КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/4826/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Краснокутської Наталі Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання державних актів про право власності на землю недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив витребувати у відповідача на його користь нерухоме майно, а саме:

- земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер :90:526:0015, загальною площею 0,0504 га, для ведення підсобного сільського господарства, що розташована за адресою: садове товариство «Світанок», АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку № НОМЕР_2 , кадастровий номер :90:526:0007, загальною площею 0,0497 га, для ведення підсобного сільського господарства, що розташована за адресою: садове товариство «Світанок» АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до державного акта про право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 146163 від 20 грудня 2001 року він є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 , за кадастровим номером :90:526:0015, загальною площею 0,0504 га, для ведення підсобного сільського господарства, за адресою: садове товариство «Світанок», АДРЕСА_1 .

Згідно з договором купівлі-продажу від 22 травня 2006 року № 1812 та державним актом про право власності на земельну ділянку від 19 червня 2006 року, серія КВ № 142298, він є власником земельної ділянки № НОМЕР_2 , за кадастровим номером :90:526:0007, загальною площею 0,0497 га, для ведення підсобного сільського господарства, за адресою: садове товариство «Світанок» АДРЕСА_1 . Вказані земельні ділянки були продані без його відома та згоди. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.12.2016 року у справі № 753/6139/16-ц, договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0504 га (кадастровий номер :90:526:0015), яка розташована в АДРЕСА_2 , в СТ «Світанок», укладений 03.02.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. і зареєстрований у реєстрі № 64 та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0497 га (кадастровий номер :90:526:0007), яка розташована в АДРЕСА_3 , в СТ «Світанок», укладений 03.02.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. і зареєстрований у реєстрі № 63 визнано недійсним.

Спірні земельні ділянки відчужувалися неодноразово, наразі перебувають у чужому незаконному володінні ОСОБА_2 ..

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року у даній справі, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд у вказаній постанові вказав на те, що позивач неодноразово подавав клопотання про долучення доказів, а саме: 10 липня 2018 року, 20 лютого 2019 року, 27 вересня 2019 року, у задоволенні яких суд першої інстанції відмовив, у тому числі і висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 14 травня 2018 року № 8-4/506, відповідно до якого рукописний запис у графі «підпис» у заяві від 03 лютого 2016 року щодо земельної ділянки, загальною площею 0,0497 га, за кадастровим номером :90:526:0007, яка підписана від імені ОСОБА_1 , виконаний ймовірно, не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Рукописний запис у графі «підпис» у заяві від 03 лютого 2016 року щодо земельної ділянки, загальною площею 0,0497 га, за кадастровим номером :90:526:0015, яка підписана від імені ОСОБА_1 , виконаний ймовірно, не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Рукописний запис у графі «підпис» у договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 03 лютого 2016 року, кадастровий номер :90:526:0007, виконаний ймовірно не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Рукописний запис у графі «підпис» у договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 03 лютого 2016 року, кадастровий номер :90:526:0015, виконаний ймовірно не ОСОБА_1 , а іншою особою.

У вказаних клопотаннях позивач, посилаючись на вимоги статей 81, 83 ЦПК України, просив суд долучити до матеріалів справи копії матеріалів, що містяться у кримінальному провадженні № 001341 від 25 жовтня 2017 року; копії документів, що містяться у кримінальному провадженні від 08 квітня 2010 року № 07-6068; копію паспорта ОСОБА_5 ; копію свідоцтва про одруження від 03 липня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , копію розписки представника відповідача про отримання копій документів, що містяться у кримінальному провадженні № 0001341 від 25 жовтня 2017 року.

Верховний Cуд у своїй постанові зазначив, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей, і як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, вказаного не врахував, не дав належної оцінки обґрунтуванням позивача щодо пропуску строку для подання доказів, чим не сприяв всебічному розгляду справи.

13 липня 2022 року надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , у якій позивач за цим позовом просила визнати недійсними Державні акти на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-КВ № 146163, виданий Київським міським управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради 20 грудня 2001 року, реєстраційний номер № НОМЕР_3 та земельну ділянку серії КВ № 142298, виданий Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради 19 червня 2006 року, реєстраційний номер № 10-7-05530 та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про зміну предмету позову.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року відмовлено ОСОБА_2 у поновленні пропущеного процесуального строку для подання зустрічної позовної заяви. Зустрічну позовну заяву повернуто позивачу.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку та повернення зустрічної позовної заяви скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року поновлено ОСОБА_2 пропущений процесуальний строк для подачі зустрічної позовної заяви. Прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання державних актів про право приватної власності на землю недійсними та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що згідно з висновком експерта від 21 грудня 2017 року № 026-12-17, виконаного експертом управління державної політики у сфері пробірного нагляду та документів суворої звітності Міністерства фінансів України Мегріною Н.В., встановлено, що державні акти серії ІІ-КВ № 146163 та серії КВ № 142298 не виготовлялися та є підробними, ОСОБА_1 право власності на спірні земельні ділянки не набув, тому не має права вимоги до ОСОБА_2 ..

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання державних актів про право власності на землю недійсними відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, адвокат Краснокутська Н.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити та витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку № 15 кадастровий номер :90:526:0015, загальною площею 0,0504 га, для ведення підсобного сільського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку № НОМЕР_2 кадастровий номер :90:526:0007 загальною площею 0,0497 га, для ведення підсобного сільського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення, а саме в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання державних актів про право власності на землю недійсними залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги представник апелянта обгрунтовувала тим, що суд першої інстанції безпідставно в оскаржуваному рішенні посилався на висновки Верховного Суду від 21.11.2022 року у справі № 754/1678/21 (провадження № 61-10309ск22), від 28.10.2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20), від 20.01.2021 року у справі № 203/2/19 (провадження № 61-6983св20), оскільки жодна із постанов не була прийнята з приводу витребування майна за віндикаційним позовом, в той час коли дана справа стосується саме витребування майна у останнього набувача за віндикацією.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказувала, що судом першої інстанції неповно з`ясовано встановлення обставин, які мають значення для справи. Зазначає, що ОСОБА_1 жодних дій по вчиненню правочинів купівлі-продажу земельних ділянок від 03.02.2016 року не вчиняв, майно вибуло з володіння власника ОСОБА_1 не за його волею, а злочинним шляхом, відносно чого ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів, наразі здійснюється досудове провадження у кримінальному провадженні №0001341 від 25.10.2017 року за ч. 2 ст. 364 КК України. ОСОБА_1 не був присутнім у нотаріуса Малахова М.С. та взагалі, не знав про відчуження його майна (земельних ділянок), договори у нотаріуса та заяви до договорів не підписував, згоди на продаж майна не надавав, державні акти про право власності на землю, що вилучені у нотаріуса Малахова М.С. з реєстраційної справи, які були передані нібито продавцем є підробленими. Натомість у ОСОБА_1 є оригінали державних актів про право власності на земельні ділянки, що є предметом первісного позову і такі акти є дійсними. Вказував, що жінка ОСОБА_1 не надавала згоди на відчуження спільного майна (земельних ділянок). Звіти про експертну грошову оцінку земельних ділянок ОСОБА_6 , зазначений експертом у відповідних звітах про експертні грошові оцінки земельних ділянок, що вилучені у нотаріуса ОСОБА_7 , ОСОБА_6 не складав та не підписував. Паспорт нібито ОСОБА_1 , копія якого містилась в реєстраційній справі нотаріуса ОСОБА_7 є підробленим, оскільки у дату вклеювання фотокартки, зазначеній у такому паспорті ОСОБА_1 знаходився у слідчому ізоляторі, а відповідні ДМСУ ГУДМС України надають інформацію про те, що ОСОБА_1 вклеював фотокартку до свого паспорту значно пізніше, а на момент вчинення відчуження земельних ділянок паспорт ОСОБА_1 був недійсним, оскільки в ньому не було вклеєно фотокартки по досягненню 45-річного віку.

Вважає, що договори купівлі-продажу земельних ділянок 03.02.2016 року не були укладені і є нікчемними, оскільки є недійсними в силу закону. Зазначає водночас, що ОСОБА_2 придбала оскаржувані земельні ділянки не у ОСОБА_1 , а у попереднього власника.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовувані також тим, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні лише встановив висновки, що містяться у Висновку експерта КНДЄКЦ від 14.05.2018 № 8-4/506 (почеркознавча експертиза) та послався на висновок експерта від 21.12.2017 року за підписом експерта ОСОБА_8 (технічна експертиза документів), про інші докази залишив поза увагою та в результаті не встановив суттєву обставину, що має значення для вирішення цієї справи, зокрема волевиявлення ОСОБА_1 на відчуження оскаржуваних земельних ділянок.

16 травня 2023 року до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від адвоката Євсєєва В.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , в якому просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги вказував на недоведеність з боку позивача факту вибуття вказаних земельних ділянок з власності поза його волею, тому відповідачка ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного майна, а тому представник відповідача за первісним позовом вважає, що судом першої інстанції винесено правильне рішення, яким не встановлено законних та достатніх підстав для витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України, тому у позові було відмовлено вірно.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задовольнні позовних вимог ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що спірні правовідносини, окрім ОСОБА_2 , стосуються прав та обов`язків, як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_9 , оскільки саме вони були власниками спірних земельних ділянок у ланцюгу їх продажу ОСОБА_2 .. Суд першої інстанції вважав, що позивач, користуючись належним чином своїми процесуальними правами, мав реальну можливість, як звернутись із позовом у тому числі і до належних відповідачів ( ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , які були власниками спірних земельних ділянок у ланцюгу їх продажу ОСОБА_2 ), так і подати клопотання про залучення їх в якості співвідповідачів у цій справі. Натомість будь-яких заяв/клопотань на відповідній стадії розгляду справи про залучення співвідповідачів у даній справі, як позивачем за первісним позовом, так ї його представником заявлено не було.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння, заявленого виключного до одного відповідача - ОСОБА_10 - останнього власника спірних земельних ділянок, оскільки без залучення усіх належних відповідачів, які були їх власниками у ланцюгу продажу цього майна, позовні вимоги не можуть бути вирішені.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними державних актів на землю, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_2 посилаючись на висновок експертизи від 21 грудня 2017 року №026-12-17, як на єдину підставу для задоволення її вимог, обґрунтовувала їх тим, що Державний акт, виданий ОСОБА_1 є недійсним, отже він не має права власності на спірні земельні ділянки, однак такі позовні вимоги суд першої інстанції вважав необґрунтованими, оскільки позивач за зустрічним позовом не надала належні та допустимі докази, що підтверджують недійсність Державних актів.

Натомість, згідно з висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 14 травня 2018 року № 8-4/506, вказані державні акти по яким проводилось експертне дослідження від 21 грудня 2017 року №026-12-17 та на які посилається позивач за зустрічним позовом, були вилучені у приватного нотаріуса Малахова С.В. в рамках кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 , не виготовлялися і є підробленими, і саме на їх підставі спірні земельні ділянки були відчужені позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 ..

Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги зустрічного позову не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції в цій частині сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 752/4033/16-ц, провадження № 61-13656св20, вказано, що «аналіз статті 387 ЦК України свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Належним відповідачем у віндикаційному позові є володіючий невласник».

Предметом доказування у цій справі є факти, які підтверджують правомірність вимог про витребування власником майна з чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують: суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно; незаконність вибуття цього майна з володіння позивача; відсутність у відповідача юридичних підстав для збереження і володіння таким майном; наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідача.

Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року в справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20) зроблено правовий висновок, відповідно до якого відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) відступила від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не підлягає визнанню недійсним.

Встановлено, що згідно з державним актом про право приватної власності на землю від 20 грудня 2001 року, серія ІІ-КВ № 146163, ОСОБА_1 отримав у власність земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер :90:526:0015, загальною площею 0,0504 га, для ведення підсобного сільського господарства, що розташована за адресою: садове товариство «Світанок», АДРЕСА_1 .

Відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку від 19 червня 2006 року серія КВ № 142298 ОСОБА_1 отримав у власність земельну ділянку № НОМЕР_2 , кадастровий номер :90:526:0007, загальною площею 0,0497 га, для ведення підсобного сільського господарства, що розташована за адресою: садове товариство «Світанок», АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку експерта від 21.12.2017 року № 026-12-17 за підписом ОСОБА_8 державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 146163, виданий Київським міським управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради 20.12.2001, реєстраційний номер № 3-2-00595, з вихідними даними підприємства-виготовлювача «ПК «Україна». Зам. 3-4083.», не відповідає сигнальному примірнику, державним підприємством «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» не виготовлявся і є підробленим.

Також відповідно до вказаного висновку експерта державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ №142298, виданий Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради 19.06.2006 року, реєстраційний номер № 10-7-05530, з вихідними даними підприємства-виготовлювача «ДП «ПК «Зоря». Зам.64. 2006», не відповідає контрольному примірнику, дочірнім підприємством «Поліграфічний комбінат «Зоря» не виготовлявся і є підробленим.

З матеріалів справи вбачається, що 03 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0504 га (кадастровий номер :90:526:0015), яка розташована у садовому товаристві «Світанок» на АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. і зареєстрований у реєстрі за № 64, та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0497 га (кадастровий номер :90:526:0007), яка розташована у садовому товаристві «Світанок» на АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. і зареєстрований у реєстрі за № 63.

На підтвердження недійсності вище зазначених правочинів позивач посилався на рішення Дарницького районного суду від 14 грудня 2016 року (справа № 753/6139/16-ц), яким було задоволено позов ОСОБА_1 та визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0504 га (кадастровий номер :90:526:0015), яка розташована у садовому товаристві «Світанок» на АДРЕСА_2 , укладений 03 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. і зареєстрований у реєстрі за № 64. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0497 га (кадастровий номер :90:526:0007), яка розташована у садовому товаристві «Світанок» на АДРЕСА_3 , укладений 03 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. і зареєстрований у реєстрі № 63.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсними.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що надані до суду докази і пояснення позивача не дають підстав для висновку, що ОСОБА_1 не укладав і не підписував оспорюваних договорів купівлі-продажу. Висновок районного суду про задоволення позову фактично ґрунтується на порівнянні районним судом оригіналу паспорта позивача із фотокопіями паспорта, які додані до нотаріальної справи, тобто не ґрунтується на належних і допустимих доказах, оскільки суд не вправі перебирати на себе функції експерта.

03 грудня 2016 року ОСОБА_2 за відплатним договором купівлі-продажу, придбала спірні земельні ділянки у ОСОБА_9 , посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. (реєстраційний № 2575 та № 2576).

25 жовтня 2017 року ОСОБА_1 , у зв`язку з незаконним вибуттям спірних земельних ділянок із його власності, звернувся до органів досудового розслідування із заявою за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України.

Крім того у відповідності до постанови Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц щодо необов`язкового визнання недійсним договору на підтвердження відсутності свого волевиявлення при укладенні договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок позивачем було надані докази, а саме:

1) висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 25.01.2018 року № 23780/17-32/23781/17-33 відповідно до якого підписи від імені ОСОБА_1 , які містяться у рядку «Підпис» у заяві від 03.02.2016 року щодо земельної ділянки № НОМЕР_2 за кадастровим номером :90:526:0007 загальною площею 0,0497 га; у заяві від 03.02.2016 року щодо земельної ділянки № НОМЕР_1 за кадастровим номером :90:526:0015 загальною площею 0,0504 га, а також підписи від імені ОСОБА_1 у графі «Продавець» у рядку «Підпис» у договорі купівлі-продажу № 63 від 03.02.2016 року, договорі купівлі-продажу № 64 від 03.02.2016 року виконано однією особою.

Рукописні записи « ОСОБА_1 » у рядку «Підпис» у заяві від 03.02.2016 щодо земельної ділянки № НОМЕР_2 за кадастровим номером :90:526:0007 загальною площею 0,0497 га; у заяві від 03.02.2016 року щодо земельної ділянки № НОМЕР_1 за кадастровим номером 800000000:90:526:0015 загальною площею 0,0504 га, а також рукописні записи « ОСОБА_1 » у графі «Продавець» у рядку «Підпис» у договорі купівлі-продажу № 63 від 03.02.2016 року, договорі купівлі-продажу № 64 від 03.02.2016 року виконано однією особою.

2) висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 14 травня 2018 року № 8-4/506, проведеного в кримінальному провадженні № 001341, відповідно до якого, рукописний запис у графі «підпис» у заяві від 03 лютого 2016 року щодо земельної ділянки, загальною площею 0,0497 га, за кадастровим номером :90:526:0007, яка підписана від імені ОСОБА_1 , виконаний ймовірно, не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Рукописний запис у графі «підпис» у заяві від 03 лютого 2016 року щодо земельної ділянки, загальною площею 0,0497 га, за кадастровим номером :90:526:0015, яка підписана від імені ОСОБА_1 , виконаний ймовірно, не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Рукописний запис у графі «підпис» у договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 03 лютого 2016 року, кадастровий номер :90:526:0007, виконаний ймовірно не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Рукописний запис у графі «підпис» у договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 03 лютого 2016 року, кадастровий номер :90:526:0015, виконаний ймовірно не ОСОБА_1 , а іншою особою.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, щодо відсутності волевиявлення позивача на укладання оспорюваних договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 03.02.2016 року, оскільки висновки експерта є не чіткими. А рішення суду не може грунтуватися на припущеннях.

