Справа № 696/1207/23
№ 2/696/19/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області у складі :

головуючого судді Шкреби В.В.,

при секретері Степановій Н.В.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Кам`янської міської ради Черкаської області (, вул. Героїв Майдану, б. 37 м. Кам`янка Черкаської області), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про зобов`язання поновлення меж земельної ділянки,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся в суд з позовом Кам`янської міської ради Черкаської області (далі Відповідач 1) про зобов`язання визначення меж земельної ділянки, а саме визначення на місцевості відведені йому 15/25 земельної ділянки розміром 0,26 га по АДРЕСА_4 .

В подальшому залучив до розгляду справи в якості відповідачів співвласників земельної ділянки ОСОБА_2 (далі Відповідач 2), ОСОБА_3 (далі Відповідач 3) та змінив позовні вимоги, в яких вже просив поновити межі земельної ділянки шляхом визначення йому на місцевості відведені 15/25 земельної ділянки розміром 0,26 га по АДРЕСА_4 .

В обґрунтування позовних вимог вказав, що у 1970 році Позивач отримав від Кам`янського цукрового заводу квартиру за адресою по АДРЕСА_1 . В лютому 1993 року на підставі наказу цього підприємства за рішенням профспілкового комітету Позивачу було виділено земельну ділянку біля цього домоволодіння розміром 0,15 га.

Рішенням Кам`янської міської ради № 17-37 від 28 грудня 2021 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність 13/25 частки від такої земельної ділянки площею 0,1000 га як Позивачу, так і ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах АДРЕСА_4 .

Також, передано Позивачу та згаданим особам в приватну власність таку земельну ділянку. Спірна земельна ділянка, в якій сформована частка Позивача має присвоєний кадастровий номер :01:003:2087.

При цьому затверджений проект землеустрою не містив в собі меж частки Позивача на вказаній земельній ділянці.

Позивач неодноразово звертався до Відповідача 1 про створення та вихід на місце комісії для встановлення меж землекористування в натурі, звертався до сусідів Відповідача 2 та Відповідача 3 щодо врегулювання межового спору.

Позивач зазначав, що в досудовому порядку встановити межі земельної ділянки не вдалося, а тому просив в судовому порядку вирішити дане питання та поновити межі земельної ділянки.

Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, надано сторонам строк для подання заяв по суті.

Ухвалою суду 22 січня 2024 року за клопотанням Позивача до справи залучено співвідповідачів.

Ухвалою суду від 13 березня 2024 року по справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

В ході судового розгляду Позивач змінені позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити.

Представник Відповідача 1 в судові засідання не з`являвся, просив проводити розгляду у його відсутність, у відзиві просив відмовити в задоволені позовних вимог у зв`язку з наступним. За заявами Позивача про встановлення меж належної йому частки земельної ділянки було здійснено вихід комісії. За результатами виходу встановлено, що частка Позивача, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 становить 13/25 часток власності будинку по АДРЕСА_4 , тоді як частка ОСОБА_8 17/50, а ОСОБА_3 7/50. Власникам часток запропоновано варіант поділу земельної ділянки, але як слідує зі змісту позовної заяви домовленість між ними не була досягнута.

Відповідач 2 та Відповідач 3 на неодноразові виклики в судові засідання не з`являлись, суд з огляду на повторну неявку на судовий розгляд вважав за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Як установлено судом, у 1970 році Позивач отримав від Кам`янського цукрового заводу квартиру за адресою по АДРЕСА_1 . В лютому 1993 року на підставі наказу цього підприємства за рішенням профспілкового комітету Позивачу було виділено земельну ділянку біля цього домоволодіння розміром 0,15 га.

Рішенням Кам`янської міської ради № 17-37 від 28 грудня 2021 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність 13/25 частки від такої земельної ділянки площею 0,1000 га як Позивачу, так і ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах АДРЕСА_4 .

Також, передано Позивачу та згаданим особам в приватну власність таку земельну ділянку. Спірна земельна ділянка, в якій сформована частка Позивача має присвоєний кадастровий номер :01:003:2087.

При цьому затверджений проект землеустрою не містив в собі меж частки Позивача на вказаній земельній ділянці.

За заявами Позивача про встановлення меж належної йому частки земельної ділянки було здійснено вихід комісії. За результатами виходу встановлено, що частка Позивача, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 становить 13/25 часток власності будинку по АДРЕСА_4 , тоді як частка ОСОБА_8 17/50, а ОСОБА_3 7/50. Власникам часток запропоновано варіант поділу земельної ділянки, але домовленість між ними не була досягнута.

Суд звертає увагу, що Позивач змінив свої вимоги та просив суд зобов`язати Відповідача 1 поновити межі земельної ділянки, тоді як після залучення у справу інших співвідповідачів вимог до них він не сформував.

З цього приводу, суд керуються тим, що відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 106 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування політики у сфері земельних відносин.

Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (ст.107 ЗК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16 квітня 2004 року №7 з послідуючими змінами, спори щодо додержання правил добросусідства - обов`язку власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), розглядаються судами відповідно до статей 103-109 ЗК і в тому разі, коли вони попередньо не розглядалися відповідним органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Зазначені роз`яснення відповідають положенням ст.152 ЗК України, відповідно до яких власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з порушенням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, а також застосування інших, передбачених законом способів.

Згідно частини 1 статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Межовими знаками можуть бути природні чи штучні споруди і рубежі (річки, струмки, канали, лісосмуги, рослинні смуги, дерева, стежки, рівчаки, стіни, паркани, огорожа, шляхові споруди, бетонні або металеві стовпи, плити, моноліти, камені, інші споруди і рубежі), що збігаються із межею земельної ділянки або спеціально встановлюються на ній. Межові знаки на водних об`єктах не встановлюються.

Власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.

Як слідує з матеріалів справи, Позивач не наддав суду доказів, що на спірній земельній ділянці були встановлені межі його частки в ній, про які він просить зобов`язати Відповідача 1 здійснити дії їх поновлення. Крім цього, сам Позивач вказував, що затверджений проект землеустрою спірної земельної ділянки не містив в собі меж частки Позивача.

Вирішення питання про відновлення меж земельної ділянки потребує спеціальних знань в галузі землеустрою, проте жодний учасник справи не клопотав про призначення будівельно-технічної експертизи, не надав суду матеріалів дослідження щодо розташування дійсної межі часток власників на спірній земельній ділянці, а також способів їх відновлення.

З огляду на наведене та враховуючи, що вирішення питання про відновлення меж земельної ділянки потребує спеціальних знань в галузі землеустрою, а у висновку проведеної судом першої інстанції судової будівельно-технічної експертизи №33, складеному 07 квітня 2016 року судовим експертом ОСОБА_9 відсутні дослідження та висновки щодо розташування дійсної межі між спірними земельними ділянками та щодо способів її відновлення в установленому ст.107 ЗК України порядку, колегією суддів згідно з вимогами ст.ст.10, 303 ЦПК України 2004 року було призначена додаткова (комісійна) судова земельно-технічна експертиза.

Також, суду не надано доказів того, що без вирішення спору щодо відновлення межі між суміжними користувачами у спірних правовідносин неможлива реалізація кожним із землекористувачів права на частки спірної земельної ділянки.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення. Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 350/67/15-ц від 20 березня 2019 року.

Відповідно до норм Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Закону України "Про землеустрій" до повноважень суду не відноситься розгляд питань що стосуються встановлення меж земельних ділянок відповідно до координат обчислених землевпорядними організаціями, тому що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки, а також земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування, а не на підставі рішення суду. Такий висновок міститься у Постанові Верховного Суду у справі № 1512/2-761/11 від 03 квітня 2020 року.

Оскільки Позивачем належними та допустимим доказами не доведено існування межових знаків, про які він просить зобов`язати вчинити дії по відновленню, а також з огляду на те, що ним не сформовано взагалі ніяких вимог до залучених за його клопотанням співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що в задоволенні поданого ним позову слід відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Кам`янської міської ради Черкаської області (, вул. Героїв Майдану, б. 37 м. Кам`янка Черкаської області), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про зобов`язання поновлення меж земельної ділянки відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя : В.В.Шкреба