Справа № 202/4452/23
Провадження № 2/202/127/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу №202/4452/23

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

третя особа, яка не заявила самостійних вимог щодо предмету спору

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу

Сеідова Вікторія Олександрівна,

про визнання недійсним фраундаторного правочину та стягнення моральної шкоди, -

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Воронка В.С.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Круглого В.В.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача адвоката Верби А.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який 04.09.2023 уточнив та мотивував тим, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходилась цивільна справа №202/8561/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів у розмірі 72 000 доларів США. Провадження по справі було відкрито 13.01.2023.

Крім того, у справі №202/8516/22 ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, але у її задоволенні було відмовлено ухвалою суду від 14.12.2022.

Проте, через незначний проміжок часу, після відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, йому стало відомо, що 03.02.2023 відповідач ОСОБА_2 відчужив належне йому домоволодіння АДРЕСА_1 на користь своєї доньки ОСОБА_3 шляхом укладення договору дарування, посвідченого 03.02.2023 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою В.О.

На день подання позову у власності ОСОБА_2 залишилась лише земельна ділянка у Магдалинівському районі Дніпропетровської області.

Крім того, станом на 13.01.2023 у власності ОСОБА_2 перебувало два транспортних засоби трактор та легковий автомобіль Mazda 6, д/н НОМЕР_1 .

Отже, після відмови суду у забезпеченні позову відповідач ОСОБА_2 вжив заходів по відчуженню належного йому домоволодіння на користь доньки з метою уникнення можливого примусового виконання рішення суду за рахунок цього майна.

Після відчуження ОСОБА_2 домоволодіння, позивач, у межах справи №202/8516/22, повторно звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 09.02.2023 задоволена.

В ході виконання ухвали про забезпечення позову приватним виконавцем накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 , але при цьому стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 продав належний йому автомобіль Mazda 6, д/н НОМЕР_1 , також після першої відмови суду у забезпеченні позову та після відкриття провадження у справі за позовом про стягнення боргу.

Відчужуючи нерухоме та рухоме майно на користь своєї доньки ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 знав про свої боргові зобов`язання, про судову справу про стягнення з нього боргу, тому очевидно міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це майно, а отже діяв недобросовісно, і такі дії відповідача ОСОБА_2 направлені на уникнення матеріальної відповідальності, а відтак оспорюваний правочин є фраудаторним, тобто вчиненим на шкоду кредитору.

При цьому також слід врахувати, що після відчуження домоволодіння та транспортного засобу, у боржника відсутнє майно, вартість якого може задовольнити вимоги кредитора.

Крім того зазначив, що недобросовісні дії відповідачів завдали йому моральної шкоди, яка полягає у тому, що він відчуває душевних хвилювань через розуміння намірів відповідачів уникнути матеріальної відповідальності.

Враховуючи викладене просив суд визнати недійсним (фраудаторним) договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 101) укладений 03 лютого 2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою Вікторією Олександрівною; відновити становище, яке існувало до порушення та скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сеідової Вікторії Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 66285852 від 03 лютого 2023 щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 101; запис про право власності №49135266); визнати недійсним (фраудаторним) договір купівлі-продажу транспортного засобу (Mazda 6, сірого кольору, VIN НОМЕР_2 ) №1242/2023/3641006 укладений 04 лютого 2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та скасувати перереєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказаний транспортний засіб за ОСОБА_3 ; стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. 00 коп.; стягнути з відповідачів судові витрати.

29.03.2023 по справі відкрите загальне позовне провадження та відповідачам визначено строк для подання відзиву на позов.

10.04.2023 судом, за заявою позивача, вжиті заходи забезпечення позову, а саме: заборонено ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

31.05.2023 підготовче провадження по справі закрите. Судом, за клопотанням представника позивача, витребувані докази з РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області.

28.06.2023 до суду надійшли витребувані докази з РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області.

04.09.2023 позивачем уточнені позовні вимоги.

