Справа № 462/2134/24
УХВАЛА

про скасування судового наказу

23 квітня 2024 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Кирилюк А. І., розглянувши письмову заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Залізничним районним судом м. Львова 29.03.2024 року за заявою Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості,

встановив:

Рух справи.

ОСОБА_1 , 19.04.2024 року (вх. № 9875) звернулась у Залізничний районний суд м. Львова із письмовою заявою про скасування судового наказу № 462/2134/24, виданого Залізничним районним судом м. Львова 29.03.2024 року за заявою ЛКП «Залізничнетеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості, у якому просить суд:

- скасувати судовий наказ № 462/2134/24 від 29.03.2024 року, виданий Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення коштів (заборгованості) за теплову енергію в сумі 5 077 грн 13 коп., на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго»;

- стягнути з ЛКП «Залізничнетеплоенерго» компенсацію за витрати за бойлер та ремонтні роботи (оскільки послуги з гарячого водопостачання не надавались з 2003 року по 2005 рік) в сумі 1 000 у.о., що складає на сьогодення приблизно 40 000 грн 00 коп. на користь ОСОБА_1 .

Подану заяву обґрунтовує тим, що вважає такий наказ не обґрунтованим та таким, що винесений на припущеннях.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирилюка А. І.

Щодо можливості розгляду заяви про скасування судового наказу.

Заява про скасування судового наказу подана та оформлена із додержанням вимог ст. 170 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Підстав, установлених ЦПК України для її повернення без розгляду у цій справі не встановлено.

Дослідивши матеріали цивільної справи № 462/2134/24, вивчивши подану заявником письмову заяву з додатками, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Згідно ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу.

Суд, дослідивши заяву про скасування судового наказу, вважає, що наведені заявником доводи спростовують посилання стягувача щодо безспірності заявлених вимог.

Визначений ч. 1 ст. 170 ЦПК України строк для подання заяви про скасування відповідного судового наказу не порушено.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» судовий наказ видається лише за умови безспірності вимог. У п. 9 вказаної постанови зазначено, що наявність спору про право (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України) (1618-15), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Разом із тим лише той факт, що договірні зобов`язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Нормами Розділу ІІ «Наказне провадження» ЦПК України не врегульовано питання щодо розподілу судового збору при розгляді заяви про скасування судового наказу.

Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України застосувавши аналогію закону, сплачений заявником судовий збір у розмірі 151 грн 40 коп. підлягає стягненню з ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на користь ОСОБА_1 .

З приводу вимоги про стягнення коштів з ЛКП «Залізничнетеплоенерго» як компенсацію за витрати за бойлер та ремонтні роботи у сумі 40 000 грн 00 коп. на користь ОСОБА_1 слід зазначити наступне.

Наказне провадження це особливий спрощений вид цивільного судочинства, передбачений для розгляду справ, які не потребують повної та детальної процедури розгляду, спрямований на спрощений та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, який є судовим рішенням та одночасно виконавчим документом.

ЛКП «Залізничнетеплоенерго» звернулось до суду в порядку наказного провадження, в якому передбачено спрощене судове провадження. Заява про скасування судового наказу також подана у порядку наказного провадження

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (ч. 2 ст. 42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч. 3 та 8 ст. 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України.

Цивільний процесуальник кодекс України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику інших витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування за бойлер та ремонтні роботи задоволенню не підлягає, оскільки зі змісту норм ЦПК України заявник позбавлений можливості заперечувати проти вимог боржника, що стосуються відшкодування витрат за бойлер та ремонтні роботи.

Таким чином суд дійшов висновку, що у задоволенні в іншій частині вимог про відшкодування шкоди за бойлер та ремонтні роботи слід відмовити.

Підсумки.

Враховуючи, що на час розгляду даної заяви відсутні підстави для її повернення, суд дійшов висновку, що заявлена вимога про скасування судового наказу є такою, що підлягає до задоволення.

При цьому, стягувач, який звертався до суду із заявою про видачу судового наказу не позбавлений права звернення до суду із тими самими вимогами у порядку спрощеного позовного провадження, визначеному ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 170, 171 ЦПК України, суд -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Залізничним районним судом м. Львова 29.03.2024 року за заявою Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості задовольнити частково.

Скасувати судовий наказ № 462/2134/24 від 29.03.2024 року, виданий Залізничним районним судом м. Львова за заявою Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 5 077 грн 13 коп. та стягнення із боржників на користь стягувача судового збору в розмірі 302 грн 80 коп.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» на користь ОСОБА_1 151 (сто пятдесят одну) грн 40 коп. сплаченого судового збору.

У задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовити.

Роз`яснити Львівському комунальному підприємству «Залізничнетеплоенерго» право звернутися до суду із тими самими вимогами у порядку спрощеного позовного провадження. Внесена сума судового збору (за видачу судового наказу) стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Копію даної ухвали направити заявнику та стягувачу для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: