари США; 26 травня 2014 року видача готівки у відділенні 1000,00 долари США та відкриття депозиту 10483,00 долари США (а.с. 49 т.1).

Згідно висновку експерта №2-23 від 27 червня 2023 року за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи №199/8132/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, ринкова вартість автомобіля "PEUGEOT PARTNER" 2009 року випуску, колір сірий, ідентифікаційний номер VIN-номер: НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1560 см. куб., який належить ОСОБА_1 , - станом на час дослідження складає 191759,85 грн (а.с.184-203 т.1).

Допитана в якості свідка позивачка ОСОБА_2 пояснила суду, що вона працювала протягом 2001 - 2013 років офіційно. Окрім офіційної роботи також займалася пошиттям речей, від чого отримувала додатковий дохід. Між подружжям часто виникали сварки. В 2010 році з метою припинення вживання алкогольних напоїв відповідачем подружжя вирішило придбати транспортний засіб, для чого почали відкладати грошові кошти, доклавши їх до суми інших заощаджень. До 2014 році сума таких заощаджень склала 3-4 тисячі доларів США. Крім того, частину коштів на придбання автомобіля передала бабуся позивача, яка давала грошові кошти для допомоги родині зі своєї пенсії майже кожен місяць. В 2014 році мати відповідача робила капітальний ремонт, для чого знімала кошти. Від матері відповідача сім`я грошей не отримувала. Автомобілем після його придбання користувався відповідач.

Свідок ОСОБА_6 при допиті вказала, що є матір`ю відповідача. На 2014 рік мала велику кількість заощаджень, сформованих з заощаджень з заробітної плати, пенсії та зі спадщини після чоловіка. Вказала, що вона допомогла позивачеві та відповідачеві у придбанні квартири для сім`ї. До 2014 року її син працював один, а ОСОБА_2 не працювала, займаючись домогосподарством. В 2014 році ОСОБА_1 звернувся до неї, свідка, з проханням допомогти йому в придбанні машини, оскільки внаслідок травми, отриманої за місцем роботи, встановлення групи інвалідності не міг постійно пересуватися пішки, переносити важкі речі. Крім того, відповідач запевнив, що буде їздити та забирати її з села. Вона зняла в банку грошовий вклад частково в гривнях та частково в доларах США та віддала синові для придбання машини. Окремої угоди з продавцем транспортного засобу не укладалося. 08 травня 2014 року вона передала синові частину суми, а 20 травня 2014 року - іншу частину вартості транспортного засобу, після чого, з повідомлення від ОСОБА_1 вона дізналася, що продавець передав її синові спірне майно. Загальна сума, яку вона зняла з депозитних рахунків становила 92 тисячі гривень та 6 тисяч доларів США. Загальна вартість машини становила приблизно 12 тисяч доларів США.

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Конструкція зазначених норм свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Таким чином, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено в п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи між подружжям спір про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 80 СК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України передбачають, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

При цьому, за ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; враховуючи презумпцію права спільної сумісної власності подружжя; встановивши, що спірний автомобіль PEUGEOT PARTNER 2009 року випуску, ідентифікаційний номер VIN-номер: НОМЕР_2 придбаний під час перебування сторін справи у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти; встановивши, що вартість спірного автомобіля складає 191759,85 грн, - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки половини вартості транспортного засобу у розмірі 95879,93 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга не містить заперечень щодо ринкової вартості автомобіля "PEUGEOT PARTNER" 2009 року випуску в сумі 191759,85 грн, визначеної висновком експерта №2-23 від 27 червня 2023 року за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи.

Судом апеляційної інстанції оглянуто цивільну справу №199/6180/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Згідно змісту позовної заяви у вказаній справі ОСОБА_2 зазначає, що подружні стосунки з ОСОБА_1 припинялись у січні 2014 року, декілька раз намагались примиритись. ОСОБА_2 вказує, що намагалась зберегти сім"ю, однак дійшла висновку, що шлюб розпався і 17.08.2018 року звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу (а.с. 2 - 3 цивільної справи №199/6180/18).

У цивільній справі №199/6180/18 рішення суду про розірвання шлюбу від 19.10.2018 року ухвалено у відсутність сторін. У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву з прохання слухати справу у її відсутність, на задоволені позову наполягала. Відповідач не з`явився, надав заяву з прохання слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. У рішенні суду, окрім іншого вказано, що шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені з січня 2014 року. Отже, у цивільній справі №199/6180/18 у рішенні місцевого суду від 19.10.2018, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, обставини щодо дати припинення шлюбних стосунків встановлені з огляду на зміст позовної заяви та визнання позову відповідачем, в порядку визнання обставин учасниками справи.

Разом з тим, у справі, що розглядається, сторони не посилались на те, що до розірвання шлюбу судом ними не велося спільне господарство. Навпаки, відповідач у своїх заявах та запереченнях, які містяться в матеріалах справи, неодноразово зазначав про їх з позивачкою сукупний спільний дохід у 2014 році, чим підтверджував наявність спільного бюджету у 2014 році (а.с. 47, 96 т.1). Допитані свідки, також, вказували на те, що у 2014 році сторони проживали, як сім`я. Відповідач, до дослідження рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2018 року у справі № 199/6180/18 цю обставину, як підставу для відмови в позові, не зазначав. Доказів того, що в період часу з січня 2014 року по 20 серпня 2014 року сторони мали різні бюджети та не вели спільного господарства не надано, позивачка такі обставини не визнає.

За таких обставин місцевий суд, керуючись положеннями ч. 7 ст. 82 ЦПК України, обгрунтовано врахував презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте подружжям за договором купівлі-продажу у період шлюбу (до набрання законної сили судовим рішенням про розірвання шлюбу).

Доводи апелянта про придбання спірного автомобіля за кошти його матері ОСОБА_6 - є недоведеними. Ні місцевому, ні апеляційному судам ОСОБА_1 не надано належних допустимих та достатніх доказів на підтвердження доводів, що кошти ОСОБА_6 у загальному розмірі 6000,00 доларів США та 91000,00 грн. були витрачені саме на придбання спірного автомобіля.

Твердження апелянта про те, що спірне майно набуте внаслідок фактичного дарунку ОСОБА_1 грошових коштів ОСОБА_6 , фактичне придбання автомобіля матір`ю відповідача є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності договору дарування, складеного ОСОБА_6 , передачі нею грошових коштів продавцю як плати за спірне майно, договору купівлі-продажу, іншого правочину, вчиненого іншою особою, ніж відповідачем, предметом якого є спірне майно або грошові кошти, використані на його придбання. Отже, презумпцію права спільної сумісної власності відповідачем не спростовано; клопотань про витребування відповідних доказів судом відповідачем не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Суд першої інстанції навів детальне правове обгрунтування та зробив правильний висновок, що презумпція права спільної сумісної власності сторін на спірний автомобіль не спростована, наявні підстави для часткового задоволення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова