Справа № 727/9126/24
Провадження № 2-н/727/2596/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року м. Чернівці

Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Калмикова Ю. О., розглянувши заяву Комунальне підприємство «Чернівціводоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості по оплаті за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення,

УСТАНОВИЛА:

Комунальне підприємство «Чернівціводоканал» звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості по оплаті за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу, суд уважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Статтею 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пункт 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначає, що споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач;

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГДСМ, УДМС України в Чернівецькій області від 04.09.2024, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 реєстровано 24.12.2019.

З поданої заяви вбачається, що ОСОБА_1 мешкає з адресою: АДРЕСА_2 .

Натомість стягувачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості по оплаті за надані послуги, яка утворилась саме за адресою: АДРЕСА_2 , в якій боржник не зареєстрований.

Крім того, заявником не надано відомостей, що саме боржник ОСОБА_1 в період утворення заборгованості за період з 01.02.2022- 01.07.2024 був власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.09.2024, відсутні відомості щодо власника кватири за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманих на запит суду, ОСОБА_1 не є та не був власником майна за адресою споживання у вказаний період.

Таким чином, суду не доведено, що ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Тобто існує спір про право.

За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу (ч. 2 ст. 167 ЦПК України).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

За таких обставин, суд уважає за необхідне у видачі судового наказу за заявою Комунальне підприємство «Чернівціводоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по оплаті за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення відмовити.

Керуючись ст. ст. 163, 165, 166, 258-260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Комунальне підприємство «Чернівціводоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю. О. Калмикова