Судом апеляційної інстанції сторонами було роз'яснено право на проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Позивач своїм правом не скористався та не просив суд апеляційної інстанції призначити судово-почеркознавчу експертизу.

Між тим, ухвалою Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року клопотання адвоката Євсєєва Вячеслава Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_2 про призначення почеркознавчої експертизи задоволено.

Призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституті судових експертиз Міністерства юстиції України (КНДІСЕ) (03057, місто Київ, вулиця Смоленська, будинок 6).

На вирішення експертизи поставлено наступні питання:

1. Ким виконано підпис та рукописний текст на останній сторінці договору купівлі-продажу земельної ділянки № 15 за кадастровим номером :90:526:0015, загальною площею 0,0504 га, укладений 3.02.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в графі "Підписи", ОСОБА_1 чи іншою особою?

2. Ким виконано підпис та рукописний текст на останній сторінці договору купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_2 за кадастровим номером :90:526:0007, загальною площею 0,0497 га, укладений 3.02.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в графі "Підписи", ОСОБА_1 чи іншою особою?

Для забезпечення проведення вказаної експертизи, витребувати у Прокуратури м. Києва матеріали кримінального провадження № 0001341 від 25.10.2017 року, в матеріалах яких наявні оригінали вказаних договорів купівлі-продажу від 3.02.2016 року.

Суд попередив експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

У розпорядження експертів надано матеріали цивільної справи № 753/10610/17, провадження №22-ц/824/9081/2023 (а.с. 224-229 том 4).

06 липня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, подане на підставі ст.72 ЦПК України, в якому експерт просив надати додаткові матеріали, а саме:

- оригінали досліджуваних документів - Договору купівлі-продажу земельної ділянки № 15 за кадастровим номером :90:526:0015, загальною площею 0,0504 га, укладений 03.02.2016; Договору купівлі-продажу земельної ділянки № 16 за кадастровим номером :90:526:007, загальною площею 0,0497 га, укладений 03.02.2016;

- достовірні вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 , в тому числі наближені за часом виконання до досліджуваних документів, за можливістю у 10-15 офіційних документах (заява на отримання паспорта - форма № 1, нотаріально посвідчені документи, банківські документи, заяви до державних органів, документи з місця роботи тощо) (а.с.232-236 том 4).

13 вересня 2023 року до суду апеляційної інстанції на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 13.06.2023 року в частині витребування матеріалів кримінального провадження № 0001341 для забезпечення проведення судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі надійшов лист від Солом`янської окружної прокуратури м. Києві від 31.08.2023 року № 44-11686ВИХ-23, з якого повідомлено про наступне (а.с. 1-106 том 5).

Вивченням матеріалів кримінального провадження, яке надійшло до окружної прокуратури в 94-х томах, встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки № 15 за кадастровим номером :90:526:0015 загальною площею 0,0504 га, укладений 03.02.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та договір купівлі-продажу земельної ділянки № 16 за кадастровим номером :90:526:0007 загальною площею 0,0497 га, укладений 03.02.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , по яким призначено судово-почеркознавчу експертизу, не містяться в матеріалах кримінального провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року поновлено апеляційне провадження у даній цивільній справі, справу призначено до розгляду (а.с. 107-108 том 5).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року клопотання адвоката Євсєєва Вячеслава Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_2 про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001341 від 25.10.2017 року, у якому містяться договір купівлі-продажу земельної ділянки № 15 за кадастровим номером :90:526:0015, загальною площею 0,0504 га, укладений 03.02.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та договір купівлі-продажу земельної ділянки № 16 за кадастровим номером :90:526:0007 загальною площею 0,0497 га, укладений 03.02.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.132-135 том 5).

30 січня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшло від КНДІСЕ повідомлення про неможливість надання висновку від 19.01.2024 № 19865/23-32, оскільки експертам не були надані оригінали оспорюваних договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

15 квітня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов лист Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 09.04.2024 року № 3704125/55/03-2024, та повідомлено суд про те, що в матеріалах кримінального провадження за № 0001341 від 25.10.2017 року, не знаходяться копії та оригінали договорів купівлі-продажу земельної ділянки № 15 за кадастровим номером :90:526:0015 загальною площею 0,0504 га, та договору купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_2 за кадастровим номером :90:526:0007 загальною площею 0,0497 га (а.с. 170-171 том 5).

Отже, судом апеляційної інстанції сторонам роз'яснювались їх права, та вживались всі заходи щодо надання експертам оригіналів оспорюваних договорів.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у разі оспорювання, та визнання неукладеними договорів від 03.02.2016 року в силу закону, позивач не залучив до участі у справі щодо цього обгрунтування належного відповідача ОСОБА_3 , адже визнання неукладеним договору зачіпають права останньої.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки відповідачка у встановленому законом порядку зареєструвала право власності на спірні земельні ділянки. Позивачем не доведено вибуття земельних ділянок поза його волею. Тому, вимога позивача про витребування земельних ділянок, не ґрунтується на вимогах закону.

Також позивач на підтвердження обгрунтування своїх позовних вимог подав нові обгрунтування та докази, які були прийняті судом першої інстанції, а саме, що він не мав волевиявлення на укладення спірних угод від 03.02.2016 року, що підтверджується підробним паспортом, оскільки фото яке вклеєно у паспорт за віком 45 років, не могло бути вклеєним у той час, оскільки позивач в той період перебував у слідчому ізоляторі, що підтверджується довідкою; відсутністю погодження дружини на відчуження майна, наявність технічних експертиз, які вказують, що у позивача знаходяться оригінали державних актів на землю, а у нотаріуса вилучені підробні державні акти. А також, що звіти про оцінку земельних ділянок не видавались, є підробними, що підтверджується поясненнями оцінювача ОСОБА_6 ..

Судом апеляційної інстанції були досліджені зазначені доводи та докази, однак їх суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки зазначені вище обставини, доводи та докази підтверджують недійсність угоди та порушення норм матеріального права, цивільного закону при укладенні правочинів 03.02.2016 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що суд розглядав справу в рамках диспозитивності заявлених позовних вимог про витребування майна, а позовні вимоги про визнання угод недійсними позивачем не заявлялось в цьому провадженні.

Позовні вимоги про визнання недійсним правочинів від 03.02.2016 року заявлені позивачем в інших провадженнях були залишені без задоволення. Зазначені рішення набрали законної сили.

В матеріалах справи відсутні докази неправомірної поведінки відповідачки, під час укладення договору купівлі-продажу.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 жодних дій, спрямованих на відчуження земельних ділянок не вчиняв, а договори купівлі-продажу земельних ділянок від 03.02.2016 року є неукладеними, що підтверджується висновком Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 14.05.2018 року № 8-4/506 відповідно до якого рукописний запис у графі «Підпис» у договорах купівлі-продажу земельних ділянок від 03.02.2016 року кадастрові номери :90:526:0007, :90:526:0015 виконаний ймовірно не ОСОБА_1 , а іншою особою, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4.14 Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» у заключній частині викладаються висновки за результатами дослідження у вигляді відповідей на поставлені питання в послідовності, що визначена у вступній частині. На кожне з поставлених питань має бути дано відповідь по суті або вказано, з яких причин неможливо його вирішити.

Долучений до матеріалів справи висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Юріної О.В. від 14.05.2018 року № 8-4/506, відповідно до якого встановити ким саме виконано підпис на заявах ОСОБА_1 від 03.02.2016 року щодо земельних ділянок :90:526:0007 загальною площею 0,0497 га, :90:526:0015 загальною площею0,0504 га та у договорах купівлі-продажу від 03.02.2016 року вказаних земельних ділянок вдається неможливим. Експерт дійшов висновку, що рукописний текст в графі «Підпис» виконано ймовірно не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що «ймовірні» висновки експерта не мають доказового значення у справі і їх надання є неприпустимим, ймовірні висновки експертів містять у собі припущення про досліджувані факти і тому вони не можуть розглядатися як належні, достовірні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 77,78,79 ЦПК України.

Інших належних та допустимих доказів факту вибуття вказаних земельних ділянок поза волею позивача до суду позивачем надано не було.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності згоди дружини ОСОБА_1 стосовно укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок 03.02.2016 року, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Аналіз наведених положень закону, які визначають порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, дозволяє дійти висновку, що чоловік та дружина розпоряджаються цим майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується при укладенні договорів одним з подружжя.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність згоди одного з подружжя може бути підставою для оспорення договору (в даному випадку купівлі-продажу), укладеного іншим з подружжя, однак як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння.

З огляду на обставини, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, не довів той факт, що він є належним власником спірних земельних ділянок, який наділений правом відповідно до ст. 387, 388 ЦК України витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що право майнове позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 388 ЦК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374,375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Краснокутської Наталі Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «23» квітня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник