ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7076/24 Справа № 229/2686/23 Суддя у 1-й інстанції - Дубовик Р.Є. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Корчистої О.І., Остапенко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 229/2686/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 17 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Дубовика Р.Є.,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з вересня 2016 року сторони розпочали фактичні сімейні стосунки та почали проживати разом однією сім`єю як чоловік і жінка в квартирі відповідача за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання позивача з відповідачем, вони постійно вели спільне господарство, спільний бюджет, купували майно, товари для сумісного користування, спільно проводили свята, їздили на відпочинок. Сторони здійснювали піклування один за одним коли хворіли. З ними разом проживав син відповідача, про якого позивач також піклувався, надавав йому матеріальну допомогу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дитина донька ОСОБА_3 , яка також проживала разом з позивачем та відповідачем у квартирі ОСОБА_2 . Після народження дитини відповідач перебувала у декретній відпустці і єдиним вагомим джерелом доходу у сім`ї був позивач, який на той час працював у м. Костянтинівці. З метою поліпшення побутових умов під час проживання однією сім`єю було придбано: пластикові вікна, диван, два крісла, два холодильника, телевізор, водонагрівач, праску, супутникову антену, кухонні предмети. Після народження дитини здійснили заміну старого вікна на нове пластикове. Разом з відповідачем саджали огород, обробляли його, збирали врожай. Отже, на думку позивача між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. У зв`язку з вторгненням в Україну та масовими закликами щодо евакуації громадян з міста, ними спільно було прийнято рішення здійснити евакуацію відповідача з дитиною в інше безпечне місце у Волинську область. Оскільки відповідач перебувала у декретній відпустці, а позивач був єдиною особою, яка працює у сім`ї та отримує дохід, то він залишився у місті. У липні 2022 року відповідач з дитиною евакуювались. Спочатку стосунки позивача та відповідача були відносно нормальні, вони спілкувались, будували спільні плани на майбутнє та інше, але згодом сімейні стосунки почали погіршуватись. Відповідач почала віддалятись від позивача, не відповідати на телефонні дзвінки, висловлювати претензії, приховувати своє місцеперебування. До грудня 2022 року сторони підтримували зв`язок, та згодом цей зв`язок був втрачений. З липня 2022 року по грудень 2022 року позивач сплачував комунальні послуги за квартиру відповідача, здійснював їй грошові перекази на утримання дитини, але потім син відповідача за її вказівкою забрав у позивача ключі від квартири та дав зрозуміти, що він до квартири не має жодного відношення. Метою подання цього позову є майбутній розподіл спільно набутого майна за час сумісного проживання позивача та відповідача однією сім`єю. Наразі визнати майно спільною сумісною власністю та здійснити поділ цього майна позивач не має можливості, оскільки у нього відсутній доступ до цього майна та до усіх документів на це майно воно зберігається у квартирі відповідача. Крім того, позивач не може здійснити оцінку спільно набутого майна та визначити його вартість.

Просив встановити факт його проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без реєстрації шлюбу у період з вересня 2016 року по грудень 2022 року.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 17 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом не взято до уваги покази свідків, які підтвердили, що сторони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, піклувались один про одного. Також позивачем надано докази сплати комунальних послуг. У період з липня 2022 року по грудень 2022 року позивач сплачував комунальні послуги та перераховував на картку відповідача матеріальну допомогу, проте зазначені документи не прийняті судом до уваги, як належний доказ.

Факт спільного проживання також підтверджується рішенням Черкаського районного суду Черкаської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_3 , 08.05.2021 року, згідно якого ОСОБА_2 зазначала, що проживала разом з батьком дитини - ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Позивач вказує, що відповідачем порушено ст.91 ЦПК України. Проте із вказаним погодитися не можна, адже відповідачем заявлено клопотання про виклик свідків у відзиві на позовну заяву, тобто до підготовчого судового засідання, оскільки справа розглядалась в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові ВСУ від 12.12.2019 у справі №490/4949/17, сам по собі факт перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Позивачем не надано документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі, зокрема фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори тощо.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.04.2020 по справі №738/1452/17 прийшов до висновку, що лише показаннями свідків за відсутності інших доказів не може бути встановлений факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрацією шлюбу. Жодних інших належних письмових доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо існування між ним та відповідачем відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірного житлового будинку за їх спільні сумісні кошти або спільною працею у матеріалах справи відсутні.

В судовому засіданні апеляційного суду, що проводилось в режимі відео-конференції позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів скарги, просила її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у стосунках, що ними не заперечується, офіційний шлюб сторони не укладали.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно (а.с.5).

На підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_2 позивачем надано спільні з нею фотокартки за період з травня 2017 року по 2022 рік та накладну від 10.05.2018 року на придбання водонагрівача Nova Tec NT-SP 50 (а.с.6, 13-16).

Згідно рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15.01.2024 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В описовій частині рішення зазначено позивачем ОСОБА_2 , що вона проживала разом з батьком дитини ОСОБА_1 (а.с.134, 135, 153-155, 166-175).

Відповідно до акту обстеження квартири АДРЕСА_2 , складений 27.11.2023 року комісією у складі інженера з ОЕР ОСОБА_4 , майстра ділянки ОСОБА_5 , за підписом сусідів: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , встановлено, що у вказані квартирі зареєстровані ОСОБА_2 (власник) та ОСОБА_3 (донька). Спільно з ними проживав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 цивільний чоловік та батько дитини. ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з вересня 2016 року по липень 2022 року та вели спільне господарство (а.с.4).

Разом з тим, згідно довідок від 21.07.2022 року № 706- та 706- про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.43, 44, 56-57).

Згідно довідок від 25.09.2022 року №7122- та 7122- про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.45, 46, 58, 59).

Відповідно до Акту обстеження умов проживання №8 від 17.01.2023 року, складеного начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Червонослобідської сільської ради Дукою В.В. встановлено, що з метою обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_5 . За вказаною адресою проживають: господар будинку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який надав прихисток ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та її доньці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як внутрішньо переміщеним особам. Умови проживання дитини задовільні (а.с.177, 178).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки в позові висунута вимога лише про встановлення факту проживання позивача однією сім`єю з відповідачем з метою можливого в подальшому поділу майна, однак жодної вимоги про такий поділ не заявлено.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком та зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження №14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №369/16486/18.

На підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 посилався на фотокартки із зображенням позивача з відповідачем (фото на пам`ять) у 2017 роках, з відпочинку липень 2018, серпень 2020 року та травень, листопад 2022 року, на наявність спільної дитини, сплату аліментів на дитину за рішенням суду, а також покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 .

Разом із тим, у контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх, слід також відзначити, що згідно з усталеною судовою практикою, наявність біологічного батьківства, виплата в зв`язку з батьківством аліментів на утримання дитини, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20.

Крім того колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 йому необхідно для вирішення в подальшому майнових питань з відповідачем.

Велика Палата Верховного Суду 23 січня 2024 року розглянула справу №523/14489/15-ц, у якій виснувала про те, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

Таким чином, звернення до суду саме з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю, без заявленя для вирішення питання про поділ спільного майна є неналежним способом захисту.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Дружківського міського суду Донецької області від 17 квітня 2024 року немає, т.я. воно відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 17 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 05 вересня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Агєєв