Справа № 727/7448/24
Провадження № 2/727/1543/24
08 листопада 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, у складі:
головуючого- судді Слободян Г.М.
за участю секретаря судового засідання Вакарчук Т.Р.
за участі позивача: ОСОБА_1
розглянувши за правилами загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат, -
Короткий зміст позову.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги посилався на те, що він звернувся до суду з позовом про стягнення авансового внеску у розмірі 117000,00 грн (еквівалент 4000,00 доларів США станом на 11 квітня 2022 року) з відповідача ОСОБА_2 . Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі №727/49/22 цей позов було задоволено. Вказує на те, що причиною стало те, що ОСОБА_2 зірвав підписання основного договору купівлі-продажу квартири, через що попередній договір втратив чинність.
Позивач зазначає, що він неодноразово вимагав повернення авансового внеску, переданого за попереднім договором, а саме п.7 Попереднього договору, однак кошти не були повернуті. Стверджує, що оскільки відповідач не повертав кошти, згодом за рішенням суду було відкрито виконавче провадження (ВП №71648557) приватним виконавцем Кондроком К.О., яке було закінчено 12 січня 2024 року.
Окрім наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн., яка полягає у психічних переживаннях, які він переніс після втрати коштів, порушення звичного стану життя у зв?язку із відсутністю коштів, яких відповідач не хотів віддавати та незручності, які позивач переносить у зв?язку з вирішенням спору у судовому порядку.
Рух справи та позиція сторін.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.07.2024 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовче засідання.
Відповідачу надано термін на подання відзиву на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив та відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзив. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідача не надходило.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.09.2024 року закрито підготовче провадження по справі.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.129-131 ЦПК України, про що у справі є належні докази; відомостей про поважність причин неявки суду не надав.
Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Положеннямист. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Досліджені судом докази та застосовані норми права.
Судом встановлено, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.04.2024 року, справа №727/49/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансового внеску, позов задоволено, суд ухвалив - стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 117 000,00 грн. (сто сімнадцять тисяч гривень) станом на 11 квітня 2022 року згідно офіційного курсу НБУ є еквівалент 4000 (чотири тисячі) доларів США (а.с.11-17).
За заявою стягувача приватним виконавцем виконавчого округу Кондрок Костянтином Олександровичем було відкрито виконавче провадження від 24.04.2023 року ВП №71648557 з примусового виконання виконавчого листа №727/49/22 від 03.08.2022 року, що видав Шевченківський районний суд міста Чернівці (а.с.18-19).
12.01.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Кондрюк Костянтином Олександровичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадженя, ВП №71648557 (а.с.20-21).
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов?язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору. Цією нормою встановлено обов?язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Статтею 635 ЦК України не передбачено такого правового наслідку порушення взятого на себе в попередньому договорі зобов?язання щодо укладення основного договору, як спонукання до його укладення в судовому порядку.
Згідно з вимогами частини третьої статті 635 ЦК, зобов?язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.
За таких обставин інша сторона попереднього договору може претендувати на відшкодування збитків відповідно до частини другої статті 635 ЦК України.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями ст.611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною другою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
З огляду на те, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань, а грошові кошти (авансовий внесок у розмірі 4000 грн. доларів США, що станом на 11.04.2022 року 117 000,00 грн.) з нього були стягненні за рішенням суду у примусовому порядку виконання виконавчого листа №727/49/22 від 03.08.2022 року, позивач правомірно звернувся до суду з вимогою про стягнення компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов?язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), в якому (яких) мала місте інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов?язання, то їх нарахування за наступний період необхідно здійснювати позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_2 за період з 24.04.2023 року, тобто з моменту відкриття виконавчого провадження по 12.01.2024 року, тобто момент закриття виконавчого провадження, поніс такі витрати: інфляційні втрати відповідно до долара, оскільки на момент укладення попереднього договору купівлі-продажу, 4000 (чотири) тисячі доларів США відповідно до офіційного НБУ курса гривні становили 29,25 грн., а на момент закриття виконавчого провадження, 12.01.2024 року, 4000 (чотири) тисячі доларів США відповідно до офіційного НБУ курса гривні становили 37,99 грн. Тобто, на 12.01.2024 р., 4000 (чогири) тисячі доларів США відповідно до офіційного НБУ становлять не 117 000 грн, а 151 960 грн, де різниця дорівнює 34 960,00 грн.
Що стосується 3 % річних, то вони розраховуються за формулою (Сума боргу) ? (процентна ставка (%) / 100% ? (Кількість днів) / (Кількість днів у році). Відтак, заборгованість на момент закриття виконавого проводження, відповідно до нового курса НБУ становить 151 960,00 грн. ? 3% / 100% ? 264 / 365 дорівнює 3282,33 грн.
Таким чином, сума заборгованості складається з 34 960,00 грн. (інфляційні втрати) + 3 282,33 грн. (3% річних), що дорівнює 38 242,33 грн.
Зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що відповідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, суд вбачає підстави для задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних та присудження їх до стягнення з відповідача на користь позивача у зазначеному розмірі, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від даної суми.
Що стосується вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди.
За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб»..
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Вказане узгоджується із правовими висновками викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №383/596/15, у постановах Верховного Суду від 04.06.2018 року у справі №489/2492/17, від 13.06.2018 року у справі №464/6863/16.
Як встановлено судом, позивач заявив вимогу про стягнення моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 50 000 тисяч гривень. На обґрунтування такої суми моральної шкоди він вказав, що моральна шкода для нього полягає у психічних переживаннях, які він переніс після втрати коштів, порушення звичного стану життя у зв?язку із відсутністю коштів, яких відповідач не хотів вповертати та незручності, яку він переносить у зв?язку з вирішенням спору у судовому порядку.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковими умовами для стягнення моральної шкоди є: протиправна поведінка боржника; причинний зв`язок між цією поведінкою та завданою моральною шкодою; наявність факту завданої моральної шкоди.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Однак, суд зауважує на тому, що жодних доказів, які б підтверджували вказані обставини, а саме психічні переживання та порушення звичного стану життя позивача, до суду не надано.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується у разі, якщо вона завдана внаслідок протиправної поведінки особи. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини, крім випадків, установлених законом.
Аналізуючи вищевказані норми, можна прийти до висновку, що позивач, заявляючи вимогу про стягнення моральної шкоди, повинен надати суду докази, які підтверджують: факт заподіяння моральної шкоди; наявність протиправної поведінки відповідача; причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою відповідача та завданими стражданнями; характер і обсяг страждань.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.
Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Для підтвердження завданої моральної шкоди позивач повинен був надати докази, які б доводили факт страждань і причинно-наслідкового зв`язку з діями чи бездіяльністю відповідача. Такими доказами могли б бути: медичні документи, свідчення свідків, документи, що підтверджують зміни в житті позивача, експертні висновки (психологів, психіатрів).
Тобто, позивач має довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданими стражданнями.
Згідно з Постановою Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року, для компенсації моральної шкоди важливо, щоб позивач довів не тільки наявність страждань, але й обґрунтованість їх зв`язку з неправомірними діями відповідача.
Враховуючи вищевикладене, в тому числі і те, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з діями (бездіяльністю) відповідача, беручи до уваги факт недоведеності причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та завданими стражданнями, характеру і обсягу страждань, суд приходить до висновку, що у частині вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди слід відмовити у зв`язку з недоведеністю.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.
На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до часткового задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.4, 5, 13, 76-81, 133,
247, 263-266, 274-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задовольнити частково.
В решта частині заявлених вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду впродовж 30 днів від дня його отримання.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 15.11.2024 року.

Суддя Слободян Г.М.