29.01.2024 через канцелярію суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Круглого В.В. надійшов відзив на позов, який надійшов до суду з порушенням строків, передбачених ст.178 ЦПК України, оскільки адвокат Круглий В.В. ознайомився матеріалами справи, отримав їх копії, а також зробив їх копії 02.10.2023, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. При цьому суд зазначає, що а ні відповідач ОСОБА_2 а ні його представник не просили суд визнати причини пропуску строку на подання відзиву поважними та поновити його.

23.02.2024 через канцелярію суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Круглого В.В. надійшло клопотання про призначення експертизи, у задоволенні якого, ухвалою суду від 12.04.2024 відмовлено.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Воронко В.С. доводи уточненої позовної заяви підтримали та наполягали на її задоволенні.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка відповідач ОСОБА_2 показав суду, що позовні вимоги не визнає, оскільки рішення про дарування домоволодіння доньці ОСОБА_3 було прийняте у родинному колі задовго до ініціювання судового процесу про стягнення боргу.

Так, у їх сім`ї була домовленість про те, що вони купують занедбаний будинок та зносять його щоб побудувати на ділянці новий. Спочатку будинок придбали на його ім`я, але коли ОСОБА_5 виповнилось 18 років його подарували їй, як і домовлялися коли їй було лише 16 років. Також пояснив, що ніколи не мав наміру жити у цьому будинку.

На теперішній час будинок знесено і на його місці вже побудовано новий фундамент, будівництво якого оплачував його батько дідусь ОСОБА_3 . Знесення будинку та нове будівництво у встановленому законом порядку оформлено не було, оскільки державні органи не працювали через війну.

Щодо автомобілю пояснив, що продав його донці оскільки вона отримала посвідчення водія з досягненням повноліття. На цей час автомобілем користується і він і ОСОБА_3 .

Крім того пояснив, що рішення подарувати будинок та продати автомобіль жодним чином не пов`язане з судовими процесами щодо стягнення боргу. Після відчуження майна в нього залишилось інше майно с/г техніка, земельна ділянка. Вже відбулось погашення частини боргу на суму 1,5 млн грн. Залишилось 300 000,00 грн.

Також зазначив, що донька обізнана про його справи, але про борги він їй не повідомляв. Зараз він, дружина та донька мешкають на орендованій квартирі. Під час дарування будинку рішення суду не було, а відтак жодних заборон також. Життєдіяльність сім`ї забезпечує він та дружина. Просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 , допитана у якості свідка, надала суду покази аналогічні показам свідка ОСОБА_2 . Просила у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 , допитана у якості свідка, показала суду, що на цей час їй відомо, що позивач намагається визнати договір дарування, який укладений між нею та батьком, недійсним, а також оспорює договір купівлі-продажу автомобілю.

Однак, в 2020 році, коли їй було 16 років, вона виявила бажання мати будинок. Батьки купили занедбаний на ім`я батька, а коли їй виповнилось 18 років подарували його їй. На цей час старий будинок знесено, а на його місці побудований фундамент нового будинку.

Автомобіль також їй подарували батьки, з якими у неї добрі стосунки. Робочі справи батьків вона з ними не обговорює, а тому до переоформлення майна не знала про борги.

Також зазначила, що як власник домоволодіння не зверталася до державних органів з питань належного оформлення його знесення та отримання дозволу на будівництво нового будинку.

Під час первісного придбання майна воно було куплене за кошти батьків.

Утримує майно вона за свій неофіційний дохід, а також допомагають батьки.

Грошима також допомагає дідусь. В подальшому вона має намір оформити знесення будинку, але коли саме не знає.

Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Круглий В.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що ОСОБА_2 є власником цілого ряду рухомого та нерухомого майна, на яке в межах виконавчого провадження, де стягувачем є позивач, накладено арешт та вжиті заходи щодо його примусової реалізації за для виконання рішення суду у справі №202/8561/22, що об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_2 відчужуючи належне йому майно на користь його доньки ОСОБА_3 не діяв з умислом на уникнення звернення стягнення на це майно. Зауважив, що з моменту відкриття виконавчого провадження відповідач ОСОБА_2 не мав жодних перешкод здійснити відчуження і іншого належного йому майна та майна, яке визначено приватним виконавцем, як йому належне. Вважає, що умисел ОСОБА_2 на відчуження майна з метою уникнення звернення стягнення на майно не доведений. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Верба А.П. просив у задоволенні позову відмовити через його необґрунтованість.

Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2021 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Журжою Ю.Г.

02 листопада 2021 року ОСОБА_4 надано письмову згоду на укладення її чоловіком, ОСОБА_2 , договору позики на суму 1 885 415,00 грн. в еквіваленті за курсом ПАТ КБ «Приватбанк», станом на дату підписання договору що становить 72 100, 00 дол. США, що здійснюється в інтересах сім`ї, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Згідно п.1 договору позики ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2 гроші в сумі 1 885 415, 00 грн., що в еквіваленті за курсом ПАТ КБ «ПРИВАТАНК» станом на дату укладення та підписання цього договору становить 72 100, 00 дол.США, без сплати процентів за користування вказаною сумою, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 таку ж суму грошових коштів в гривневому еквіваленті за наступним графіком: 1 885 415,00 грн., що в еквіваленті за курсом ПАТ КБ «ПРИВАТАНК» станом на дату укладення та підписання цього договору становить 72 100 , 00 дол. США із строком виплати боргу до 31 жовтня 2022 року включно.

Позичальник засвідчив, що грошові кошти від позикодавця отримав повністю до підписання цього договору. На підтвердження факту передачі грошей позичальник видав письмову розписку про одержання зазначеної в договорі суми грошей від позикодавця п.п. 4, 5 Договору позики.

При виконанні зобов`язання по цьому договору позикодавець повинен видати письмову розписку на підтвердження факту та повернути борговий документ (цей договір про позику грошей) п.8 Договору позики.

02 листопада 2021 року ОСОБА_2 підписано розписку про отримання ним грошей у загальному розмірі 1 885 418, 00 грн., що в еквіваленті за курсом ПАТ КБ «ПРИВАТАНК» станом на дату укладення та підписання договору позики становить 72 100, 00 дол. США, що отримані у позику від ОСОБА_1 .

Вказані обставини встановлені постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.01.2024 у справі №202/8561/22, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики грошових коштів від 02.11.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Журжою Ю.Г. у розмірі 1 885 415 (один мільйон вісімсот вісімдесят п`ять тисяч чотириста п`ятнадцять) гривень.

Судовий процес по справі №202/8561/22 ініційовано ОСОБА_1 07.11.2022, а провадження по справі відкрите 13.01.2023.

Крім того, судом встановлено, що 12.12.2022 ОСОБА_1 звертався в межах справи №202/8561/22 з заявою про забезпечення позову, але ухвалою суду від 14.12.2022 у її задоволенні відмовлено.

З інформаційної довідки №328658338 від 10.04.2023 судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу віл 26.11.2020 посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Журжою Ю.Г. відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належало домоволодіння АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 101).

Однак, на підставі договору дарування від 03.02.2023, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою В.О., відповідач ОСОБА_3 прийняла у дар від ОСОБА_2 домоволодіння (об`єкт житлового нерухомості) за адресою: АДРЕСА_1 , яке відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 79,7 кв.м., житловою площею 52,5 кв.м.; літ. Б літня кухня; літ. Г погріб з шийкою; Д, Е, Ж, З, И навіси; Л вбиральня; №1-15, І споруди.

Реєстраційний номер майна 101.

Право власності зареєстроване за ОСОБА_3 03.02.2023 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 66285852 від 03.02.2023, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою В.О.

Крім того, з копії договору купівлі-продажу №1242/2023/3641006 від 04.02.2023 судом встановлено, що 04.02.2023 відповідач ОСОБА_2 продав відповідачу ОСОБА_3 належний йому транспортний засіб, а саме легковий автомобіль Mazda 6, сірого кольору, VIN НОМЕР_2 за ціною 125 000 грн.

Отже, судом встановлено, що договір дарування домоволодіння від 03.02.2023 та договір купівлі-продажу транспортного засобу від 04.02.2023, які укладені між боржником ОСОБА_2 та його донькою ОСОБА_3 , були укладені під час наявності у ОСОБА_2 невиконаних боргових зобов`язань за договором позики від 02.11.2021 на загальну суму 1 885 415 (один мільйон вісімсот вісімдесят п`ять тисяч чотириста п`ятнадцять) гривень та під час відкритого провадження по цивільній справі про стягнення боргу за договором позики від 02.11.2021.

Станом на день ухвалення рішення по даній справі постанова Дніпровського апеляційного суду від 17.01.2024 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не виконана, борг перед ОСОБА_1 не погашено.

З наданих учасниками справи копій матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що 14.08.2023 на підставі виконавчого листа виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у справі №202/8561/22 відкрите виконавче провадження № 72531962. Стягувач ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2

В межах даного виконавчого провадження було виявлено та описано майно боржника ОСОБА_2 .

Приватним виконавцем подані документи для проведення реалізації майна боржника та в період з 05.02.2024-08.02.2024 ДП «Сетам» проведені електронні торги, під час яких було реалізовано майно боржника ОСОБА_2 на загальну суму 199 258,00 грн, що складає 10,57% від суми боргу за постановою суду, що є очевидно недостатнім для повного виконання рішення суду про стягнення боргу. Вказані обставини підтверджуються копіями актів про проведені електронні торги.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 655 цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено судом, 03.02.2023 та 04.02.2023, відповідач ОСОБА_2 , відчужуючи належний йому на праві власності автомобіль та домоволодіння на користь своєї доньки, відповідачу у справі ОСОБА_3 , був обізнаний про ініційований проти нього позивачем ОСОБА_1 судовий процес у цивільній справі про стягнення боргу, і таким чином, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку стягнення з нього суми боргу.

Слід зазначити, що правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тому дії особи, що вчинені без наміру створити будь-які юридичні наслідки, не призводять до правочинів. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину учасники мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому справжні їх цілі можуть бути протизаконними (наприклад, укладення громадянином договору зі своїм родичем з метою приховання цього майна від накладення на нього арешту і реалізації в рахунок виконання зобов`язань).

Під час розгляду справи суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

В даній справі позивач посилався саме на ст.228 ЦК України.

Суд зазначає, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування, договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Боржник (дарувальник, продавець), який відчужує майно на підставі безвідплатного та оплатного договору на користь своєї доньки після пред`явлення до нього позову кредитора про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування та купівлі-продажу, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання таких договорів недійсними, направленими на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсними правочинів внаслідок укладення договорів, зміст яких суперечить ЦК України, суд враховає, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості та будучи обізнаним про наявність у нього невиконаних боргових зобов`язань; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору та оплатного договору, ціна якого вочевидь нижче ринкової; 3) майно відчужене на користь близького родича - доньки; 4) після відчуження спірного майна у відповідача залишилась незначна кількість майна, за рахунок якого він не може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

На переконання суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач ОСОБА_2 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»).

Водночас, за висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.

Судом також враховано, що зазначення позивачем певної правової норми, наведеної у обґрунтуванні позову, не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися під час вирішення спору, оскільки підставою позову визнаються обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, у цьому випадку - укладення відповідачем договорів з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

В судовому засіданні відповідачі, допитані як свідки, зазначали суду, що метою укладення спірних договорів було виконання давньої сімейної домовленості та забезпечення доньки житлом та автомобілем. Як пояснив відповідач ОСОБА_2 автомобілем користується його донька ОСОБА_3 та він.

Однак, вказані показання свідків-відповідачів суд до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджені іншими доказами та суперечать встановленим судом фактичним обставинам щодо укладення договорів.

Крім того, суд критично ставиться до доводів відповідача ОСОБА_3 про те, що саме вона несе тягар власності, оскільки вона є студенткою, а відтак фактично утримують майно (ремонтують, будують, тощо) її батьки відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Відповідачі у справі не довели суду, що їхні дії, як сторін договору дарування та купівлі-продажу, не були направлені на приховування майна від звернення стягнення на нього за рішенням суду.

