Провадження по справі № 2/354/69/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

представника позивача адвоката Кузьменко І.О.

представника відповідача адвоката Качура С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 про визнання недійсними постанови та акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

01.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до Тернопільського РВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_2 в якому просив: поновити строк для оскарження висновку про вартість майна, визнати недійсним та скасувати висновок про ринкову вартість майна суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 від 10.04.2020 року про вартість частини житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсними постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 13.08.2020 року, винесені в рамках виконавчого провадження ВП НОМЕР_3; припинити право власності ОСОБА_2 на частину житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та скасувати запис про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 14.06.2021 року, номер запису про право власності №42488724, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, вчинений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Фрісом П.Л. В обгрунтування заявленого позову зазначено, що відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22032019 року у справі №607/12426/18 з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у сумі 96000 доларів США. На виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист. 19.03.2020 року старшим державним виконавцем Яремчанського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Павлюком А.П. у рамках виконавчого провадження НОМЕР_3 була винесена постанова про опис та арешт майна боржника-1/2 частини житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В подальшому у рамках вказаного виконавчого провадження була здійснена оцінка майна і 10.04.2020 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 був складений висновок про оцінку майна боржника та визначено його вартість у розмірі 1881600 грн. 13.08.2020 року старший державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Корната Р.О. винесла постанову про передачу майна стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу, 18.08.2020 року аналогічна постанова була винесена головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Легус Т.М. 15.06.2021 року приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Фрісом П.Л. було видане свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №39 та внесено запис про державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за відповідачем. Вважає, що вартість переданого ОСОБА_2 майна не відповідає його реальній оцінці та штучно занижена, позивач не був попереджений про проведення оцінки майна, про організацію та проведення торгів та не мав можливості своєчасно ознайомитись із висновком про результати оцінки та оскаржити його. Передача належного йому майна в рахунок погашення боргу за судовим рішенням відбулась за значно заниженою ціною, оцінку проведено незаконно, а її результати порушують права та інтереси учасників виконавчого провадження, доказом чого є висновок судового експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ Переймибіди В.М. від 17.08.2020 року №347-350/20, проведений у рамках кримінального провадження винесеного до ЄРДР за №0000984 від 25.03.2019 року за заявою ОСОБА_4 за фактом вчинення шахрайських дій відповідачем та іншою особою, згідно якого ринкова вартість спірного майна складає 5195155 грн., що в три рази перевищує вартість, визначену оцінювачем ОСОБА_3 . При цьому державним виконавцем не визначено суму переданого майна ОСОБА_2 у розрахунку курсу гривні до долара США, оскільки борг згідно рішення визначений у доларах. Так згідно висновку оцінювача ОСОБА_3 із урахуванням курсу валют, встановленого НБУ на день оцінки вартість переданого відповідачу майна становила 1317120, що еквівалентно 53235,6828 доларів США, а тому залишок боргу складав 42765,00 доларів США, проте із урахуванням вартості майна, визначеного експертом Переймибідою В.М. вартість переданого відповідачу майна в еквіваленті становить 209979,0633 доларів США, що вдвічі перевищує суму боргу. З огляду на заниження вартості спірного майна позивач поставлений у скрутне матеріальне становище, кінцевий результат виконавчого провадження не досягнуто і відповідачем надалі вживаються заходи щодо стягнення з позивача боргу. При цьому дії державних виконавців не відповідали вимог ст.ст. 48, 50 Закону україни «Про виконавче провадження», оскільки у позивача наявне інше нерухоме майно-1/2 частина житлового будинку у с. Шумляни Тернопільської області, він має постійне місце роботи, де отримує заробітну плату, однак державним виконавцем з моменту відкриття виконавчого провадження не було вчинено жодних дій щодо виявлення рахунків позивача у банківських установах, наявності заробітної плати, чи іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, а отже не було підстав для першочергового звернення стягнення на спірне майно, яке позивач та його сім`я використовують для періодичного проживання. Окрім цього, у спірному будинку було розташоване майно позивача у великих розмірах, що підтверджується матеріалами експертизи, яке було передане стягувану разом із будинком. Враховуючи наведене порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» винесені постанову, акт про передачу майна стягувану слід визнати недійсними та скасувати, а також підлягає до задоволення похідна вимога про скасування свідоцтва про право власності та реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на спірне майно. Із урахуванням наведеного позивач просив позов задовольнити у повному обсязі, а також стягнути на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2724,00 грн. та 2000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.11.2021 року вказана справа передана на розгляд Яремчанського міського суду Івано-Франківської області за підсудністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021 року вказана справа передана у провадження судді Ваврійчук Т.Л.

Ухвалою суду від 17.12.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського РВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_2 про визнання недійсними постанови та акту про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, припинення права власності. У відкритті провадження у справі в частині заявленої позовної вимоги про визнання недійсним та скасування висновку про ринкову вартість майна суб`єкта оціночної діяльності відмовлено та роз`яснено позивачу право на звернення зі скаргою на дії, рішення державного виконавця щодо проведення оцінки арештованого майна у порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Також 17.12.2021 року судом постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про застосування заходів забезпечення позову.

26.01.2022 року судом постановлено ухвалу про участь представника позивача у судовому засіданні у режимі відео конференції.

25.02.2022 року судом постановлено ухвалу якою зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений при зверненні до суду згідно квитанції у сумі 908,00 грн.

Також 25.02.2022 року судом постановлено ухвалу про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №607/12426/18 за скаргою ОСОБА_1 на дії Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ), яка перебуває у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Ухвалою суду від 16.03.2023 року провадження у даній справі поновлено та призначено у ній підготовче судове засідання.

04.04.2023 року представником позивача подано заяву в порядку ст.49 ЦПК України про зміну предмету позову, відповідно до якої із посиланням на висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 22.07.2021 року у справі №910/18389/20 та від 17.08.2021 року у справі №910/19210/15 позовні вимоги викладено у наступній редакції: 1) визнати недійсними та скасувати: -постанову про передачу майна:1/2 частини житлового будинку з кафе-баром, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_1 стягувачу ОСОБА_2 , винесену головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції(м. Івано-Франківськ) 18.08.2020 року; - акт про передачу майна: 1/2 частини житлового будинку з кафе-баром, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; належного ОСОБА_1 стягувачу ОСОБА_2 , винесений головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції(м. Івано-Франківськ) 18.08.2020 року; 2) витребувати у ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 належну йому на праві особситсої власності частину житлового будинку з кафе-баром, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 16.05.2023 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

13.06.2023 року судом постановлено ухвалу про участь представника відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 04.07.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про повернення на стадію підготовчого провадження та зупинення провадження справі.

31.07.2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов у якому зазначено, що відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог оскільки спірне нерухоме майно було передане відповідачу в порядку виконання судового рішення в рахунок погашення боргу стягнутого за рішенням Тернопільського міського суду Тернопільської області від 22.03.2019 року у цивільній справі №607/12426/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. Оскільки вказане майно не було реалізоване а ході проведення прилюдних торгів, відповідач скористався своїм правом залишити його за собою та є добросовісним набувачем даного майна. Підставою реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно послужило свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 14.06.2019 року приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фрісом П.Л., однак вимоги про визнання незаконним та скасування вказаного свідоцтва у даному спорі не заявлено. Положеннями ст.388 ЦК України передбачено, що майно не може бути витребувано у добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку встановленому для виконання судових рішень. Позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в разі, якщо торги були визнані недійсними. Верховний Суд у постановах від 05.10.2022 року у справі №201/136/15, від 27.04.2023 року у справі №509/2654/19 вказав, що передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватись недійсними на підстав норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України. Згідно ч.9 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» майно передається стягувачу за ціною третього електронного аукціону або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову, та за фактом такої передачі складає акт, які є підставами для подальшого оформлення права власності на таке майно. Відповідно до оскаржуваної постанови державного виконавця від 13.08.2020 року майно передане стягувачу за ціною третіх торгів, які не відбулися-1317120,00 грн., а отже неправильна на думку позивача оцінка майна не вплинула на правомірність проведення та результати прилюдних трогів, які не відбулися. Подібну позицію викладено у постанові Верховного Суду у справі №640/15430/16-ц від 05.06.2019 року. Разом з тим, позовної вимоги про визнання результатів аукціону недійсними позивачем не заявлено, а всі інші позовні вимоги є похідними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.03.2018 року у справі №914/881/17 вказала, що звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності-суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнання недійсними правочинів. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.06.2022 року у справі №420/811/20, в якій суд вказав, що звіт про оцінку майна не може бути предметом судового оскарження. У даній справі позивач фактично оскаржує звіт ФОП ОСОБА_3 , який не може бути предметом судового оскарження. У постанові від 03.07.2019 року у справі №206/2421/16-ц Верховний Суд прийшов до висновку, що нечинність звіту про оцінку не порушує права позивача за результатами передачі права власності на майно стягувачу. Адже згідно ч.8 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» у боржника виникає право на коригування боргу, якщо вартість майна є нижчою від суми боргу. Водночас позивач не просить встановити, що його обов`язок за рішенням про стягнення з нього коштів виконаний, стягнути різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягає стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом, а вимагає повернення майна. Також просить врахувати те, що у провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області окрім даного спору перебувають на розгляді інші справи, а саме: №354/1652/21 за позовом дружини позивача ОСОБА_6 про визнання недійсними електронних торгів, протоколу про проведення електронних торгів, скасування акту про передачу майна стягувачу та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права власності та №354/1198/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_7 про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним, тобто наявні ознаки фраудаторності. Тому очевидним є те, що ініційовані ОСОБА_1 та ОСОБА_6 позови подані не для захисту порушеного права, а мають на меті унеможливити виконання рішення суду від 22.03.2019 року у справі №607/12426/18, уникнення звернення стягнення на майно та завдання збитків стягувачу, що є застосуванням «права на зло», а отже суд повинен відмовити у задоволенні позову. Крім цього із урахуванням правових позицій Верховного Суду обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідач вважає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, оскільки витребування майна у добросовісного набувача, яким є відповідач, можливе лише у тому разі, коли прилюдні торги будуть визнані недійсними, однак така вимога у даній справі не заявлена, а всі інші є похідними. Вищенаведене свідчить про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 . Одночасно відповідачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву та стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 50000,00 грн, докази щодо яких будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Протокольною ухвалою суду від 28.08.2023 року поновлено пропущений відповідачем ОСОБА_2 строк для подання відзиву на позов та надано позивачу строку для подання відповіді на відзив.

19.09.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представником позивача зазначено, що на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22.03.2019 року з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_2 стягнуто кошти у розмірі 96000,20 доларів США. Постановою державного виконавця від 18.08.2020 року та актом від 18.08.2020 року головним державним виконавцем Легус Т.М. в рахунок погашення заборгованості передано стягувачу належне боржнику майно-1/2 частину житлового будинку з кафе-баром, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . При цьому у постанові про передачу майна на зворотній стороні вказано про передачу лише частки житлового будинку, без передачі кафе-бару, про який дописано збоку олівцем, що вказує на чорновий варіант постанови, а тому подальший акт про передачу майна разом із кафе-баром є незаконним. Також аналогічна постанова та акт були складені державним виконавцем Корнатою Р.О. 13.08.2020 року, в яких вказано про передачу лише частки житлового будинку без кафе-бару. Вказані постанова та акт державного виконавця від 13.08.2020 року не скасовані, не визнані недійсними, а тому на цій підставі постанова та акт державного виконавця Легус Т.М. від 18.08.2020 року є незаконними, що вказує на незаконність всіх подальших дій щодо реєстрації права власності на спірне майно за відповідачем. При цьому всупереч вимог ч.9 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» вказані акти та постанови державних виконавців від 13.08.2020 року та 18.08.2020 року не затверджені начальником ВДВС, а у заявці на реалізацію арештованого майна від 29.04.2020 року всупереч вимог наказу Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016 року відсутній підпис начальника ВДВС. У матеріалах виконавчого провадження наявна єдина довідка щодо курсу валют станом на 25.06.2019 року із урахуванням якої, виходячи із дійсної(ринкової) вартості спірного майна, вказаної у висновку експерта ТВ КНДІСЕ Переймибіди В.М. №347-350/20 від 17.08.2020 року, вартість переданого стягувачу майна становить 198356,50 доларів США, що вдвічі перевищує суму боргу. Електронні торги відбулись із урахуванням вартості спірного майна у розмірі 1881600,00 грн., визначеної на підставі висновку про ринкову вартість майна, виконаного ФОП ОСОБА_3 10.04.2020 року., тобто по заниженій вартості, що підтверджується постановою Тернопільського апеляційного суду від 22.02.2023 року, якою скасовано вказаний висновок про оцінку. Передача стягувачу майна за заниженою вартістю призвела до того, що виконавче провадження не було закрите, а продовжуються дії щодо подальшого стягнення майна боржника. Разом з тим при уцінці майна за результатами третіх торгів, виходячи із дійсної вартості майна, визначеної у розмірі 5195155,00 грн., вартість спірного майна становила би 3636608,50 грн. і державний виконавець мав би підстави для закриття виконавчого провадження. Дії відділу ДВС щодо передачі на реалізацію житлового будинку із кафе-баром, альтанками, приладдям та майном, які не були описані та арештовані державним виконавцем є незаконними, і дана обставина являється підставою для визнання недійсною передачі майна стягувачу. Наявність даного майна підтверджується фототаблицями до звіту про оцінку майна та висновку експерта Переймибіди В.М . Після того як апеляційним судом було визнано недійсним висновок про оцінку майна ФОП ОСОБА_3 . представник позивача неодноразово зверталась до виконавчої служби із заявами про опис майна, врахування його оцінки для визначення точної суми боргу/чи відсутності боргу, а також про перерахунок боргу, виходячи із вартості майна, визначеної експертом, однак у задоволенні цих заяв було відмовлено. Також зазначено, що позивач заперечує добросовісність набувача ОСОБА_2 , бо останній знаючи про вартість лише житлового будинку та кафе-бару, отримав майно, яке не було описаним та оціненим. Усі дії відповідача по отриманню майна позивача вчинялися під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке було порушене на підставі заяви позивача про вчинення ОСОБА_2 та другим співвласником будинку кримінального правопорушення-шахрайства з приводу отримання коштів у розмірі 100000,00 доларів США, яке закрите у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, тобто по нереабілітуючих підставах. Відповідачу достовірно відомо про те, що спірне майно передане йому по заниженій вартості, однак він користується ним та продовжує дії щодо отримання іншого майна позивача, так Тернопільським ВДВС подано позов про визначення частки у майні колишньої дружини позивача ОСОБА_6 , а тому за вказаних обставин ОСОБА_2 не може вважатись добросовісним набувачем, що підтверджується висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 року у справі №200/606/18.

