Провадження № 22-ц/812/25/24 Головуючий суду першої інстанції Микульшина Г.А.
Провадження №22-ц/812/27/24 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2024 року м. Миколаїв Справа № 489/649/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Горенко О.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник - ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Микульшиної Г.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний тест якого складено 24 березня 2023 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про виділ частки у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Доводи позову обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 . Йому на підставі договору дарування від 05 травня 2021 року належить 2/3 частки у праві спільної часткової власності.

Вказаний житловий будинок складається з наступного: житловий будинок літ. А-2, загальною площею 239,5 кв.м, житловою площею 141,8 кв.м.; гараж літ. Б; погріб літ. Бпд; літня кухня літ. В; гараж літ. П; баня літ Р;, ворота № 2,6; огорожа № 4,5,8,10; споруди № НОМЕР_1 , замощення I,II.

Позивач фактично користується наступними приміщеннями в житловому будинку літ А-2, коридор літ 1-1, житлова кімната літ. 1-2, житлова кімната літ. 1-3, житлова кімната літ 1-4, кухня літ. 1-5, ванна літ. 1-6, вбиральня літ 1-7, коридор літ. 3-1, кухня літ. 3-2, ванна літ 3-3, вбиральня літ. 3-4, житлова кімната літ. 3-5, коридор літ. 3-6, житлова кімната літ 3-7, житлова кімната літ.3-8, гараж літ. Б, погріб літ Бпд, гараж літ П, баня літ. Р, ворота № 6, огорожа № 5,10, споруди № 9, замощення II, 2/3 частки огорожі № 8.

Іншим співвласником вказаного житлового будинку була ОСОБА_4 , якій належала 1/3 частки у праві спільної часткової власності, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після її смерті відкрилась спадщина. Своє майно покійна заповіла за заповітом, посвідченим 25 грудня 2008 року за реєстровим № 5249 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т., своєму онуку ОСОБА_3 .

Відповідач зареєстрований та постійно проживає у вказаній 1/3 частині житлового будинку.

Як вбачається із постанови нотаріуса Другої Миколаївської нотаріальної контори Миколаївської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 серпня 2019 року відповідач вчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини. Інший спадкоємець ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини у встановлений строк.

Разом з тим, оскільки є розбіжності між наданими відповідачем правовстановлюючими документами та документами, що містяться у справі бюро технічної інвентаризації, відповідачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Незалежно від отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відповідач прийняв спадщину.

З метою вільного розпорядження та користування своїм майном є необхідність у реальному виділі домоволодіння.

Усі приміщення відповідають умовам, що передбачені чинними будівельними нормами, а саме газифіковані, є водопостачання та водовідведення, електрифікація.

Крім того житловий будинок знаходиться на земельній ділянці з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» і повинна перебувати у спільній частковій власності усіх співвласників будинку при оформленні її за правилами, передбаченими ЗК України. В даному випадку, право власності на земельну ділянку не оформлено, вона знаходиться у фактичному користуванні співвласників.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд виділити в натурі ОСОБА_2 2/3 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що в цілому складатиметься з житлового будинку літ. А-2, загальною площею 239,5 кв.м, житловою площею 141,8 кв.м; гараж літ. Б; погріб літ. Бпд; літня кухня літ. В; гараж літ. П; баня літ. Р; ворота № 2, 6; огорожа № 4, 5, 8,10; споруди № НОМЕР_1 , замощення I,II, а саме виділити:

В житловому будинку літ. А-2, приміщення: коридор літ. 1-1, житлова кімната літ. 1-2, житлова кімната літ. 1-3, житлова кімната літ. 1-4, кухня літ. 1-5, ванна літ. 1-6, вбиральня літ 1-7, коридор літ. 3-1, кухня літ. 3-2, ванна літ. 3-3, вбиральня літ. 3-4, житлова кімната літ. 3-5, коридор літ. 3-6, житлова кімната 3-7, житлова кімната літ. 3-8, гараж літ. Б, погріб літ. Бпд, гараж літ П, баня літ Р, ворота 3 6, огорожа № 5, 10,споруди № 9, замощення II, 2/3 частки огорожі № 8, з урахуванням висновку експерта.

Визначити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 співвласнику ОСОБА_2 у відповідності до 2/3 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок: під забудовами в житловому будинку літ. А-2, приміщення: коридор літ. 1-1, житлова кімната літ. 1-2, житлова кімната літ. 1-3, житлова кімната літ. 1-4, кухня літ. 1-5, ванна літ. 1-6, вбиральня літ. 1-7, коридор літ. 3-1, кухня літ. 3-2, ванна літ. 3-3, вбиральня літ. 3-4, житлова кімната літ. 3-5, коридор літ. 3-6, житлова кімната літ. 3-7, житлова кімната літ. 3-8, гараж літ. Б, погріб літ. Бпд, гараж літ П, баня літ Р, ворота № 6, огорожа № 5,10, споруди № 9, замощення II, 2/3 частки огорожі № 8, з урахуванням місць загального користування проходу та проїзду згідно висновку експерта.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2023 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 24 березня 2023 року, позов задоволено частково.

Проведено реальний поділ житлового будинку АДРЕСА_3 з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 02 лютого 2023 року № 125-030, складеного судовим експертом Лесків С.А., графічно відображеному в додатку № 1 до висновку експерта.

Виділено в порядку поділу у власність ОСОБА_2 :

Частину житлового будинку літ. «А-2»

Квартира №1

1-1 - коридор пл. 4,5 кв.м

1-2 - житлова пл. 17,8 кв.м

1-3 - житлова пл. 10,0 кв.м

1-4 - житлова пл. 9,4 кв.м

1-5 - кухня пл. 9,6 кв.м

1-6 - ванна пл. 6,4 кв.м

1-7 - вбиральня пл. 0,9 кв.м

Разом по квартирі №1: площа - 58,6 кв.м.

Квартира №3

3-1 - коридор пл. 11,1 кв.м

3-2 - кухня пл. 8,8 кв.м

3-3 - ванна пл.5,9 кв.м

3-4 - вбиральня пл. 0,9 кв.м

3-5 - житлова пл. 18,9 кв.м

2-й поверх 3-6 - коридор пл. 9,4 кв.м

3-7 - житлова пл. 23,0 кв.м

3-8 - житлова пл. 16,2 кв.м

Разом по квартирі АДРЕСА_4 : площа - 94,2 кв.м.

Разом по частині житлового будинку: пл. 152,8 кв.м - інв. варт. 625 203 грн.

Надвірні узаконені господарські будови:

Літ. «Б» - гараж 1974 р. - пл. 24,1 кв.м 40 975 грн

Літ. «Бпд»- погріб 1974 р. - пл. 16,1 кв.м 8 941 грн

Літ. «П»- гараж -1996р. - пл. 19,9 кв.м - 48916 грн

Літ. «Р» - баня 1999 р. - пл. 19,2 кв.м 45 041 грн

№ 5,8,10 - огорожа з воротами 24 386 грн

№ 9- водяний колодязь 1 765 грн

№ II - замощення 57 370 грн

ВСЬОГО: 852 597 грн.

Графічно розподіл житлового будинку наведено в додатку № 1 до висновку експерта від 02 лютого 2023 року № 125-030.

Залишено в порядку поділу у власності ОСОБА_3 :

Частину житлового будинку літ. «А-2»

Квартира №2

2-1 - коридор пл. 9,4 кв.м

2-2 - вбиральня пл. 3,6 кв.м

2-3 - житлова пл. 9,6 кв.м

2-4 - житлова пл. 8,4 кв.м

2-5 - житлова пл. 12,0 кв.м

2-6 - кухня пл.. 16,6 кв.м

2-й поверх 2-8 - коридор пл. 10,6 кв.м

2-9 - житлова пл. 16,5 кв.м

Разом по частині житлового будинку: пл. 86,7 кв.м - інв. варт. 354 745 грн.

Надвірні узаконені господарські будови:

Літ. «В» - літня кухня 1974 р. - пл.12,0 кв.м 19 963 грн

№ 2,4,6 - огорожа з воротами 11 334 грн

№ II - замощення 7 384 грн

ВСЬОГО: 393 426 грн.

Графічно розподіл житлового будинку наведено в додатку № 1 до висновку експерта від 02 лютого 2023 року № 125-030.

Розділ горищного простору за наданим варіантом поділу частки спірного житлового будинку, виконується співвісне стінам, які розділяють будинок літ. «А-2» на окремі частини, що забезпечує доступ кожного із співвласників до приналежної частини перекриття та покрівлі для можливості його обслуговування і ремонту.

Встановлено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порядок користування земельною ділянкою за адресою за адресою: АДРЕСА_3 , за варіантом № 3 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 125-030 від 02 лютого 2023 року, складеного судовим експертом Лесків С.А., графічно відображеному в додатку № 4 до висновку експерта, відповідно до якого:

Надано в користування ОСОБА_2 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 365,78 кв.м, під будівлями - 207,37 кв.м, під чистою землею - 158,39 кв.м.

Надано в користування ОСОБА_3 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 232,21 кв.м, зокрема: під будівлями - 91,73 кв.м, під чистою землею 138,46 кв.м.

Лінія розділової межі для даного варіанту порядку користування земельною ділянкою буде проходити:

- від правої бокової межі вліво вздовж задньої торцевої межі довжиною 6,75 м;

- поворот вниз вздовж внутрішньої існуючої огорожі довжиною 10,3 м;

- поворот вправо вздовж внутрішньої огорожі города довжиною 3,08 м;

- поворот вниз до задньої торцевої стіни житлового будинку довжиною - 4,03 м;

- далі внутрішньої розділової межі житлового будинку, орієнтованої на ліву бокову зовнішню стіну житлового будинку.

- поворот вниз вздовж лівої бокової межі земельної ділянки до фасадної межі довжиною - 10,08 м.

Частина земельної ділянки вздовж лівої бокової зовнішньої стіни будівлі бані літ. «Р», та зовнішньої лівої бокової стіни прибудови до частини житлового будинку, яка знаходиться в користуванні співвласника ОСОБА_2 , виділяється в користування співвласника ОСОБА_3 з правом безперешкодного доступу співвласнику ОСОБА_2 до лівої зовнішньої стіни літ. «Р» та лівої зовнішньої стіни прибудови до житлового будинку, на час виконання ремонтних робіт.

Графічний порядок користування земельною ділянкою між співвласниками відображено у додатку № 4 до висновку експерта.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 125-030 від 02 лютого 2023 року в сумі 9 600,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 984,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що для вирішення конфлікту між сторонами з метою застосування ефективного способу захисту їх прав та виниклих правовідносин, з урахуванням позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 суд вважає, що треба здійснити саме реальний поділ спірного домоволодіння (в натурі), а не виділ частки позивачу, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, з припиненням права спільної часткової власності сторін у спірному домоволодінні.

З врахуванням того, що при реальному поділі домоволодіння у власність сторін виділяються ізольовані частини житлового будинку за єдиним можливим варіантом експертизи, поділ житлового будинку без стягнення грошової компенсації є можливим, суд вважає, що реальний поділ житлового будинку з належними господарськими будівлями слід провести за єдиним варіантом № 1 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи.

Оскільки експертом запропоновано варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою, які не містять ділянок спільного користування, Варіант № 2 визначення порядку користування спірною земельною ділянкою (з ділянкою загального користування) суд не вважає можливим застосувати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 , через свого представника ОСОБА_1 , оскаржив його в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, та посилаючись на те, що в цій частині судом першої інстанції зроблено невірний висновок, просив його змінити у зазначеній частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 є співвласником спірного будинку і його частка сформувалась в результаті укладення правочинів із попереднім співвласником житлового будинку.

