Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.11.2024 Справа №607/10054/24 Провадження №2/607/2392/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участю секретаря судового засідання Двикалюк І.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Сень О.В. , представника третьої особи ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), у якому просить: позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1281,50 грн., щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про батька дитини записані відповідно до частини другої статті 135 Сімейного кодексу України. 29.09.2022 в КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня №2» відповідач відмовилась забрати свою новонароджену дитину з пологового відділення, про що подала відповідну заяву. 05.12.2022 малолітню ОСОБА_5 поставлено на облік, як дитину позбавлену батьківського піклування, та надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, влаштовано дитину у комунальне некомерційне підприємство «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської міської ради на повне державне забезпечення. З моменту поступлення 09.12.2022 дитини в заклад, мати жодного разу не відвідувала та не цікавилась життям та розвитком доньки. 03.05.2023 над ОСОБА_5 встановлено опіку, призначено позивача її опікуном. 05.05.2023 дитину, від якої відмовилась матір, було передано у сім`ю опікуна ОСОБА_1 (позивача). На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.08.2023 у справі №607/6035/23 малолітню ОСОБА_5 відібрано від матері ОСОБА_4 , без позбавлення її батьківських прав. З матері дитини стягнуто аліменти. Отже, з народження дитини і по даний час, відповідач не забрала дитину з пологового будинку чи іншого закладу охорони здоров`я, не виявляє до дитини будь-якої батьківської уваги, турботи чи піклування, що є підставою для позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів.

Ухвалою судді від 14.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13.06.2024 матеріали цивільної справи надіслано до третьої особи для надання суду висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

09.08.2024 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Протокольною ухвалою суду від 11.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Сень О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_4 в жодне з підготовчих засідань та в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в тому числі шляхом публікації повідомлення про виклик на сайті судової влади України, відзиву на позов не подала, про поважність причин неприбуття в судове засідання не повідомила. А тому, відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала вимоги позивача про задоволення позовних вимог, а також висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Тернопіль, Тернопільська область (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане 02.12.2022).

Відомості про батька дитини записані відповідно до частини другої статті 135 Сімейного кодексу України (за рішенням органу опіки та піклування), що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №0 від 02.12.2022.

Якщо батьки дитини невідомі, державна реєстрація її народження проводиться за рішенням органу опіки та піклування, яким визначається прізвище, власне ім`я, по батькові дитини і відомості про батьків (ч.2 ст.135 Сімейного кодексу України).

29.09.2022 ОСОБА_4 звернулась до КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» із заявою про відмову забрати народжену 27.09.2022 дитину дівчинку, у зв`язку із незадовільними життєвими обставинами.

Згідно із обліково-статистичною карткою дитини № НОМЕР_2 , на підставі наказу служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради від 05.12.2022 №235 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взято на облік дітей позбавлених батьківського піклування, на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 07.12.2022 №1415 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, 07.12.2022 дитину влаштовано у комунальне некомерційне підприємство «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини».

З моменту поступлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради, а саме з 09.12.2022, мати ОСОБА_4 жодного разу не відвідувала дитину та не цікавилась її життям та розвитком (лист КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради від 21.12.2022).

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №464 від 03.05.2023 над ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено опіку, призначено її опікуном ОСОБА_1 , яку зобов`язано виконувати обов`язки опікуна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з вимогами чинного законодавства.

05.05.2023 адміністрацією КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради в особі в.о. медичного директора ОСОБА_6 , у присутності старшого інспектора УСМПЗД ТМР Кучер Л.В. складено акт про передачу дитини в сім`ю опікуна, згідно якого дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передали ОСОБА_1 . Також, складено акт про передачу опікуну документів дитини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.08.2023 у справі №607/6035/23, відібрано малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав. Передано дитину органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради. Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1136 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 03.04.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1317 від 08.08.2024, орган опіки і піклування, враховуючи те, що мати дитини відмовилась забрати дочку з пологового будинку, на засідання комісії не з`явилась, відомості про батька дитини записані відповідно до ч.2 ст.135 Сімейного кодексу України, дитину передано ОСОБА_1 та на підставі рішення суду відібрано від матері, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допитані в судовому засіданні в якості свідків позивач ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_7 , який є чоловіком позивача, підтвердили обставини викладені у позовній заяві.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Підставою для позбавлення батьківських прав позивачем зазначено, що відповідач не забрала дитину з пологового без поважної причини і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться та не спілкується з нею.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Таким чином, суд констатує безумовне право батьків на виховання дітей, однак, вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи.

Оцінивши докази в їх сукупності, у тому числі належно обґрунтований висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов висновку про те, що відповідач свідомо не забрала дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом більше шести місяців не виявляє щодо неї батьківського піклування, а також ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тому, відповідача слід позбавити батьківських прав стосовно малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд вважає, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідає якнайкращим інтересам дитини, не позбавляє можливості піклуватися про неї її матір`ю за її бажанням. За правилами статті 169 СК України позбавлені батьківських прав батьки вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини.

Також, в силу приписів частини третьої статті 166 Сімейного кодексу України суд при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини другої статті 166 Сімейного кодексу України, особа, що позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В силу вимог статті 182 СК України, суд, при визначенні розміру аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня - 2563 гривень.

Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

В матеріалах справи відсутні відомості про доходи та працевлаштування відповідача, однак вона є працездатного віку, відсутні відомості про незадовільний стан її здоров`я.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що із ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_1 , як опікуна дитини, аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1281,50 грн., щомісячно, починаючи з 29.04.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211 грн. 20 коп. судового збору (за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав) та стягнути з відповідача на користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору (за позовну вимогу про стягнення аліментів).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 287, 289, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1281,50 грн., щомісячно, починаючи з 29.04.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, місцезнаходження: бульвар Т. Шевченка, 1, м. Тернопіль.

Повний текст рішення складено 08.11.2024.

Головуючий суддя П. Я. Стельмащук