У запереченнях на відповідь на відзив, які надійшли до суду 25.09.2023 року, представник ОСОБА_2 вказав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки ОСОБА_8 не ставиться питання про визнання недійсними електронних торгів та/або скасування протоколу торгів, а тому процедура реалізації арештованого майна залишається чинною, а відтак чинними є наслідки до яких вона призвела. Скасування акта та постанови про передачу майна стягувачу без визнання недійсними процедури та скасування третього протоколу електронних торгів, які не відбулися, після чого стягувач скористався своїм правом залишити нереалізоване майно за собою, буде порушенням принципу верховенства права в аспекті правової визначеності. Частиною другою ст.388 ЦК України передбачено що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень. ОСОБА_2 жодним чином не впливав на процес реалізації арештованого майна та не несе відповідальності за формальні порушення, які могли мати місце, він є добросовісним набувачем, а тому спірне майно не може бути витребуване у нього допоки торги не визнані недійсними, а незаконність набуття ним права власності не встановлена судом. Також зазначено, що відповідач не погоджується із наведеними позивачем у відповіді обставинами на підтвердження обґрунтування заявлених вимог, зокрема щодо дописок у постанові про передачу майна стягувачу в частині передачі приміщення кафе-бару, що спростовується матеріалами справи. Також позивач посилається на норми ч.9 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, що втратив чинність 05.01.2017 року, а нормами ч.9 ст.61 діючого Закону не передбачено обов`язку затвердження начальником ВДВС постанови про передачу майна стягувачу. Державним виконавцем у повному обсязі дотримано процедуру передачі майна стягувачу, яка жодним чином не порушує права позивача, а наведені ОСОБА_1 обставини не являються підтвердженням незаконності акту та постанови державного виконавця. Також обставини справи свідчать про те, що начальник ВДВС відповідно до п.4 глави ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016 року підписав заявку на реалізацію арештованого майна від 29.04.2020 року шляхом накладенням КЕП та надіслав таку організатору торгів-ДП «СЕТАМ» в електронному вигляді через особистий кабінет ВДВС. Відповідачем оскаржено постанову Тернопільського апеляційного суду від 22.03.2023 року, а тому доводи позивача про реалізацію арештованого майна за заниженою вартістю не заслуговують на увагу. Разом з тим неправильна на думку позивача оцінка майна не вплинула на правомірність проведення та результати прилюдних торгів, які не відбулися. Також відповідач звертає увагу на те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав кафе-бар загальною площею 159,0 кв.м. є складовою частиною житлового будинку загальною площею 603,2 кв.м. що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , і вони складають єдиний об`єкт нерухомого майна під реєстраційним номером 110, що спростовує доводи позивача про те, що державний виконавець описав та наклав арешт лише на частину житлового будинку без кафе-бару. Також не відповідають дійсності доводи позивача про те, що відповідачем продовжуються заходи по відчуженню майна ОСОБА_1 , оскільки саме позивачем вживаються заходи з метою унеможливити виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.03.2019 року у справі №607/12426/18.

Протокольною ухвалою суду від 02.10.2023 року подані позивачем додаткові докази залишено без розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 07.11.2023 року клопотання представника позивача про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів задоволено та долучено до матеріалів справи подані докази.

Протокольною ухвалою суду від 09.04.2024 року клопотання представника позивача адвоката Кузьменко І.О. про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів задоволено та долучено до матеріалів справи подані докази. Клопотання представника позивача адвоката Ізай Р.О. про зупинення провадження у справі залишено без розгляду згідно поданої заяви.

У судовому засіданні представники позивача адвокати Кузьменко І.О., Ізай Р.О. в режимі відеоконференції позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі з наведених мотивів із урахуванням поданої відповіді на відзив.

Представник відповідача адвокат Яворський А.В. у судовому засіданні у режимі відеоконференції позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, з мотивів наведених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив.

Представник відповідача Тернопільського ВДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Відзиву на позов не подав.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.03.2019 року у справі №607/12426/18, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 96000,20 доларів США та 8810 грн. судового збору.

На виконання зазначеного судового рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 07.05.2019 року видано виконавчий лист №607/12426/18, який звернуто до примусового виконання.

Постановою старшого державного виконавця Яремчанського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Павлюка А.П. від 19.03.2020 року в рамках ВП НОМЕР_3 описано та накладено арешт на належну боржнику ОСОБА_1 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно договору №02/02-20 на проведення незалежної оцінки майна, укладеного між Тернопільським РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (виконавець) та підписаного виконавцем, вбачається, що предметом цього договору є виконання послуг щодо проведення незалежної оцінки вартості майна боржника, а саме ідеальної частки житлового будинку. Складова частина об`єкта нерухомого майна: житловий будинок загальною площею 603,2 кв.м., житловою площею 400,6 кв.м., під літ «А»; кафе-бар загальною. Площею 159,0 кв.м. під літ. «А1», що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

10.04.2020 року у рамках виконавчого провадження НОМЕР_3 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 складено висновок (звіт) про оцінку майна: 1/2 ідеальної частки житлового будинку загальною площею 603,2 кв. м, житловою площею 400,6 кв. м, під літ.«А»; кафе-бар загальною площею 159 кв. м під літ. «А1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з яким вартість вказаної частини житлового будинку, що визначена в рамках порівняльного методичного підходу на дату оцінки з урахуванням заокруглення (що прийняте в практиці оціночної діяльності) становить 1881600 грн. Оцінка здійснена на підставі постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні головного державного виконавця Тернопільського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Івано-Франківськ) Лірука І.П. від 06.03.2020 року.

Відповідно до акту №02/02-20 приймання-передачі виконаних ФОП ОСОБА_3 , послуг по проведенню незалежної оцінки майна боржника, який не містить підпису замовника та дати прийняття цих послуг, вартість наданих послуг з оцінки ідеальної частки житлового будинку, складовими частинами якого є житловий будинок загальною площею 603,2 кв.м., житловою площею 400,6 кв.м., під літ «А»; кафе-бар загальною площею 159,0 кв.м. під літ. «А1», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 становить 13000,00 грн.

29.04.2020 року головним державним виконавцем Тернопільського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Івано-Франківськ) Ліруком І.П. направлено до Тернопільської філії ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна- ідеальної частки житлового будинку, складовими частинами якого є житловий будинок загальною площею 603,2 кв.м., житловою площею 400,6 кв.м., під літ «А»; кафе-бар загальною площею 159,0 кв.м. під літ. «А1», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається із протоколу проведення електронних торгів №483350, призначені на 05.06.2020 року електронні торги з реалізації майна боржника за вартістю, визначеною оцінювачем - 1881600,00 грн. не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників.