Визначаючи порядок користування земельною ділянкою, суд першої інстанції зробив висновок, що земельну ділянку слід поділити між сторонами по первісним долям у праві власності, а тому поділено по . Оскільки земельна ділянка складає 600 кв.м, то на кожного співвласника на думку суду припадає 300 кв.м у користування.

Скаржник не погоджується з зазначеним висновком.

Зміни в розмірі часток у спільній власності на житловий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою.

Разом з тим, позивач набув саме 2/3 частки не у зв`язку із збільшенням його частки за рахунок перебудов та добудов, а за рахунок відчуження часток шляхом укладення правочинів між співвласниками.

Судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що первинним власникам будинку: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належало по частці цього будинку, то що їх правонаступникам переходить у користування земельна ділянка у розмірі по частці, тобто по 300 кв.м, тому варіант № 1 висновку експерта, на якому наполягає представник позивача не може бути обраний судом, оскільки в ньому відхилення у користуванні земельною ділянкою від ідеальних часток сторін складає 124,8 кв.м.

Згідно свідоцтва від 26 січня 1976 року про право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , що містяться в матеріалах інвентаризаційної справи та долучених після її огляду в судовому засіданні їх копій первинним власникам цього будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дійсно належало по частці цього будинку на підставі рішення виконкому Миколаївської міськради депутатів № 1450/33 від 30 грудня 1963 року, що видані взамін договору на право забудови будинку і безстрокове користування земельною ділянкою від 23 серпня 1950 року.

Однак, в подальшому, згідно договору дарування від 11 червня 1976 року, ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_6 1/6 частку будинку, та розмір їх часток у будинку став становити: ОСОБА_6 2/3 частки, ОСОБА_7 1/3 частки.

Тобто, в даному випадку, зміна часток співвласників відбулась в результаті саме добровільної передачі частки на підставі договору дарування, а не в результаті добудови.

А тому судом першої інстанції невірно трактовано на свій розсуд норму права, що призвело до невірного висновку. Позивачу на його 2/3 частки припадає у користування земельна ділянка розміром 400 кв. м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погодився з рішенням, та посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким здійснити поділ житлового будинку, узаконених господарських споруд та будівель, замощення, земельної ділянки згідно свідоцтв про право власності по частці кожному співвласнику майна і користувача земельної ділянки.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив основні засади цивільного судочинства «верховенства права» про що свідчить відсутність обґрунтування рішення нормами Конституції, які мають найвищу юридичну силу і є нормами прямої дії, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, норми яких мають вищу юридичну силу ніж норми актів національного законодавства України.

Суд не застосував при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і статтю 1 Першого Протоколу до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Жодного рішення райвиконкому чи міськвиконкому про узаконення господарських споруд в матеріалах справи немає.

Таким чином, використаний судом вираз «узаконені господарські будови» незаконний і безпідставний.

Передбачених для цього підстав доказів, поданих позивачем, як учасником справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках у справі немає.

Суд порушив таку основну засаду (принцип) цивільного судочинства як пропорційність, визначену в пункті 6 частини 3 статті 2 і в статті 11 «Пропорційність у цивільному судочинстві».

Суд не виконав завдання цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд дійшов висновку, що закон (стаття 183 ЦК України) та інший правовий акт (постанова Пленуму ВСУ від 04 жовтня 1991 року № 7, постанова Верховного Суду від 19 травня 2021 року , висновок Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року, як джерела права) суперечить статті 41, 8, 9,19, 21-22 Конституції України, але не застосував норми Конституції України, як норми прямої дії, після ухвалення рішення у справі не звернувся до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону, постанов і висновків ВС, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.

Позивач просив здійснити виділ частки у праві спільної часткової власності на будинок, а суд здійснив поділ житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами без належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів.

Так в оскаржуваному рішенні суд безпідставно використав на користь позивача такий термін: «надвірні узаконені господарські будови».

При цьому в матеріалах справи є тільки 1 доказ узаконення самовільно побудованого гаража літ. Б переобладнаного з сараю рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 18 січня 1985 року.

Суд не здійснив забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами. На підготовчому судовому засіданні відповідач звернув увагу суду на те, щоб були дотримані, забезпечені, захищені інтереси власника землі, міської громади, але суд їх не дотримався.

Суд не відзначив в оскаржуваному рішенні чому саме надав перевагу розміру площі земельної ділянки в 600 кв.м в той час як ОСОБА_6 прийняв земельну ділянку площею в 627 кв.м.

Суд не залучив до участі у справі власника земельної ділянки міськвиконком і не пояснив з яких підстав позивачу виділено 463, 79 кв.м.

Особливостями предмета спору є невизначеність фактичного розміру земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача і відповідача.

Суд по суті не здійснив захист прав, свобод, охоронюваних законом інтересів ні позивача, ні відповідача, ні власника землі, не виконав завдання цивільного судочинства, не вирішив спір між сторонами у справі та власником землі.

Суд не визначив ціну позову, а позивач сплатив грошову суму невідомо з яких підстав.

Суд своїм рішенням виділив позивачу майно, вартість якого складає 852 597 грн, а це означає, що судовий збір в розмірі 1% має бути сплачений в сумі 8 525,97 грн, а не 1 984,80 грн.

Суд не відзначив з яких підстав позивачу надані пільги у сплаті судового збору в розмірі 6 541,08 грн.

Позивач вимагав від суду визнати за ним право власності на 2/3 частки житлового будинку і виділити йому цю частку у приватну власність. Позивач умисно не здійснив розрахунок ціни позову і не вказав вартість належної йому частки майна, яке перебувало у спільній частковій власності щоб не сплачувати судовий збір у повному розмірі.

