"29" квітня 2024 р. Справа № 363/1800/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Дьоміна О.П., розглянувши матеріали позовної заяви ТОВ «ЕНЕРДЖІ 365» в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,-

ВСТАНОВИВ:

11.04.2024 року, ТОВ «ЕНЕРДЖІ 365» в особі представника ОСОБА_1 , звернулося до суду з цим позовом, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 1 181, 05 грн. та суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Ухвалою суду від 18.04.2024 року позовна заява ТОВ «ЕНЕРДЖІ 365» в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг була залишена без руху, позивачу наданодля усунення зазначених в цій ухвалі суду недоліків строк тривалістю десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, крім того роз`яснено, що у випадку не усунення зазначених недоліків у встановлений строк, позовна заява буде йому повернута. При цьому в ухвалі суду від 18.04.2024 року, одним з недоліків було зазначено і те, що до позову позивачем додається претензія на ім`я відповідача, де його адреса вказана: АДРЕСА_1 , в той же час, згідно відповіді секретаря виконавчого комітету Димерської селищної ради Онищенко Д.О. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що в свою чергу позбавляє суд можливості перевірити вимоги щодо підсудності вказаної справи.

26.04.2024 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, в якій серед іншого зазначено, що адреса об`єкта, за яким відповідачу позивачем здійснювалося постачання електричної енергії є: АДРЕСА_3 , що також підтверджується доданою до позову заявою-приєднанням до договору про постачання електричної енергії споживачу.

Дослідивши матеріали позову, суд дійшов висновку, що дана справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Вишгородського районного суду Київської області з огляду на наступне:

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За загальним правилом, відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України - позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

В той же час, відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України - позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У постанові від 10.04.2019 року у справі за №638/1988/17 - Верховний Суд зазначив, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2020 року у справі за №910/10647/18 вказала на те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові від 16.02.2021 року у справі за №911/2390/18 - Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

Наведене свідчить, що вимоги про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію повинні розглядатись за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду у даній справі є зобов`язання, які випливають за спожиту електричну енергію, що надається за місцем знаходження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , що територіально не віднесено до юрисдикції Вишгородського районного суду Київської області, тобто справа не підсудна даному суду.

Приймаючи до уваги те, що АДРЕСА_3 , відноситься до адміністративних меж Києво-Святошинського району Київської області, то позовна заява належить до територіальної підсудності Києво-Святошинського районного суду Київської області.

З огляду на зазначене, правових підстав для розгляду даної заяви Вишгородським районним судом Київської області не вбачається, так як позовні заяви подаються до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, тобто, вказана позовна заява підсудна Києво-Святошинському районному суду Київської області.

Частина 9 ст. 187 ЦПК України наголошує, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України - суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає передачі за територіальною підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області, за місцем знаходження нерухомого майна.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення, випливає зі змісту ч. 3 ст. 31 ЦПК України.

У відповідності до положень ст. 32 ЦПК України - спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. ст. 9, 30, 31, 187, 261, 353, 354 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ТОВ «ЕНЕРДЖІ 365» в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послугпередати за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області адреса: (03170, Київська область, м. Київ, вул. Мельниченка, 1).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених ст. 353 ЦПК України.

Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції зокрема і щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя О.П. Дьоміна