09.06.2020 року адміністратором електронних торгів складено акт уцінки майна, визначено його вартість у розмірі 1599360,00 грн. та призначено другі торги на 09.07.2020 року.

За результатами проведення других торгів, які не відбулись, 10.07.2020 року був складений черговий акт уцінки майна та визначено його вартість у розмірі 1317120,00 грн., а також призначено треті електронні торги на 10.08.2020 року.

Із протоколу проведення електронних торгів №496124 від 10.08.2020 року по лоту №431988 слідує, що треті електронні торги з реалізації об`єкта нерухомого майна-1/2 частки житлового будинку загальною площею 603,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , стартова ціна 1317120,00 грн. не відбулися, оскільки від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція.

11.08.2020 року ОСОБА_2 заявою зареєстрованою за вх.№8525 повідомив Тернопільський РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Івано-Франківськ) про згоду залишити за собою нереалізоване нерухоме майно у рамках виконавчого провадження НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа №607/12426/18 виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області в 07.09.2019 року за ціною третіх електронних торгів -1317120,00 грн.

18.08.2020 року головним державним виконавцем Тернопільського РВ ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного управління Міністерства юстиції(м. Івано-Франківськ) Лeгyc Т.М. у рамках ВП НОМЕР_3 винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, на підставі якої складено акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Відповідно до вказаного акту державного виконавця на підставі ч.9 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» передано у власність стягувачу ОСОБА_2 належне боржнику ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності нерухоме майно: 1/2 частину житлового будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, номер об`єкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 6307881, житловий будинок розташований на земельній ділянці, кадастровий номер :16:004:0001, реєстраційний номер земельної ділянки 110, цільове призначення земельної ділянки - для житлової та громадської забудови, площа 0,0272 га, загальна площа житлового будинку 603,2 кв. м, кафе-бар загальною площею 159,0 кв.м. під літ. «А1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною третіх торгів 1317120,00 грн.

На підставі вищезазначеного акта державного виконавця приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Фрісом П.Л. 14.06.2021 року видано ОСОБА_2 свідоцтво за реєстром №39 про право власності на 1/2 частку житлового будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, номер об`єкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 6307881, загальною площею 603,2 кв.м., кафе-бар, загальною площею 159,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . житловий будинок розташований на земельних ділянках, кадастровий номер :16:004:0001, яка перебуває в оренді Яблуницької сільської ради до 25.09.2021 року, реєстраційний номер 110 цільове призначення: землі житлової та громадської забудови, площа 0,0272 га; кадастровий номер земельної ділянки::16:004:0002, яка перебуває в оренді Яблуницької сільської ради, цільове призначення: інша комерційна діяльність та внесено запис про державну реєстрацію прав на 1/2 частину вищевказаного майна за ОСОБА_2 №42488724, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №281345737 від 26.10.2021 року; № 337301099 від 28.06.2023 року.

З висновку судового експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ Переймибіди В.М. від 17.08.2020 року №347-350/20-22 за результатами проведення оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи у рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000984 від 25.03.2019 року вбачається, що дійсна(ринкова) вартість 1/2 частки будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та кафе-бару на першому поверсі зазначеного будинку станом на день проведення обстеження-12.05.2020 року визначена порівняльним методом становить 5195155,00 грн.

26.08.2020 року старшим державним виконавцем Тернопільського РВ ДВС Південно-Західного управління Міністерства юстиції(м. Івано-Франківськ) Десятником О.С. направлено ОСОБА_1 виклик з вимогою з`явитися до виконавця 09.09.2020 року щодо сплати боргу у рамках ВП НОМЕР_3.

З акту державного виконавця від 03.09.2020 року, складеного старшим державним виконавцем Десятником О.С. вбачається, що виходом державного виконавця за місцем боржника ОСОБА_1 перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим.

Тернопільський РВ ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Івано-Франківськ) листом за вих.№30792 від 19.10.2021 року у відповідь на адвокатський запит представника позивача повідомив, що у рамках ВП НОМЕР_3 на підставі п.5 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» 06.03.2020 року Яремчанському МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Івано-Франківськ) було доручено провести опис майна боржника, а саме:1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 19.03.2020 року на адресу Тернопільського ВДВС надійшла постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника. 29.04.2020 року державним виконавцем направлено заяву на реалізацію арештованого майна до організатора торгів Тернопільської філії ДП «СЕТАМ».

Із долученої заяви від 23.11.2021 року, яка не містить відмітки про її отримання, вбачається, що представник позивача зверталась у Тернопільський РВ ДВС із вимогою провести опис належного боржнику ОСОБА_1 майна, розміщеного у будинку та кафе-барі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке передано стягувачу одночасно із передачею у власність вказаного нерухомого майна.

25.11.2021 року державним виконавцем за вих. №40267 направлено ОСОБА_1 запит із вимогою надати інформацію про наявне майно, яке належить боржнику з метою його подальшого опису.

У заяві представника позивача від 06.12.2021 року, адресованій Тернопільському РВ ДВС, яка не містить відмітки про її отримання, наведено список майна ОСОБА_1 , яке знаходиться у будинку з кафе-баром, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом за вих. 13749 від 22.07.2022 року Тернопільський ВДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Івано-Франківськ) у відповідь на клопотання щодо закінчення виконавчого провадження НОМЕР_3 повідомив представника позивача про те, що згідно протоколу проведення третіх електронних торгів №496124 від 10.08.2020 року майно на них реалізовувалося за ціною 1317120,00 грн. та саме за такою ціною передане стягувачу згідно постанови від 18.08.2020 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу у зв`язку із чим у державного виконавця відсутні правові підстави для зарахування будь-якої іншої суми в рахунок погашення боргу у зазначеному виконавчому провадженні.

Як встановлено судом, у січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні та визнання оцінки нерухомого майна недійсною, у якій просив визнати незаконною бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні щодо несповіщення його про оцінку майна, визнати недійсним та скасувати висновок про ринкову вартість майна суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 від 10.04.2020 року про вартість 1/2 частини житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.08.2022 року у справі №607/12426/18 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця у виконавчому проваджені щодо несповіщення ОСОБА_1 про оцінку майна, визнання недійсним та скасування висновку про ринкову вартість майна суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 від 10.04.2020 року про вартість 1/2 частини житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування даного рішення судом зазначено, що оскаржуваний Звіт про оцінку майна є обґрунтованим, виконаний з дотриманням вимог Національного стандарту № 1 «Загальних засад оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року №1440 та чинного законодавства України, а в діях державного виконавця щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ОСОБА_3 порушень не встановлено. Висновок експерта Переймибіди В.М. судом до уваги не взято, оскільки експертом при його виконанні брались до уваги об`єкти нерухомості значно більшої вартості порівняно із оцінюваним об`єктом, що не дає суду підстав вважати вказаний експертний висновок об`єктивним. Також в ході судового розгляду представником державної виконавчої служби подано суду договір на проведення незалежної оцінки майна, який укладений між виконавчою службою та ФОП ОСОБА_3 підписаний представником державної виконавчої служби та із наявною датою укладення договору та підтверджуючі документи, зокрема супровідний лист від 27.04.2020 року про направлення ОСОБА_1 рекомендованим листом копії оскаржуваного Звіту про оцінку майна.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 22.02.2023 року вказану ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нове судове рішення, яким поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність), рішення державного виконавця, визнання недійсним та скасування висновку (звіту) про ринкову вартість майна. Скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність), рішення державного виконавця, визнання недійсним та скасування висновку (звіту) про ринкову вартість майна задоволено частково, визнано недійсним та скасовано Висновок (Звіт) про ринкову вартість майна - частини житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виконаний суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 від 10.04.2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3. У задоволенні решти вимог відмовлено.

13.03.2023 року представником позивача подано до Тернопільського РВ ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Івано-Франківськ) заяви про повторне визначення вартості частини житлового будинку з кафе-баром, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та проведення опису майна яке знаходиться у вказаному будинковолодінні.

11.05.2023 року представник позивача повторно звернулась у виконавчу службу із заявою про проведення вартості частини житлового будинку з кафе-баром, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

18.07.2023 року представник позивача із посиланням на те, що стягувачу в рамках ВП НОМЕР_4 передано майно боржника на суму, що перевищує розмір боргу, звернулась у виконавчу службу із заявою щодо вирішення питання доплати ОСОБА_2 . ОСОБА_1 надміру отриманих коштів.

У відповідь на вказане звернення Тернопільський ВДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом за вих. №4172 від 16.08.2023 року повідомив про те, що у виконавчому провадженні НОМЕР_3 майно передано стягувачу в рахунок погашення боргу за ціною третього аукціону, результати якого не скасовані, у зв`язку із чим у державного виконавця відсутні правові підстави для перегляду умов передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Із адресованої Тернопільському ВДВС заяви представника позивача від 04.09.2023 року, яка не містить відмітки про її отримання, вбачається, що остання посилаючись на скасування звіту оцінювача ФОП ОСОБА_3 просила провести повторну оцінку майна в рамках ВП НОМЕР_3.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.09.2023 року, яка набрала законної сили 12.10.2023 року, відмовлено у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Кузьменко І.О. на бездіяльність державного виконавця Тернопільського ВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції)м. Івано-Франківськ) щодо непроведення оцінки майна боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_3 -1/2 частини житлового будинку з кафе-баром, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язання визначити його вартість відповідно до вимог ст.57 Закону України «Про виконавче провадження». В обґрунтування даної ухвали зазначено, що власником спірного майна на момент подання скарги є не боржник, а стягувач у виконавчому провадженні, що унеможливлює проведення його оцінки державним виконавцем відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.11.2023 року у справі №607/17022/23, яке набрало законної сили 05.12.2023 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних за користування грошовими коштами, які отримані відповідачем у позику за період з 22.07.2018 року по 17.08.2020 року, що складає 5910,38 доларів США.

Листом за вих.45818 від 21.11.2023 року Тернопільський ВДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у відповідь на запит представника позивача повідомив, що згідно матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_3 із зарплати боржника здійснено відрахування у розмірі 9442,45 грн. з яких 2765,09 грн. для погашення боргу перераховано стягувачу. Крім того в рахунок погашення заборгованості стягувачу передано майно, вартість якого становить 1317120,00 грн., що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 48235,38 доларів США. Отже, станом на 21.11.2023 року заборгованість у межах виконавчого провадження становить 47764,82 доларів США та 6044,91 грн. та виконавчий збір у розмірі 9600,02 доларів США та 604,49 грн.

