Справа № 595/94/24
Провадження № 2/595/119/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024

у складі: головуючого судді Тхорик І.І.

з участю секретаря судового засідання Боднара М.Г.

представника відповідачів, адвоката Пасічника А.З.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Тарчинська Л.Я., звернулася в суд з даним позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь 330 грн 50 коп. матеріальної шкоди та 40000 грн моральної шкоди. Окрім того, просить стягнути з відповідачів на її користь судовий збір у розмірі 968,96 грн та 9000 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що у відповідності до вироку Бучацького районного суду від 17.10.2023 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Зокрема, згідно вказаного вироку, 28 серпня 2023 року близько 22.00 год. у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які знаходилися в одній із кімнат свого житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .. Надалі, діючи умисно, керуючись особистими неприязними мотивами, що виникли на ґрунті побутового непорозуміння, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почали наносити удари ОСОБА_1 . Так, ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_1 та умисно, долонею правої руки наніс ОСОБА_1 один удар в ділянку правого ока та один удар кулаком правої руки в ділянку підборіддя з лівої сторони, спричинивши ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді синців повік правого ока та підщелепнової ділянки зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після цього, ОСОБА_3 умисно нанесла один удар кулаком правої руки в ділянку грудей з лівої сторони ОСОБА_1 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синця на передній поверхні грудей зліва, що відносяться за ступенем тяжкості до легких тілесних ушкоджень. Вирок від 17.10.2023 набрав законної сили 17.11.2023 та є чинним. Вказує, що з амбулаторної взаємодії КНП «Золотопотіцька МЛ» ЗПСР вбачається, що 31.08.2023 вона звернулася зі скаргами на болі в лівій половині грудної клітки, головні болі, наявність забійних гематом підборідної ділянки та грудної клітки обмеження рухів тулубом із-за болей в КНП «Золотопотіцька МЛ» ЗПСР, де їй встановлено діагноз: забій грудної клітки - основний, забій повіки та навколоочноямкової ділянки - супутній. Призначене лікування: спокій, обмеження фіз. нагрузки до 4 тижнів. Фламідез; Долобене-гель, квитанції на придбання яких у неї не збереглося. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона пережила і продовжую переживати не тільки фізичний біль, а й великий емоційний стрес та постійно відчуває тривогу за своє здоров`я та життя, оскільки вона з відповідачами й надалі проживають в одному будинку і її кімната прохідна, тому її постійно мучить безсоння та страх, що це все знову може повторитися. Стрес супроводжується неможливістю продовжувати нормально вести свій спосіб життя, сон завжди тривожний. Вона досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, обурення поведінкою винуватців, переживає щодо своєї соціальної репутації. Окрім того, дотепер продовжуються проблеми зі здоров`ям у вигляді періодичних болів голови, болів при рухах правого ока, болю у грудях, болю у серці, а також її постійно супроводжують почуття тривоги, страху, нервозності, а також негативного настрою. Наслідки події, що сталася потягли за собою нераціональне витрачання її часу та суттєво вплинули на спосіб та порядок її повсякденного життя. Їй важко було виконувати її повсякденні обов`язки, а окрім того вона була змушена витрачати багато часу на відвідування правоохоронних органів, медичних установ, витрачати кошти на послуги адвоката та захист своїх порушених прав, на проїзд громадським транспортом. Зважаючи на вищенаведене, моральну шкоду, яку слід стягнути з відповідачів в її користь оцінює в 40 000 (сорок тисяч) грн. Розмір завданої їй матеріальної шкоди відповідачами підтверджується фіскальними чеками про придбання медикаментів, а саме: чеком № 93298 від 02.11.2023 на загальну суму 42,70 грн; чеком № 94010 від 16.11.2023 на загальну суму 71.30 грн; чеком № Q8UV71tnq-0 від 04.11.2023 на суму 96,00 грн; чеком № 94583 від 298.11.2023 на суму 120,50 грн. Таким чином, вважає, що сума витрат на відшкодування матеріальної шкоди, яку слід стягнути з відповідачів в її користь, становить 330,50 грн. За наведених обставин просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 22 січня 2024 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