Згідно довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 26 лютого 2019 року № Р-599 від 05 лютого 2019 року вартість житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями за адресою АДРЕСА_2 складає 1 246 023 грн.

Позивач вимагав виділити йому нерухоме майно в розмірі 2/3 частки, вартість якого складає 830 682 грн.

Отже ціна позовних вимог майнового характеру складає 830 682 грн, а судовий збір в розмірі 1% - 8 306,82 грн.

Таким чином, позивач недоплатив судовий збір в сумі 6 322,02 грн.

Незаконність оскаржуваного рішення полягає в тому, що суд не виконав вимоги статті 185 ЦПК України.

Суд не виконав ці вимоги, надав позивачу незаконні пільги у сплаті судового збору і тому оскаржуване рішення є незаконним.

Сторони отримали рішення з яким не погодився ні позивач, ні відповідач. При цьому суд настільки ускладнив обставини справи, що виникає необхідність нового розгляду цієї справи іншим складом суду, в тому числі й суду апеляційної інстанції.

Один із варіантів, який запропонував експерт використання земельної ділянки по порядку користування, який склався на час проведення експертизи.

Але позивач, самовільно побудувавши господарські споруди: гараж, погріб, гараж, баня, літня кухня в різних місцях земельної ділянки здійснив самозахват землі на площі 31,2 кв.м. Розрахунок (24,1кв.м + 16,1 кв.м + 19,9 кв.м + 19,2 кв.м + 12 кв.м). До цієї площі треба додати ще площу стежок до цих споруд та змощення II.

Їх розмір суд не встановив, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а справа новому розгляду.

Особливу увагу заслуговує той факт, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на завідомо підроблених офіційних документах, внесених до них завідомо неправдивих відомостях, іншому службовому підробленню.

Ці обставини, що свідчать про очевидну незаконність і необґрунтованість рішення були встановлені судом першої інстанції.

Разом з тим суд не дав їм належної правої оцінки, що викликає необхідність скасування оскаржуваного рішення і новому розгляду цивільної справи у встановленому в частинах 4-5 статті 367 ЦПК України.

У бабусі відповідача ОСОБА_7 , правонаступником майна якої він є, згідно свідоцтва про право особистої власності від ІНФОРМАЦІЯ_2 на той же будинок належить частка житлового будинку з усіма приналежними йому будівлями і спорудами. Друга половина належала ОСОБА_6 . Скаржник вважає, що договір дарування, укладений шляхом вчинення злочину, кримінального правопорушення, внесення до офіційного завідомо неправдивих відомостей є недійсним. Заява про цей злочин подана до відділення поліції 14 квітня 2023 року.

Позовна заява про визнання недійсними відомостей в цьому договорі дарування подана до Ленінського районного суду м. Миколаєва 20 квітня 2023 року.

Підлягають встановленню обставини, що стосуються узаконення самозахвату земельної ділянки АДРЕСА_3 і самовільного будівництва на ній господарських споруд: гараж, погріб, гараж, лазня, літня кухня, водяний колодязь, замощення II.

Не погодившись з апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 подав на неї відзив.

У своєму відзиві позивач зазначав, що вважає апеляційну скаргу відповідача необґрунтованою, безпідставною та просить відмовити в її задоволенні.

Фактично ОСОБА_3 невілює правовстановлюючі документи співвласників, в тому числі й свій документ, на підставі якого у своїй власності він має 1/3 частку житлового будинку.

Відповідач ставить під сумнів договір дарування від 11 червня 1976 року.

ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що сторони зареєстровані та проживають у вказаному будинку, фактично все своє життя. Порядок користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, що склався між сторонами в повній мірі відповідає їх часткам, а саме позивачу 2/3 частки, а відповідачу 1/3 частки. Тому сторони були в повній мірі обізнані про порушення своїх прав, якщо б такі порушення взагалі мали місце.

Додані до матеріалів справи копії позовних заяв про оскарження договорів, відомостей в судовому рішенні, заяви в поліцію, самі по собі не мають жодного значення та не можуть вплинути на результат цієї справи, оскільки немає відомостей навіть про відкриття провадження у справі.

Сторона позивача не може дати правову оцінку обставинам, зазначеним у апеляційній скарзі, оскільки такі обставини виходять за межі правового поля, не ґрунтуються на жодних доказах та побудовані на особистих поглядах сторони відповідача, що немає ніякого зв`язку із реальною ситуацією.

На день слухання справи, відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 від відповідача не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок від 05 травня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міжміського нотаріального округу, ОСОБА_8 безоплатно передала у власність ОСОБА_2 2/3 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_3 .

В цілому вказаний житловий будинок має наступні характеристики: житловий будинок літ. А-2, загальна площа 239,5 кв.м, житлова площа 141,8 кв.м; гараж літ. Б; літня кухня літ. В; гараж літ П; баня літ. Р; ворота № 2, 6; огорожа № 4, 5, 8, 10; споруди № НОМЕР_1 ; замощення І, ІІ.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2023 року по справі № 489/6124/21, яке набрало законної сили 09 березня 2023 року, ОСОБА_3 належить право власності на 1/3 часку житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка перебуває в комунальній власності.

Висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 125-030 від 02 лютого 2023 року, проведеної судовим експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Лесків С.А., визначено, що провести поділ житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_3 , технічно можливо.

Експертом запропоновано один варіант поділу в натурі вказаного житлового будинку з надвірними господарськими спорудам по ідеальним частках співвласників, з урахуванням порядку користування, що склався. У користування співвласника ОСОБА_3 з часткою -1/3, пропонується виділити:

Частина житлового будинку літ. «А-2»

Квартира № 2

2-1 - коридор пл. 9,4 кв.м

2-2 - вбиральня пл. 3,6 кв.м

2-3 - житлова пл. 9,6 кв.м

2-4 - житлова пл. 8,4 кв.м

2-5 - житлова пл. 12,0 кв.м

2-6 - кухня пл.. 16,6 кв.м

2-й поверх 2-8 - коридор пл. 10,6 кв.м

2-9 - житлова пл. 16,5 кв.м

Разом по частині житлового будинку: пл. 86,7 кв.м - інв. варт. 354 745 грн.

Надвірні узаконені господарські будови:

Літ. «В» - літня кухня 1974 року - пл.12,0 кв.м 19 963 грн.

№ 2,4,6 - огорожа з воротами 11 334 грн

№ II - замощення 7 384 грн

ВСЬОГО: 393 426 грн.

Реальна частка складає - 33/100 (374708 : 1145549 буд ), що відповідає долі, що ідеально належить - 1/3 частки.

У користування співвласника ОСОБА_2 з часткою - 2/3, пропонується виділити:

Частина житлового будинку літ. «А-2»

Квартира №1

1-1 - коридор пл. 4,5 кв.м

1-2 - житлова пл. 17,8 кв.м

1-3 - житлова пл. 10,0 кв.м

1-4 - житлова пл. 9,4 кв.м

1-5 - кухня пл. 9,6 кв.м

1-6 - ванна пл. 6,4 кв.м

1-7 - вбиральня пл. 0,9 кв.м

Разом по квартирі №1: площа - 58,6 кв.м

Квартира №3

3-1 - коридор пл. 11,1 кв.м

3-2 - кухня пл. 8,8 кв.м

3-3 - ванна пл.5,9 кв.м

3-4 - вбиральня пл. 0,9 кв.м

3-5 - житлова пл. 18,9 кв.м

2-й поверх 3-6 - коридор пл. 9,4 кв.м

3-7 - житлова пл. 23,0 кв.м

3-8 - житлова пл. 16,2 кв.м

Разом по квартирі №3: площа - 94,2 кв.м.

Разом по частині житлового будинку: пл. 152,8 кв.м - інв. варт. 625 203 грн.

Надвірні узаконені господарські будови:

Літ. «Б» - гараж 1974 року - пл. 24,1 кв.м 40 975 грн

Літ. «Бпд»- погріб - 1974р. - пл. 16,1 кв.м 8 941 грн

Літ. «П»- гараж -1996р. - пл. 19,9 кв.м 48 916 грн

Літ. «Р» - баня - 1999р. - пл. 19,2 кв.м 45 041 грн

№ 5,8,10 - огорожа з воротами 24 386 грн

№ 9- водяний колодязь - 1765 грн

№ II - замощення - 57370 грн

ВСЬОГО: 852 597 грн.

Реальна частка складає - 67/100 (770841: 1145549 буд ), що відповідає долі, що ідеально належить - 2/3 частки.

Графічно виділ житлового будинку зображений у додатку № 1 до висновку експерта.

Розділ горищного простору за наданим варіантом поділу частки спірного житлового будинку, виконується співвісне стінам, які розділяють будинок літ. «А-2» на окремі частини, що забезпечує доступ кожного із співвласників до приналежної частини перекриття та покрівлі для можливості його обслуговування і ремонту.

Виходячи з особливостей розташування житлового будинку, а також частин будинку, які виділяються співвласникам, згідно варіанту поділу житлового будинку та надвірних господарських будівель та споруд, який запропонований, з урахуванням технічних норм і конфігурацій земельної ділянки, на розгляд суду експертом було запропоновано три варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_3 площею - 600,0 кв.м.

З матеріалів інвентарної справи, дослідженої судом першої інстанції та апеляційним судом, встановлено:

рішенням виконкому Миколаївської міської ради депутатів від 01 березня 1950 року № 231 за заявою ОСОБА_6 йому було відведено під індивідуальну забудову земельна ділянка площею 600 кв.м за адресою АДРЕСА_5 . Рішенням Миколаївської міськради від 08 жовтня 1955 року це рішення було підтверджено.

На підставі цього рішення ОСОБА_6 з Миколаївською міськрадою 21 серпня 1950 року було укладено договір на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою за вказаною адресою.

Рішенням виконкому Миколаївської міськради від 30 грудня 1963 року за заявою ОСОБА_6 про оформлення збудованого двоквартирного будинку по АДРЕСА_5 було визнано право власності на збудований жилий будинок за вказаною адресою за ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

В подальшому нумерацію будинків по АДРЕСА_6 було змінено у зв`язку з чим змінено номер будинку «65» на «73», тобто надано нову адресу: АДРЕСА_2 .

Відповідно до виписки з рішення виконкому Ленінської райради Миколаївської області від 31 жовтня 1975 року № 416 затверджено акт приймання в експлуатацію двоквартирного будинку АДРЕСА_1 , збудованого ОСОБА_6 і ОСОБА_9 .

Співвласникам будинку 26 січня 1976 року окремо кожному Миколаївським міським відділом комунального господарства були видані свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, а саме зазначено на частку жилого будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_2 дійсно належить ОСОБА_7 та аналогічне свідоцтво на частку вказаного жилого будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що належить ОСОБА_6 .

11 червня 1976 року ОСОБА_7 за нотаріально посвідченим договором дарування подарувала ОСОБА_6 1/6 частку жилого будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до виписки з рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 грудня 1983 року № 1271 «Про оформлення надлишків на земельних ділянках, що перебувають у користуванні громадян, проживаючих в будинках, що належать їм на праві власності» за заявами цих громадян вирішено залишити займані земельні ділянки до виникнення потреби виконкому у них, в користуванні громадян: ОСОБА_6 і ОСОБА_7 площею 33 кв.м по АДРЕСА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про право на успадкування за заповітом від 04 травня 1995 року, виданого нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори, ОСОБА_8 успадкувала після смерті ОСОБА_6 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Свідоцтвом про смерть від 25 вересня 2017 року серія НОМЕР_2 підтверджено факт смерті ОСОБА_4 .

З метою вирішення питання щодо можливості визначення порядку користування спірною земельною ділянкою з урахуванням додатково наданої земельної ділянки співвласникам житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 судом апеляційної інстанції за клопотанням представника позивача була призначена повторна судова земельно-технічна експертиза.

У висновку експерта від 01 квітня 2024 року № СЕ-19/115-24/1903-ЗТ за результатами проведення повторної судової земельно-технічної експертизи зазначено, що земельна ділянка, що підлягає дослідження, має неправильну форму довільного шестикутника зі сторонами: по

АДРЕСА_7 межує з іншими ділянками домоволодінь, а саме, паралельно

АДРЕСА_8 ділянка має щільну забудову у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами. Ділянка огороджена парканом та має два окремих виходи зі сторони АДРЕСА_9 , інші чотири сторони ділянки межують з сусідніми ділянками інших домоволодінь та відокремлені від них парканом.

Відповідно до варіанту поділу житлового будинку АДРЕСА_10 по порядку користування, що склався на час проведення експертизи за адресою: АДРЕСА_3 житловий будинок літ. «А-2» розташований в лівій боковій частині земельної ділянки безпосередньо вздовж лівої кутової бокової межі.

Частина житлового будинку в користуванні співвласника ОСОБА_2 знаходиться в фасадній частині житлового будинку літ. А-2, надвірні господарські будівлі та споруди в користуванні співвласника, розташовані вздовж правої бокової меж, а також вздовж задньої торцевої межі в правій верхній кутовій частині.

Частина житлового будинку в користуванні співвласника ОСОБА_3 знаходиться в задній торцевій частині житлового будинку літ. А-2, надвірна господарська будівля в користуванні співвласника, розташована вздовж лівої бокової межі в верхній лівій кутовій частині. Частина земельної ділянки розміром 3,39 x 3,80 м, яка прилягає до задньої торцевої стіни частини житлового будинку в користуванні ОСОБА_3 та лівої бокової зовнішньої стіни прибудови до частини житлового будинку в користуванні співвласника ОСОБА_2 , знаходиться в користуванні на даний час у співвласника ОСОБА_3

Земельна ділянка під городом розташована в задній торцевій частині, та прилягає до лівої бокової огорожі земельної ділянки.

Фактично співвласники користуються наступними частинами земельної ділянки домоволодіння площею 635,00 м?.

Експертом запропоновано виділити співвласникам частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 в користування:

-співвласнику ОСОБА_2 (2/3 частки) - під будинками, господарськими будівлями та спорудами 207,37 м? під двором та городом 215,93 м?, а всього 423,30 м? (позначено у додатку зеленим кольором);

-співвласнику ОСОБА_3 (1/3 частки) - під будівлями 91,73 м? під двором та городом 119,87 м?, в всього 211,60 м? (позначено у додатку жовтим кольором).

За даними реєстру топонімів м. Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 03 вересня 2009 року № 36/27, (перебуває в загальнодоступному інтернет ресурсі) встановлено, що назва вулиці, де розташовано житловий будинок та земельна ділянка, які є предметом позову - «10 Поздовжня», але у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно житловий будинок зазначається за адресою - « АДРЕСА_3 », у зв`язку з чим в деяких зазначених документах назва вулиці пишеться по різному. Проте це не змінює адреси нерухомого майна.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Щодо поділу житлового будинку.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до частин 1,3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною 3 статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини 1, 3 статті 364 ЦК України).

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.

Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними.

При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.

При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна.

Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно врахував наведене та виходив з того, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється.

З огляду на це, доводи апеляційного скарги ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції, вирішивши спір саме про поділ часток співвласників, вийшов за межі позовних вимог є неприйнятними, оскільки суд дотримався наведених правових норм матеріального права.

Тлумачення положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2012 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15, від 11 жовтня 2021 року у справі № 607/14338/19-ц.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, було проведено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої судовим експертом складено висновок від 02 лютого 2023 року № 125-030, в якому запропоновано один варіант поділу відповідно до визначених часток сторін у праві спільної часткової власності на дві ізольовані квартири, відповідно до вимог нормативних документів, що діють на території України в галузі будівництва на час проведення експертизи, в частках 2/3 позивачу та 1/3 - відповідачу.

Проаналізувавши наведений у висновку експерта варіант поділу житлового будинку, врахувавши позицію щодо поділу спільної часткової власності обох сторін, суд першої інстанції, з рішенням якого погоджується й апеляційний суд, взяв до уваги вищевказаний висновок експерта та вважав, що запропонований експертом варіант № 1 поділу відповідає найкращим інтересам сторін, розміру ідеальних часток кожного із співвласників, забезпечує можливість експлуатації будинку і господарських будівель як окремих об`єктів нерухомості, проведення переобладнань не потребує. Тому саме за цим варіантом місцевий суд вважав доцільним поділити житловий будинок з надвірними спорудами. Як встановлено кожна частина житлового будинку має окремий вхід, наявні окремі інженерні мережі електрозабезпечення та газопостачання. Фактично сторони користуються відповідними частинами будинку як окремим самостійним об`єктом.

Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що поділ між сторонами житлового будинку повинен відбуватися з урахуванням його частки у спільній частковій власності на цей будинок у розмірі частки не заслуговують на увагу, оскільки зазначений розмір частки у спірному житловому будинку відповідач успадкував після смерті попереднього власника ОСОБА_4 , яка була власником 1/3 частки зазначеного житлового будинку внаслідок відчуження 11 червня 1976 року за договором дарування співвласнику ОСОБА_6 1/6 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Більш того, саме ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, Миколаївської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/3 частку житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями та спорудами та 1/3 частки земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2023 року по справі № 489/6124/21, яке набрало законної сили 09 березня 2023 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. За ним визнано право власності на 1/3 частку житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Отже на час розгляду справи, що переглядається, тобто поділу між співвласниками житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями та спорудами, що розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , відповідачу належала 1/3 частка цього житлового будинку, а тому суд першої інстанції при вирішенні спору обґрунтовано виходив саме з такого розміру частки відповідача

Щодо визначення порядку користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 4 Земельного Кодексу УСРР від 2 листопада 1922 року (далі ЗК УСРР), що був чинним на час відведення земельної ділянки, право безпосереднього користування землями сільськогосподарського призначення із складу єдиного державного земельного фонду на встановлених законом підставах надається: а) трудовим землеробцям та їх об?єднанням; б) міському поселенню; в) державним установам та підприємствам.

Землі, які не знаходяться в безпосередньому користуванні вказаних вище землекористувачів, відносяться до безпосереднього розпорядження Народного Комісаріату Землеробства та надаються державою з особливих постанов і на особливих умовах: установам, кооперативним і громадським організаціям і окремим особам.

Згідно зі статтями 12, 13, 14, 15 ЗК УСРР право на землю трудового користування визнається у вигляді: а) права на земельну ділянку в одному або декількох місцях (хутір, відруб, черезсмужні ділянки); б) права на частку землі з наділу земельного суспільства; в) права на участь в спільному користуванні угіддями земельного суспільства.

Звернення земель трудового користування під несільсько-господарські промисли і виробництва допускається лише з дозволу повітових земельних органів.

Право на нові ділянки землі трудового користування надається шляхом: а) відведення цих ділянок земельними органами, б) надання землі земельними товариствами.

Відведення землі земельними органами проводиться за правилами землеустрою (частина IV). Надання ж землі товариствами проводиться за правилами земельного статуту товариства або за його вироком.

Відповідно до статті 90 ЗК УРСР в редакції 1970 року, чинній на час оформлення прав власності на новозбудований житловий будинок та отримання правовстановлюючих документів на нього, на землях міст при переході прав власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

Частиною 1 статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

Згідно з частиною 1 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку.

Аналіз змісту статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником (користувачем) земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності (право користування) на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно, зокрема, до права користування земельною ділянкою.

Отже, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними.

Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина 5 статті 319 ЦК України).

Таким чином, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку.

У цій справі встановлено, що за вказаною адресою ОСОБА_6 рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 01 березня 1950 року № 231 було відведено під індивідуальну забудову земельна ділянка площею 600 кв.м у безстрокове користування. Рішенням Миколаївської міськради від 08 жовтня 1955 року це рішення було підтверджено.

31 жовтня 1975 року за рішенням виконкому Ленінської райради Миколаївської області № 416 затверджено акт приймання в експлуатацію двоквартирного будинку АДРЕСА_1 , збудованого ОСОБА_6 і ОСОБА_10 та 26 січня 1976 року співвласники отримали свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок на частку кожний.

11 червня 1976 року ОСОБА_7 за нотаріально посвідченим договором дарування відчужила ОСОБА_6 1/6 частку зазначеного житлового будинку.

За рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 грудня 1983 року в користування співвласникам ОСОБА_6 і ОСОБА_7 надана земельна ділянка площею 33 кв.м по АДРЕСА_2 .

Перші співвласники житлового будинку не укладали договору про визначення порядку користування земельною ділянкою кожним із них, проте між ними склався певний порядок користування земельною ділянкою та спорів з цього приводу не виникало. З часом співвласники часток змінювалися, проте також не укладали договорів між собою про порядок користування земельною ділянкою. На час звернення до суду з вказаним позовом ОСОБА_2 сторони не можуть досягти домовленості щодо користування земельною ділянкою.

З порядком користування земельною ділянкою, визначеного судом першої інстанції за варіантом № 3, який запропонований у висновку експерта від 02 лютого 2023 року № 125-030, суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки при проведенні зазначеної судової земельно-технічної експертизи експертом залишено поза увагою ті обставини, що співвласникам житлового будинку у 1983 році було виділено у користування додатково земельну ділянку площею 33 кв. м. Не встановив таких обставин й суд першої інстанції.

З огляду на ці обставини, апеляційний суд призначив повторну судову земельно-технічну експертизу, за висновками якої експертом було запропоновано один порядок користування земельною ділянкою, що визначався відповідно до часток кожного з співвласників житлового будинку, розташованого на цій земельній ділянці. При цьому експерт також врахував й порядок користування земельною ділянкою, якій вже існував до проведення експертизи.

З огляду на викладене апеляційний суд, врахувавши висновок повторної судової земельно-технічної експертизи від 01 квітня 2024 року, дійшов висновку про встановлення порядку користування земельною ділянкою та виділення сторонам у користування частки відповідно до зазначеного варіанта з додатком № 1 висновку № СЕ-19/115-24/1903-ЗТ повторної судової земельно-технічної експертизи, оскільки такий варіант передбачає рівний розподіл земельної ділянки, не порушує вимоги будівельних норм та права сторін, та є найбільш доцільним, з додержанням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним із співвласників належним йому майном.

Треба зазначити, що у цьому висновку експерта визначено, що сторони фактично користуються земельною ділянкою площею 635 кв.м, отже різниця між відведеною земельною ділянкою площею 633 кв.м та площею фактичною складає 2 кв. м. Між тим у зв`язку з об`єктивною неможливістю внаслідок того, що фактичне планувальне рішення земельної ділянки являє собою щільну забудову, відокремити зазначені 2 кв.м та визначити де саме вони є зайвими неможливо, а тому експерт запропонував порядок користування земельною ділянкою по фактичному користуванню земельною ділянкою з площею 635 кв.м. Колегія погоджується з таким поділом, виходячи з того, що такою земельною ділянкою співвласники житлового будинку користуються тривалий час, надлишок земельною ділянки площею 2 кв.м є занадто незначний, у зв`язку з чим його неможливо відокремити внаслідок щільної забудови у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, порушень прав сусідніх земельних ділянок інших домоволодінь, які відокремлені парканом, на час визначення порядку користування не встановлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що при визначенні порядку користування земельною ділянкою повинно враховуватися його частка у праві власності на житловий будинок у розмірі 1/2, не заслуговують на увагу, оскільки наведеними у справі доказами встановлено, що розмір його частки у спільній частковій власності на житловий будинок складає 1/3 частки.

Між тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 про неправильний розподіл судових витрат, внаслідок неправильного обрахування судом першої інстанції судового збору при зверненні позивача до суду з цим позовом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив порядок користування земельною ділянкою, не встановивши розміру земельної ділянки, що була виділена попереднім співвласникам у користування, а тому надав неповну оцінку висновку експерта від 02 лютого 2023 року № 125-030 щодо запропонованих варіантів порядку користування земельною ділянкою з іншими дослідженими доказами у справі.

Отже, апеляційні скарги сторін підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням викладеного, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині задоволення позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3 .

Щодо розподілу судових витрат.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 стаття 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

За приписами частини 2 статті 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову. Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

За такого судовий збір з позовної вимоги щодо виділення в натурі 2/3 частки житлового будинку визначається з урахуванням вартості спірного майна, вартість якого на час звернення до суду першої інстанції з позовом не була точно визначена.

При зверненні до суду першої інстанції ОСОБА_2 повинен був сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру та одну вимогу щодо порядку користування земельною ділянкою немайнового характеру.

Вартість житлового будинку відповідно до висновку експерта від 24 листопада 2020 року № 125-030 становить 1 246 023 грн.

За такого, при зверненні до суду першої інстанції ОСОБА_2 відповідно до встановленого Законом України «Про судовий збір» розміру судового збору, повинен був сплатити судовий збір за вимогу про виділ в натурі 2/3 часток житлового будинку в розмірі 8 306.82 грн (1 246 023 грн / 3= 415 341 грн; 415 341 грн х 2 = 830 682 грн; 830 682 грн х 1% = 8 306.82 грн).

За вимогу про визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки вартість земельної ділянки суду не відома, ОСОБА_2 повинен був сплати судовий збір, передбачений Законом України «Про судовий збір» за звернення з вимогою немайнового характеру 992.40 грн.

Загалом при подачі позову ОСОБА_2 мало бути сплачено судовий збір в розмірі 9 299.22 грн.

При зверненні до суду першої інстанції з позовом, ОСОБА_2 помилково сплатив судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 1 984.80 грн

За такого має місце недоплата судового збору за вимогу про виділ в натурі 2/3 часток житлового будинку в розмірі 7 314.42 грн

Також позивач сплатив витрати за проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 02 лютого 2023 року № 125-030 в розмірі 9 600 грн.

За результатами перегляду рішення суду першої інстанції апеляційний суд вирішив апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою змінити, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити іншій порядок користування земельною ділянкою відповідно до висновку призначеної апеляційним судом повторної судової земельно-технічної експертизи.

Отже за розгляд справи у суді першої інстанції з ОСОБА_3 в дохід держави підлягає стягненню недоплачена сума судового збору за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 7 314.42 грн та на користь ОСОБА_2 4 800 грн за проведення судової будівельно-технічної експертизи від 02 лютого 2023 року № 125-030 щодо поділу житлового будинку; 5 000 грн витрат на правову допомогу.

Звертаючись з апеляційною скаргою через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 просив суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування земельною ділянкою та сплатив судовий збір в розмірі 2 977.20 грн.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною 2 цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

За такого, подаючи апеляційну скаргу через систему «Електронний суд» та оскаржуючи рішення лише в частині визначення порядку користування земельною ділянкою ОСОБА_2 повинен був сплати судовий збір у розмірі 1 190.88 грн (992.40 грн х 0.8 = 793.92 грн; 793.92 грн х 150% = 1 190.88 грн).

Отже має місце переплата судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 786.32 грн.

Оскільки апеляційний суд фактично частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ухваливши нове рішення в оскаржуваній частині на користь позивача, судові витрати, понесені ним за подання апеляційної скарги та витрати сплачені за проведення повторної судової земельно-технічної експертизи в суді апеляційної інстанції у розмірі 14 539.84 грн, слід стягнути з ОСОБА_3

ОСОБА_3 звертаючись з апеляційною скаргою просив суд скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та сплатив судовий збір в розмірі 2 977.20 грн.

Проте повинен був сплати в розмірі 13 948.83 грн ( 9 299.22 грн х 150% = 13 948.83 грн).

Отже має місце недоплата судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 10 971.63 грн.

За такого, з ОСОБА_3 в дохід держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 10 971.63 грн.

Підсумовуючи наведене з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 25 530.72 (4.800+5.000+14 539.84+1 190.88) грн та в дохід держави - 18 286.05 (7 314.42+ 10 971.63) грн.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник - ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2023 року в частині задоволення позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3 та розподілу судових витрат змінити.

Виділити ОСОБА_2 у користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 423.30 кв.м, а саме: під будинком, господарськими будівлями та спорудами площею 207.37 кв.м; під двором та городом 215.93 кв.м, відповідно до варіанту, запропонованого у висновку експерта від 01 квітня 2024 року № СЕ-19/115-24/1903-ЗТ та додатку 1 до нього (земельна ділянка позначена зеленим кольором).

Виділити ОСОБА_3 у користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 211.60 кв.м, а саме: під будівлями площею 91.73 кв.м; під двором та городом 119.87 кв.м, відповідно до варіанту, запропонованого у висновку експерта від 01 квітня 2024 року № СЕ-19/115-24/1903-ЗТ та додатку 1 до нього (земельна ділянка позначена жовтим кольором).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 25 530 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот тридцять) грн 72 коп. та в дохід держави - 18 286 (вісімнадцять тисяч двісті вісімдесят шість) гривень 05 коп.

В іншій частині зазначене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 24 квітня 2024 року.