У відповідь на адвокатський запит представника відповідача Тернопільський ВДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом за вих.№52449 від 01.12.2023 року повідомив, що згідно матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_3 майно передане стягувачу за ціною третіх електронних торгів у сумі 1317120,00 грн. Всі обчислення та конвертування доларів США у гривні та навпаки проведені згідно офіційного курсу валют НБ України станом на 18.08.2020 року-на момент передачі майна за постановою та актом від 18.08.2020 року. Офіційно встановлений курс НБ України становив 27,3061 грн. відповідно сума до подальшого стягнення з боржника становить 47764,82 долара США.

Постановою Верховного Суду від 07.02.2024 року постанову Тернопільського апеляційного суду від 22.02.2023 року у справі №607/12426/18 скасовано та залишено в силі ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.08.2022 року.

Верховний Суд зазначив, що встановивши, що дії приватного виконавця щодо оцінки майна відповідали положенням статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» і оскаржуваний звіт виконаний з дотриманням вимог Національного стандарту № 1, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , а суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що ОСОБА_1 не спростував тих обставин, що складений 10.04.2020 року ФОП ОСОБА_3 звіт про оцінку майна, згідно з яким вартість об`єкта оцінки на дату оцінки становить 1881600 грн, є правомірним, а також не довів, що дії та рішення державного виконавця Тернопільському РВ ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного МУ МЮ (м. Івано-Франківськ) Лірука І.П. щодо визначення вартості майна та передачі його на реалізацію були вчинені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15911512, виданого Підгаєцьким районним бюро технічної інвентаризації 13.09.2007 року ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності житловий будинок із господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Із долучених до матеріалів справи довідок про доходи №2910-01 та №2910-02 від 29.10.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 у 2020 та 2021 році працював на посаді директора ТОВ «ТеДБуд» і розмір отриманого ним доходу у 2020 році становить 57784,00 грн., у 2021 році-54000,00 грн.

Із долучених витягу з ЄРДР та постанови старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Туцької І.М. від 17.02.2021 року встановлено, що 25.03.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду №607/6696/19 за заявою ОСОБА_10 до ЄРДР були внесені відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000984 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, яке закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходить з його недоведеності та необґрунтованості виходячи з наступного.

Частиною першою ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), так і інші юридичні факти (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до положень ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з п.9 ч.1 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року(надалі-Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами першою, третьою ст.18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 48 Закону № 1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

Частинами першою-третьою ст.57 Закону № 1404-VIII передбачено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки нерухомого майна, виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Відповідно до ст.61 Закону № 1404-VIII (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постановах від 08.03.2020 року у справі №757/18345/17-ц від 09.12.2020 року у справі №522/5065/15-ц, від 05.10.2022 року у справі №201/136/15, від 27.04.2023 року у справі № 509/2654/19 прийшов до висновку про те, що правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів. Враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Разом з тим Закон допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою.

Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання; арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 61 Закону).

З огляду на зазначене, передбачена статтею 61 Закону процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обовязків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).

Однак за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можуть бути ототожнені з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний виконавець також складає акт.

Таким чином, передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Верховний Суд також неодноразово вказував на те, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості та оцінки майна тощо, є підготовчими діями з метою проведення прилюдних торгів, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів та мають самостійний спосіб та строки оскарження(див. постанови від 02.05.2018 у справі №910/10136/17, від 07.02.2018 року у справі №200/14332/13-ц, від 21.03.2018 року у справі №754/12424/13-ц, від 11.12.2019 року у справі №640/9700/17-ц).

Статтею 393 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту права власності є визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника.

У постановах від 27.01.2021 року у справі №569/12688/18, від 17.02.2021 року у справі № 757/9754/13, від 17.03.2021 року у справі №545/3103/16-ц, від 24.03.2021 року у справі №755/15712/19, від 26.05.2021 року у справі №727/2176/20 Верховний Суд вказав на те, що у разі передачі нерухомого майна стягувачеві, який оформив право власності на майно, ефективним способом захисту прав боржника може бути лише пред`явлення до суду позову із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів.

Судом встановлено, що у рамках ВП НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа №607/12426/18, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 07.05.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 96000,20 доларів США та 8810 грн. судового збору були призначені електронні торги з реалізації спірного нерухомого майна, які не відбулися у зв`язку із відсутністю учасників.

Оскільки стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, державним виконавцем 18.08.2020 року винесено постанову та складено акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу за ціною третіх електронних торгів, на підставі якого приватним нотаріусом 14.06.2021 року видано стягувачу відповідне свідоцтво.

Після відкриття провадження у даній справі позивачем до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області була подана скарга на бездіяльність державного виконавця щодо несповіщення його про оцінку майна та визнання недійсним і скасування висновку про ринкову вартість майна суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 від 10.04.2020 року, у ході судового розгляду якої встановлено, що дії та рішення державного виконавця щодо визначення вартості майна та передачі його на реалізацію відповідали положенням статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», а оскаржуваний Звіт про оцінку майна виконаний з дотриманням вимог Національного стандарту № 1, що підтверджується постановою Верховного Суду від 07.02.2024 року у справі №607/12426/18.

Тому необгрунтованими є доводи сторони позивача про те, що спірне майно передане стягувачу за заниженою ціною та наявні підстави для проведення його повторної оцінки, зокрема із посиланням на рецензію оцінювача ОСОБА_11 від 13.07.2022 року, якій разом із іншими доказами надано відповідну правову оцінку під час перегляду Верховним Судом у касаційному порядку постанови Тернопільського апеляційного суду від 22.02.2023 року.

При цьому під час розгляду вищезазначеної скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця встановлено, що передача спірного майна у власність ОСОБА_2 відбулась на підставі постанови та акта державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 18.08.2020 року, які оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» і за якими стягувачу передано 1/2 частину житлового будинку загальною площею 603,2 кв.м та кафе-бар загальною площею 159,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що повністю підтверджується дослідженими у даній справі доказами.

Нормами ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що була чинною на момент передачі майна, не передбачено порядку затвердження постанови державного виконавця про передачу майна стягувачу начальником ВДВС, а також дана постанова від 18.08.2020 року не містить будь-яких виправлень чи дописок, що спростовує доводи сторони позивача про допущені державним виконавцем порушення та передачу майна стягувачу у меншому обсязі, аніж набуто у власність.

Наявність у матеріалах справи копії постанови та акта про передачу майна стягувачу від 13.08.2020 року, складених державним виконавцем Корнатою Р.О., не спростовують вказаних висновків суду та не можуть слугувати належною правовою підставою для скасування акта та постанови державного виконавця від 18.08.2020 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

Також необґрунтованими є посилання на те, що заявка державного виконавця на реалізацію арештованого майна від 29.04.2020 року не була підписана начальником ВДВС.

Так відповідно до п.4 Глави ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2831/1ё5 від 29.09.2016 року начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства. У разі встановлення відповідності заявки на реалізацію арештованого майна та доданих документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує таку заявку (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, Організатору в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) до Системи.

Організатор перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, Організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів.

За таких обставин, заважаючи на те, що подана заявка була прийнята організатором для проведення електронних торгів, відсутні підстави стверджувати про її невідповідність вимогам законодавства.

Не заслуговують на увагу доводи представників позивача про те, що одночасно із передачею спірного об`єкта нерухомого майна у власність стягувача передане належне ОСОБА_1 рухоме майно, яке знаходилось у приміщенні будинку та кафе-бару та не було арештоване, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження даної обставини, і такими доказами не можуть слугувати фотоілюстрації до висновку судового експерта Переймибіди В.М. , оскільки не підтверджують ані належність даного майна позивачу, ані факт його передачі у власність відповідача.

Дослідженими доказами також підтверджується, що у ході виконавчого провадження НОМЕР_5 державним виконавцем вживалися заходи щодо стягнення з позивача боргу в тому числі шляхом відрахування із заробітної плати боржника, а після винесення постанови та акту про передачу майна стягувачу виходячи із офіційного курсу валют, встановленого станом на 18.08.2020 року, проведено перерахунок боргу та визначено залишок заборгованості, яка підлягає до стягнення з ОСОБА_1 в рамках ВП НОМЕР_5 із урахуванням вартості переданого стягувачу майна.

Із урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувані постанова та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 18.08.2020 року відповідають вимогам Закону щодо їх оформлення, відображають результати проведені у виконавчому провадженні, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження наведених доводів про наявність правових підстав для визнання їх незаконними, а тому відсутні підстави для визнання вказаних документів незаконними у судовому порядку.

У частині позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Разом з тим, частина друга статті 388 ЦК України містить заборону витребування майна у добросовісного набувача, якщо це майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, тобто з дотриманням вимог закону при виконанні судових рішень.

Відповідно до висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 23.12.2020 року у справі №639/7253/18, застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що у даній справі передача спірного майна відповідачу відбулась в примусовому порядку, встановленому для виконання судового рішення, а тому ОСОБА_2 є добросовісним набувачем.

Проведені електронні торги з реалізації спірного майна позивачем не оспорюються і вимоги про визнання їх недійсними не заявлено, а як на підставу витребування майна від добросовісного набувача ОСОБА_1 покликається на порушення, допущені на його думку державним виконавцем у ході передачі спірного майна на реалізацію, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи, у зв`язку із чим відсутні належні правові підстави для витребування спірного майна у відповідача.

Той факт, що передача спірного майна у власність відповідача відбулась під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000984 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, яке у подальшому було закрите за закінченням строку давності, не спростовує висновків суду про добросовісність ОСОБА_2 як набувача майна.

При цьому суд також звертає увагу на те, що на даний час у провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області перебуває на розгляді цивільна справа №354/1652/21 за позовом дружини позивача ОСОБА_6 про визнання недійсними електронних торгів від 10.08.2020 року та протоколу про проведення електронних торгів, яка розглядом не завершена.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними, згідно ст.77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 про визнання недійсними постанови та акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, витребування майна з чужого незаконного володіння не підлягають до задоволення у повному обсязі у зв`язку із необґрунтованістю та недовіденістю.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 158, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 про визнання недійсними постанови та акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, витребування майна з чужого незаконного володіння -відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований і проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідача: Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, місцезнаходження: 46009, майдан Перемоги,1 м. Тернопіль Тернопільська область, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 22 квітня 2024 року у зв`язку із перебуванням суду у період з 15 по 19 квітня 2024 року у нарадчій кімнаті по справі №354/1349/21.

Головуючий суддя: Т.Л. Ваврійчук