13 березня 2024 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Пасічника через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що заявлений позов вони визнають частково, а саме в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди позивачці в сумі 3000 грн. Із вимогою про відшкодування матеріальної шкоди він не погоджується з огляду на те, що у відповідності до наданих позивачем доказів, вбачається, що подія отримання травм позивачкою мала місце 28.08.2023. Із документу з назвою «Амбулаторна взаємодія» видно, що позивачці призначене лікування спокій, обмеження фізичних нагрузок до 4 тижнів, фламідез, долобене-гель. Будь-яких інших відомостей щодо лікування ОСОБА_1 у вказаному періоді немає. 06.11.2023 ОСОБА_1 оглянув терапевт у зв`язку із скаргами на безсоння, болі у грудях, болі у серці, головні болі, початком захворювання вказано 29.10.2023. 22.11.2023 ОСОБА_1 звернулася до КНП «Золотопотіцька МЛ» ЗПСР за консультацією до спеціаліста з приводу незначного набряку та почервоніння кон`юктиви. Їй встановлений діагноз забій очного яблука та тканин очної ямки та міопатія. Однак, вважає, що вказані документи не є належними доказами заподіяння матеріальної шкоди позивачці відповідачем ОСОБА_2 , оскільки стосуються подій, що мали місце через три місяці після події заподіяння тілесних ушкоджень позивачці. Причинно- наслідковий зв`язок між придбаними медикаментами позивачкою та протиправними діями відповідачами не доведений. Безсоння, болі у грудях пов`язані із захворюванням що виникло 29.10.2023. Набряк та почервоніння кон`юктиви могло бути спричинено будь-якими життєвими обставинами попаданням мухи в око, заломленням повіки, продуттям вітром при швидкій їзді на велосипеді, занесенням інфекції, отримання травми безпосередньо перед зверненням до суду. Зважаючи на те, що матеріали заявленого позову не містять відомостей про стан здоров`я ОСОБА_1 у період з 31.08.2023 по 06.11.2023, прив`язати у будь-який спосіб її травми та захворювання, що виявлені 06.11.2023 та 22.11.2023 до події заподіяння їй тілесних ушкоджень відповідачем 28.08.2023 не можливо. Тому придбання ОСОБА_1 медичних препаратів, на думку сторони відповідача, не було зумовлене вчиненням проступку відповідачами. Разом з тим, відповідачі визнають заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 своїми протиправними діями, однак вважають, що її розрахунковий розмір безумовно призведе до надмірного збагачення позивачки. Окрім того, вважають розмір витрат на правову допомогу значно завищеним та необґрунтованим. Просять зменшити розмір стягнення витрат на надання правової допомоги до однієї тисячі гривень.

19 березня 2024 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тарчинської Л.Я. надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. Така вмотивована тим, що до того як відповідачі завдали ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, останню не турбували біль у серці, серцебиття, гіпертонія та не було проблем із правим оком. Всі ці проблеми із здорорв`ям у неї з`явилися 28.08.2023, що підтверджується амбулаторною взаємодією від 31.08.2023, якою констатовано зокрема й забій повіки та навколоочноямкової ділянки правого ока. Це підтверджується і висновком експерта № 778 від 22.09.2023, наданого Тернопільським обласним бюро судово-медичної експертизи відповідно до якого, при судово-медичній експертизі у ОСОБА_1 виявлено синці повік правого ока, підщелепної ділянки зліва, передньої поверхні грудей зліва. Сторона відповідача стверджує, що «матеріали заявленого позову не містять відомостей про стан здоров`я ОСОБА_1 у період з 31.08.2023 по 06.11.2023, прив`язати у будь-який спосіб її травми та захворювання, що виявлені 06.11.2023 та 22.11.2023 до події заподіяння їй тілесних ушкоджень відповідачем 28.08.2023 не можливо», однак не бере до уваги висновок експерта № 778 від 22.09.2023, в якому зазначено, що при судово-медичній експертизі у ОСОБА_1 виявлено синці повік правого ока, підщелепної ділянки зліва, передньої поверхні грудей зліва. Можна лише уявити наскільки сильні удари було нанесено позивачці, якщо сама подія мала місце 28.08.2023, а експертиза проводилась 22.09.2023 і синці ще були наявні. З часу, коли відповідачі завдали позивачці травм до тепер вона постійно відчуває головні болі, біль при рухах правого ока, біль у грудях, біль у серці, а також її постійно супроводжують почуття тривоги, страху, нервозності, а також негативного настрою, як наслідок, піднімається артеріальний тиск, підвищується серцебиття. Вона часто змушена звертатися до лікарів, вживати заспокійливі та інші препарати за їх порадами, що й підтверджується медичною подією КНП «Золотопотіцька МЛ» ЗПСР від 22.11.2023 та оглядом терапевта КНП «Золотопотіцька МЛ» ЗПСР від 06.11.2023. Відповідач ОСОБА_2 визнає позов частково в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди в сумі 3000 гривень. Однак, вважає, що така сума не зможе компенсувати глибину всіх фізичних та душевних страждань позивачки, оскільки вони супроводжують її до сьогоднішнього дня. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, вона пережила, і продовжує переживати не тільки фізичний біль, а й великий емоційний стрес та постійно відчуває тривогу за своє здоров`я та життя. Вона тримає пережиту травму в собі по сьогоднішній день, її постійно мучить безсоння та страх, що це все знову може повторитися. Стрес супроводжується неможливістю продовжувати нормально вести свій спосіб життя, сон завжди тривожний. Вона досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, обурення поведінкою винуватців, переживає щодо своєї соціальної репутації. Окрім того, дотепер продовжуються проблеми зі здоров`ям у вигляді періодичних болів голови, болів при рухах правого ока, болю у грудях, болю у серці, а також її постійно супроводжують почуття тривоги, страху, нервозності, а також негативного настрою. Наслідки події, що сталася потягли за собою нераціональне витрачання її часу та суттєво вплинули на спосіб та порядок її повсякденного життя. Їй важко було виконувати свої повсякденні обов`язки, а окрім того вона була змушена витрачати багато часу на відвідування правоохоронних органів, медичних установ, адвоката, а також витрачати кошти на послуги адвоката та захист своїх порушених прав, на проїзд громадським транспортом. З моменту скоєння кримінального правопорушення до цього часу винні особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не цікавилися станом здоров`я позивача та не вибачились. За наведених обставин просить позовні вимоги задовольнити.

28 березня 2024 року на адресу суду від представника відповідачки ОСОБА_3 , адвоката Пасічника через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладені обставини, аналогічні відзиву від 13 березня 2024 року.

01 квітня 2024 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тарчинської Л.Я., надійшла відповідь на відзив, у якій викладені обставини, аналогічні відповіді на відзив від 19 березня 2024 року.

Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Тарчинська Л.Я. в судове засідання не прибули, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Згідно поданої заяви представник позивача просить розглядати справу без її та позивача участі, заявлені вимоги підтримує та просить такі задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Представник відповідачів, адвокат Пасічник А.З. в судомому засіданні просив частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме в частині стягнення моральної шкоди з відповідачів у сумі 3000 грн. Щодо решти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву.

Суд, заслухавши представника відповідачів, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2023 року (справа №595/1811/23) ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Також ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Вказаний вирок набрав законної сили 17 листопада 2023 року.

Вищенаведеним вироком суду встановлено, що 28 серпня 2023 року близько 22.00 год. у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які знаходилися в одній із кімнат свого житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Надалі, діючи умисно, керуючись особистими неприязними мотивами, що виникли на ґрунті побутового непорозуміння, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почали наносити удари ОСОБА_1 . Так, ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_1 та умисно, долонею правої руки наніс ОСОБА_1 один удар в ділянку правого ока та один удар кулаком правої руки в ділянку підборіддя з лівої сторони, спричинивши ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді синців повік правого ока та підщелепнової ділянки зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після цього, ОСОБА_3 умисно нанесла один удар кулаком правої руки в ділянку грудей з лівої сторони ОСОБА_1 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синця на передній поверхні грудей зліва, що відносяться за ступенем тяжкості до легких тілесних ушкоджень.

У вказаному вище вироку суду від 17 жовтня 2023 року ОСОБА_2 зазначена потерпілою.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, не підлягають доказуванню обставини вказані у вироку, а також винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , причинно-наслідковий зв`язок із спричиненням останніми умисних легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .

Отже, обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та вина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у його вчиненні не потребує доказування, оскільки встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили і має преюдиційне значення для спірних правовідносин.

Згідно частини першої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 03.12.2014 (справі № 6-183цс14), у справах про відшкодування майнової шкоди законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Відповідно до частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується особою, яка таку шкоду заподіяла.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Разом з тим, згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76, частиною першою статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З амбулаторної взаємодії КНП «Золотопотіцька МЛ» ЗПСР вбачається, що 31.08.2023 ОСОБА_1 звернулася зі скаргами на болі в лівій половині грудної клітки, головні болі, наявність забійних гематом підборідної ділянки та грудної клітки обмеження рухів тулубом із-за болей в КНП «Золотопотіцька МЛ» ЗПСР. ОСОБА_1 встановлено діагноз: забій грудної клітки - основний, забій повіки та навколоочноямкової ділянки - супутній. Призначене лікування: Спокій, обмеження фіз. нагрузки до 4 тижнів. Фламідез; Долобене-гель.

Так, згідно висновку експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної екпертизи №778 від 22.09.2023, при судово-медичній експертизі у ОСОБА_1 виявлено синці повік правого ока, підщелепної ділянки зліва, передньої поверхні грудей зліва. У ОСОБА_1 , згідно із виченими медичними документами, при огляді лікарями 31.08.2023 були описані «забійні гематоми» нижньої повіки правого ока, підборіддя зліва та «в ділянці великого грудного м`яза зліва». Характер і морфологічні властивості виявлених у ОСОБА_1 ушкоджень, вказують на їх утворення від дії тупих предметів близько за 9-11 діб до її експертного огляду, не виключено, у вказаний у постанові термін події. Утворення виявлених у ОСОБА_1 тілесних ушкоджень за наведених у постанові обставин події, не виключаються. Виявлені у ОСОБА_1 тілесні ушкодження, кожне окремо чи разом, за ступенем тяжкості належать до легких.

Позивач ОСОБА_1 надала також листи звернень її до КНП «Золотопотіцька МЛ» ЗПСР від 06.11.2023, 22.11.2023, де їй встановлено діагнози: гіпертонія неускладнена та забій очного яблука, тканин очної ямки, відповідно. Перші прояви захворювання: у зв`язку з травмою, у зв`язку зі стресом, початок захворювання: 29.10.2023.

Окрім того, позивач ОСОБА_1 долучила до матеріалів цивільної справи копії рецептів за призначенням лікаря КНП «Золотопотіцький центр первинної медико-санітарної допомоги» Золотопотіцької селищної ради ОСОБА_4 , датовані 16.11.2023 та 28.11.2023.

На підтвердження розміру матеріальної шкоди, завданої діями відповідачів, позивач до матеріалів цивільної справи долучила фіскальні чеки про придбання медикаментів, а саме: чек № 93298 від 02.11.2024 на суму 42,70 грн; чек № Q8UV71tnq-0 від 04.11.2023 на суму 96,00 грн; чек № 94010 від 16.11.2023 на суму 71.30 грн; чек № 94583 від 28.11.2023 на суму 120,50 грн; на загальну суму 330,50 грн.

Разом з тим, надані позивачем вищезазначені копії фіскальних чеків, які датовані 02.11.2024, 04.11.2024, 16.11.2024 та 28.11.2024 не доводять заподіяння ОСОБА_1 матеріальної шкоди за обставин, викладених в обвинувальному вироку Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2023 року, а саме те, що медикаменти були придбані з метою лікування тілесних ушкоджень, які ОСОБА_1 отримала внаслідок протиправних дій відповідачів, що мали місце 28 серпня 2023 року, як і причинно-наслідкового зв`язку між їх діями, зазначеними вище витратами та призначенням лікаря у виписці «Амбулаторна взаємодія» КНП «Золотопотіцька МЛ» ЗПСР від 31.08.2023. Відтак, суд не приймає їх до уваги, як належні, допустимі, достатні й достовірні докази понесених ОСОБА_1 матеріальних витрат.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 330,50 грн.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідачів відшкодування завданої моральної шкоди, то така підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

За встановлених судом обставин та їх правового регулювання, протиправні дії відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням моральної шкоди позивачу.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 постанови №4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 та 10 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.

Судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 82 ЦПК України, закріплено підстави звільнення від доказування. Так, ч.6 передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 №4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року по справі № 461/8496/15.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка склалась у цій сфері, а саме, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом і у практиці ЄСПЛ приймаються до уваги різні обставини як такі, що заподіюють моральну шкоду: незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо (Мілазі проти Республіки Італії від 25.06.1987 р., Лопес Остра проти Іспанії від 09.12.1994 р., Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації від 13.07.1983, Жовнер проти України від 29.06.2004, Полтораченко проти України від 18.01.2005).

Суд погоджується із тим, що позивачу заподіяно моральну шкоду у зв`язку із перенесеним фізичним болем, порушенням звичного для неї життєвого ритму, внаслідок протиправних дій відповідачів, що у подальшому призвело до почуття тривоги та негативно вплинуло на її психологічний стан та самопочуття.

Однак, суд бере також до уваги те, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, тому при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати вимоги розумності та справедливості, а сам розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мала потерпіла у зв`язку з порушенням її прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди.

Тому, враховуючи засади виваженості, добросовісності та розумності, а також співмірності грошового відшкодування із заподіяною шкодою, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів моральної шкоди та визначити розмір морального відшкодування у сумі 8000 (вісім тисяч) грн, що на переконання суду буде достатнім та належним відшкодуванням завданої позивачу моральної шкоди.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача на її користь судового збору в розмірі 968,96 грн та витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 9000 грн.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Положеннями ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Наявність договірних відносин між адвокатом Тарчинською Л.Я. та позивачем ОСОБА_1 підтверджується договором про надання юридичної (правничої) допомоги, представництва інтересів та ведення справ в суді від 28 грудня 2023 року, згідно якого клієнт виплачує адвокату винагороду (гонорар) розмір якої та порядок виплати узгоджується за домовленістю між сторонами.

Додатковою угодою №1 до договору про надання правничої допомоги від 28 грудня 2023 року передбачено, що розмір вартості наданої адвокатом клієнту професійної правничої допомоги у суді першої інстанції за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення з врахуванням вивчення матеріалів справи та значення справи для клієнта є фіксованою та становить 9000,00 грн. Вказана вартість включає оплату за складання процесуальних документів, представництво в суді першої інстанції незалежно від фактичної кількості судових засідань, повний юридичний супровід справи та консультації з правових питань.

Згідно Акту прийому-передачі наданих правничих послуг до Додаткової угоди №1 від 28.12.2023 до Договору про надання правничої допомоги від 28.12.2023, адвокатом понесено прямі витрати, пов`язані з підготовкою до розгляду у суді першої інстанції цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, які вона надала, а клієнт прийняв правничі послуги: підготовку позовної заяви, подання позовної заяви до суду, вивчення судової практики, надання консультацій з правових питань та моніторингу руху справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Так, представник позивача адвокат Тарчинська Л.Я. просить суд стягнути з відповідачів в користь позивача витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн.

Разом з тим, суд вважає, що витрати на правничу допомогу, наведені представником позивача у наданих суду документах, є неспівмірними, оскільки не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, складності справи, обсягу наданої правової допомоги.

З урахування наведеного, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що обґрунтованим є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн, який підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках в користь позивача.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідачів на користь позивача підлягають до стягнення витрати по сплаті судового збору в сумі 193,80 грн (виходячи з розрахунку: 8000 грн х 968,96 : 40 000 грн), тобто по 96,90 грн з кожного відповідача.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 80, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8000 (вісім тисяч) грн моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 96 (дев`яносто шість) грн 90 коп. та на правничу допомогу адвоката в сумі 2000 (дві тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 96 (дев`яносто шість) грн 90 коп. та на правничу допомогу адвоката в сумі 2000 (дві тисячі) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повне рішення складено 29 квітня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: І. І. Тхорик