Приписами ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд, з`ясувавши дійсні обставини та аналізуючи зібрані в справі докази, дійшов висновку, що позов в частині визнання недійсним (фраудаторним) договору дарування домоволодіння АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 101) укладеного 03 лютого 2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою Вікторією Олександрівною та в частині визнання недійсним (фраудаторним) договору купівлі-продажу транспортного засобу (Mazda 6, сірого кольору, VIN НОМЕР_2 ) №1242/2023/3641006 укладеного 04 лютого 2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію суд зазначає наступне.

Спір між сторонами виник з цивільно-правових відносин та пов`язаний з позовною вимогою про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування, а отже, підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Укладення договорів спірних договорів між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позбавило

ОСОБА_1 прав кредитора звернути стягнення на майно, яке належало боржнику.

Відповідно до частини першої статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Установлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 цього Кодексу).

За змістом статті 216 цього Кодексу наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом з тим частиною третьою цієї статті передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Такі особливості встановлено, зокрема, частиною другою статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за змістом якої записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до частини другої статті 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно примірника такого судового рішення.

З наведеного вбачається, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора.

Таким чином, згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт.

Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо.

З метою реального захисту та відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача суд зазначає про наявність правових підстав для скасування рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сеідової Вікторії Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 66285852 від 03 лютого 2023 щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 101; запис про право власності №49135266).

Суд установив, що згідно з інформаційною довідкою від 10.04.2023 № 328658338 у Державному реєстрі речових прав є усі попередні записи про державну реєстрацію права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , а тому скасування рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на це майно не скасовує попередніх записів.

Тому для реального захисту та відновлення порушених прав позивача необхідно скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Щодо вимог про скасування перереєстрації транспортного засобу суд зазначає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним є самостійною підставою для скасування запису про перереєстрацію автомобіля. (абз. 7 п. 40 Постанови КМУ № 1388 від 07.09.1998 (назва Постанови в редакції Постанови КМ № 1371 від 23.12.2009) Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (в редакції станом на 18.11.2023).

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає, що відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки; шкоди, її розмір; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. (ст.23 ЦК України)

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення моральної шкоди позивач зазначив, що протиправна поведінка відповідачів викликає у нього душевні хвилювання, але не надав суду жодного доказу на підтвердження вказаних обставин.

Крім того, сам факт укладення відповідачами спірних правочинів не є підставою вважати, що їх діями позивачу завдано моральної шкоди, а відтак вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 6 757 грн. 60 коп. (з яких 3000,00 грн за вимоги про стягнення моральної шкоди; 3 220,80 грн за вимогами немайнового характеру; 536,80 грн за подання заяви про забезпечення позову), що підтверджується квитанціями, а відтак, виходячи з розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь позивача пропорційно підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 757,60 грн.

Приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем ОСОБА_1 , до закінчення судових дебатів, зроблена заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. У зв`язку з чим суд вважає за необхідне встановити ОСОБА_1 строк у п`ять днів після ухвалення рішення суду для подання суду доказів на підтвердження витрат, які він сплатив у зв`язку з розглядом справи. Для вирішення питання про розподіл судових витрат призначити судове засідання, у відповідності до п.5 ч.7 ст.265 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10,12,13, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним (фраудаторним) договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 101) укладений 03 лютого 2023 між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою Вікторією Олександрівною.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сеідової Вікторії Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 66285852 від 03 лютого 2023 щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 101; запис про право власності №49135266).

Визнати недійсним (фраудаторним) договір купівлі-продажу транспортного засобу (Mazda 6, сірого кольору, VIN НОМЕР_2 ) №1242/2023/3641006 укладений 04 лютого 2023 між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 878 грн 80 коп. (одна тисяча вісімсот сімдесят вісім грн 80 коп.)

Стягнути зі ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 878 грн 80 коп. (одна тисяча вісімсот сімдесят вісім грн 80 коп.)

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України позивачу ОСОБА_1 подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення докази щодо розміру витрат, які він сплатив у зв`язку з розглядом справи (витрати на правову допомогу).

Згідно п. 5 ч.7 ст. 265 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 28.05.2024 о 13 год. 45 хв.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склав 24.04.2024

Суддя А. О. Михальченко