Справа № 159/462/17
Провадження № 6/159/30/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Денисюк Т.В.

з участю секретаря судового засідання Пустової А.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням головного державного виконавця Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Голярчука Олександра Олексійовича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в :

У квітні 2022 року головний державний виконавець Ковельського ВДВС Голярчук О.О. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.03.2017 про стягнення на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» 16 334,05 грн заборгованості за кредитним договором.

Подання мотивоване ухиленням боржника від виконання судового рішення, яке полягає у не вчиненні жодних дій спрямованих на погашення кредитної заборгованості, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд розглянув подання в порядку частини четвертої статті 441 ЦПК України без повідомлення сторін, з викликом державного виконавця.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, клопотав про розгляд справи у його відсутності.

У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали заяви суд вважає необхідним у задоволенні подання відмовити з таких мотивів.

Право громадян України на пересування, у тому числі і залишення території України закріплено у статті 33 Конституції України.

Відповідно до статті 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

У статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифіковано Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з пункту 19 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до вимог частин першої - третьої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

При розгляді питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон необхідно враховувати той факт, що заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки вона пов`язана з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання. Судові рішення у зазначеній категорії справ мають бути постановлені з ретельним вивченням та обґрунтуванням наданих виконавцем доказів навмисного ухилення боржника від виконання рішення суду.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна неявка за викликом державного виконавця; письмове неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Отже для кваліфікації дій боржника як ухилення від виконання зобов`язань необхідно довести обізнаність боржника із існуванням такого обов`язку.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З матеріалів справи суд встановив, що у лютому 2017 року ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором на загальну суму 16334,05 грн., адреса проживання відповідача зазначена - АДРЕСА_1 .

Однак, за даними УДМС у Волинській області з 23.03.2009 особа знята з реєстрації за вказаною адресою.

Суд при розгляді справи по суті викликав відповідача шляхом розміщення оголошення в пресі. Рішення ухвалене 29.03.2017 за відсутності відповідача. Копія судового рішення не вручена відповідачу і повернута Укрпоштою до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

06.06.2017 Ковельський міськрайонний суд Волинської області на виконання судового рішення видав виконавчий лист.

03.07.2020 державним виконавцем Ковельського ВДВС за заявою ТзОВ «Кредитні ініціативи» відкрите виконавче провадження.

Рекомендоване поштове повідомлення про вручення цієї постанови боржнику в матеріалах наданих суду відсутнє.

09.04.2024 державним виконавцем встановлено, що боржник за зазначеною у виконавчому листі адресою не проживає і місце її перебування не відоме.

Згідно з інформацією Державної прикордонної служби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхала з України 05.08.2023.

З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем здійснені відповідні запити. Наданою державному виконавцю інформацією встановлено, що у боржника відсутні кошти на рахунках та належне їй на праві власності майно.

Зважаючи на відсутність даних про обізнаність боржника про виникнення у неї обов`язку щодо виконання судового рішення, приймаючи до уваги відсутність у боржника коштів і майна, а також з огляду на залишення боржником території України під час воєнного стану, суд вважає недоведеним факт свідомого ухилення особою від виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду та виїзду за кордон з метою його невиконання.

Крім того, на переконання суду, обмеження права, про яке просить державний виконавець, у співставленні із сумою боргу, є вочевидь неспівмірним, а відсутність даних про майновий і сімейний стан божника не дозволяє оцінити вплив обмеження на інтереси особи чи осіб, які можливо перебувають під її опікою.

Зазначене дає підстави для відмови у задоволенні подання.

Керуючись статтею 441 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 18,19,28 Закону України «Про виконавче провадження», статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд

у х в а л и в :

У задоволенні подання головного державного виконавця Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Голярчука Олександра Олексійовича про тимчасове обмеження боржника у виконавчому провадженні ВП №62456269 ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складений 23.04.2024.

Головуючий Т. В. Денисюк