РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/645/24

Провадження №2/568/204/24

27 серпня 2024 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді Делалової О.М., за участю секретаря судового засідання Мельничук Л.І., представника позивача адвоката Таргоній В.М., представника відповідача адвоката Гуменюк І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з АТ "Українська залізниця" на її користь 300 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Мотивує вимоги тим, що 23.12.2023 року в Рівненській області, поблизу с. Верба, потяг здійснив наїзд на її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер. Внаслідок смерті сина їй було спричинено моральну шкоду.

Зазначає, що вона втратила єдиного сина, що для матері є найгіршою подією в житті. Позивачка проживала з загиблим однією сім`єю, вони були пов`язані спільним побутом та проживанням. Внаслідок смерті сина позивачка назавжди позбавлена можливості отримувати від сина підтримку та допомогу як моральну, так і матеріальну, що відновлені у будь-який спосіб бути не можуть. Крім цього, вона втратила і можливість життєвого зв`язку з своєю дитиною, який відновлений бути не може.

Позивач мала правомірні сподівання отримувати від свого сина допомогу в майбутньому, оскільки з часом в людини природно зменшуються можливості самостійно піклуватись про себе, а діти згідно ст. 202 СК України зобов`язані утримувати своїх батьків. З часом позивачці доведеться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Також позивач позбавлена можливості спостерігати як в загиблого могли з`явитися свої діти та внуки.

Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану- він ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля з боку Позивача не призведуть до позитивних змін в її житті, оскільки вона втратила сина.

Передчасна смерть сина стала різкою психотравматичною подією. Особливу увагу заслуговує те, що страждання позивачки, пов`язані з смертю сина є не «одномоментними», а «триваючими», тому, що його втрата є непоправною.

Враховуючи те, що позивачку та загиблого об`єднували тісні стосунки, вона отримувала підтримку і допомогу від загиблого, а також те, що смерть ОСОБА_2 повністю змінила життя позивачки у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 300 000 грн. Такий розмір є розумним і справедливим, і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати.

17.05.2024 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволені позову, оскільки ОСОБА_2 було порушено Правила безпеки громадян на залізничному транспорті.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Таргоній В.М. підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Представник відповідача, адвокат Гуменюк І.П. заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Також зазначила, що сума моральної щкоди є завищеною, необґрунтованою.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданого 10 березня 1995 року, згідно з яким матір`ю ОСОБА_3 вказано ОСОБА_4 . (а.с. 6)

Згідно свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 , виданого 17.12.1999 року, ОСОБА_5 уклав шлюб із ОСОБА_4 , внаслідок чого було змінено прізвище на ОСОБА_6 (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 , виданого 10.09.2014 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано, після розірвання шлюбу в останньої залишилось прізвище ОСОБА_6 (а.с. 8)

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 26 грудня 2023 року Відділом центру надання адміністративних послуг Козинської сільської ради Дубенського району Рівненської області встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дубно, Дубенського району Рівненської області (а.с. 11).

За фактом смерті ОСОБА_2 зареєстроване кримінальне провадження №0000849 від 23.12.2023 року.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 31.12.2023 року, кримінальне провадження №0000849 від 23.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 51-52).

З вищевказаної Постанови встановлено, що 23.12.2023 року о 19:26 зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що поблизу с. Птича, Дубенського району Рівненської області, 88 км,. перегін Верба - Кам`яниця, поїзд зі сполученням Ужгород - Харків на залізничних коліях здійснив наїзд на невідомого чоловіка.

З показань машиніста ОСОБА_7 , який керував електропотягом ЧС4 - 142 «Укрзалізниця» із сполученням «Ужгород - Харків», який рухався із м. Львів до м. Здолбунів, 23.12.2023 року поблизу с. Птича, Дубенського району, невідомий чоловік ішов спиною до електропотяга по рейсам та хитався поблизу залізничного переїзду, далі він почав подавати сигнали великої потужності, але невідомий чоловік на них не реагував, машиніст увімкнув екстрене гальмування, але наїзд попередити не вдалось (а.с. 51).

З пояснень машиніста електровоза ОСОБА_7 встановлено, що в добу 23.12.2023 року слідуючи з поїздом № 46 сполученням «Ужгород - Харків», 12 вагонів електровоз ЧС 4 №142 на перегоні «Верба - Кам`яниця Волинська» в світлі прожектора було помічено сторонню особу, яка рухалась біля краю правої нитки парної колії в напрямку ст. Кам`яниця - Волинська. На звукові сигнали великої гучності особа не реагувала. Вказує що він застосував екстрене гальмування, діючи згідно інструкції ЦТ - ЦВ - ЦЛ - 0015. Слідуючи далі в режимі екстреного гальмування, стороння особа й надалі не реагувала на сигнали великої гучності, зіткнення уникнути не вдалося. Після зупинки на 88 км. о 19.23 год. доповів ЧСП ст. Верба та через ЧСП викликав швидку допомогу та поліцію (а.с. 30)

З акту первинного огляду електровоза ЧС4 - 142 від 23.12.2023 року встановлено, що під час первинного огляду електровоза ЧС4 0 142 по ст. Здолбунів, який прибув №46 під управлінням локомотивної бригади в складі машиніста ОСОБА_7 , помічника машиніста ОСОБА_8 виявлено: - пошкоджено обшивку кузова під кабіною управління №2 зі сторони машиніста; - погнута нижня сходина для підйому на локомотив кабіни №2 з сторони машиніста. Подача звукових сигналів, робота подачі піску, пневматична та електричні схеми працюють без зауважень. Електровоз знаходиться в технічно справному стані (а.с. 31)

З довідки розшифровки швидкостемірної стрічки ЧС4 - 142, поїзд №46, вага - 846 т., осі - 54 за 23.12.2023 р. машиніст ОСОБА_7 , помічник ОСОБА_8 , встановлено, що поїзд № НОМЕР_5 відправився зі ст. Львів о 7 год. 25 хв.. На 88 км. перегону Верба - Кам`яниця при швидкості 89 км/год застосовано екстрене гальмування. Поїзд зупинився о 19 год. 24 хв., простояв 1 год. 23 хв. та о 20 год. 47 хв. відправився. Фактичний гальмівний шлях склав 800 м. Розрахунковий гальмівний шлях склав 820 м.. На ст. Здолбунів поїзд прибув о 21 год. 38 хв. Допустима швидкість по перегону 100км./год., згідно нак. № 389 від 28.06.2023 року (а.с. 33).

Згідно з висновком експерта №119 смерть ОСОБА_2 настала від закритої тупої травми грудей у вигляді чисельних переломів ребер, з розривами пристінкової плеври та легень, що призвело до внутрішньо - грудної кровотечі. Цей висновок стосовно причини смерті підтверджується виявленням про експертизі трупа потерпілого комплексу ушкоджень зазначених ділянок. В момент смерті ОСОБА_2 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується виявленням при судово-токсикологічному дослідженні крові трупа спирту етилового у концентрації у крові 2,63% проміле. Відповідно до живої особи виявлена концентрація спирту етилового може відповідати сильному алкогольному сп`янінню (а.с. 53-55).

Враховуючи те, що під час досудового розслідування об`єктивних даних, які свідчать про наявність в діях працівників залізничного транспорту ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 КК України, а саме порушення працівниками залізничного транспорту Правил безпеки руху або експлуатації транспорту, якщо вони спричинили загибель людей, не встановлено, тобто в діях машиніста ОСОБА_7 відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони складу зазначеного кримінального правопорушення, останнє було закрито.

Згідно з Листом філії АТ «Українська залізниця» АТ «Укрзалізниця» у відповідь на адвокатський запит від 21.03.2024 №б/н, Електровоз ЧС4 - 142 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ - Пасажирський» регіональної філії «Південно - Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_7 працює у виробничому структурному підрозділі «Локомотивне депо Здолбунів» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніста електровоза з 11.08.2015 року до цього часу (а.с. 14)

Відтак АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем у справі, оскільки є володільцем джерела підвищеної небезпеки.

Звернувшись з позовом до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина ОСОБА_2 , позивач зазначала про те, що через загибель її сина вона зазнала сильних душевних страждань, що негативно відобразилося на її емоційному стані та призвело до необхідності докладати зусиль для зміни звичного для неї способу життя та відновити попередній стан неможливо, оскільки загибель сина є невідворотною подією.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

За змістом ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Пункт 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За змістом ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 2 ст. 1193 ЦК України закріплено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

У відзиві на позовну заяву, представник АТ «Укрзалізниця» - Гуменюк І.П., не визнаючи позовні вимоги, посилалась на ту обставину, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок його умислу на спричинення такої шкоди, оскільки потерпілим було допущено порушення «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», а саме п. 2.6 розділу 2 правил, де забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше 5 метрів.

Крім того, згідно Висновку судово-медичної експертизи №119, ОСОБА_2 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується виявленням при судово-токсикологічному дослідженні крові трупа спирту етилового у концентрації в крові 2,63 %о. Відповідно до живої особи виявлена концентрація спирту етилового може відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння, тому вважає, що вищенаведені обставини, загибель ОСОБА_2 відбулася внаслідок власного умислу та ще й у стані алкогольного сп`яніння.

Однак, Верховний Суд у Постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

З урахуванням викладеного суд приходить висновку, що відсутність вини водія електропотягу та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матері загиблого ОСОБА_2 - ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Крім того суд вважає, що під час розгляду справи не було доведено належними доказами, що пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_2 , як на цьому наголошує відповідач.

Під умислом слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому така особа повинна розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Проте судом встановлено, що загиблий ОСОБА_2 був в сильному ступені алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що хоча потерпілий, перебуваючи в такому стані, знаючи про небезпечність перебування на залізничній колії, не реагуючи на попереджувальні сигнали великої гучності, належним чином не усвідомлював всієї навколишньої обстановки, але певна частини вини у випадку, який стався, є і в діях останнього, а тому суд вважає за можливе врахувати положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, яка передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди суд виходить із того, що на цей час не існує якогось сталого алгоритму визначення розміру моральної шкоди, але виходячи з характеру правопорушення, тривалість страждань і переживань ОСОБА_1 , оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності суд приходить до висновку, що з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 100 000 грн. 00 коп. у якості відшкодування моральної шкоди.

Суд вважає, що така грошова компенсація є адекватною дійсним моральним стражданням ОСОБА_1 , матері загиблого ОСОБА_2 , оскільки сам факт загибелі сина ОСОБА_2 на залізничній колії, під час руху поїзду, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останньої, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. 00 коп.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Відтак, з урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст.10,12,13, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок) в якості відшкодування моральної шкоди.

У задоволені решти вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення було складено 06.09.2024 року.

Суддя О.М. Делалова