Провадження №: 4-с/755/116/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретаря - Зілінської М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого держаного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бондаря Олександра Дмитровича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії старшого держаного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бондаря Олександра Дмитровича, заінтересована особа - ОСОБА_2 .

Згідно заявлених вимог, скаржник просить суд визнати протиправними дії держаного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бондаря Олександра Дмитровича у ВП НОМЕР_1 про стягнення аліментів щодо:

-направлення на адресу Служби безпеки України (роботодавець) постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію, інші доходи боржника від 07.06.2024 у ВП НОМЕР_1 у розмірі 33,2 % від його заробітку (доходу) та редакції, що не відповідає редакції, розміщеній у АСВП;

-звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 у ВП НОМЕР_1 в розмірі 33,2 % від його заробітку (доходу).

Вимоги скарги мотивовано тим, що в провадженні старшого держаного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бондаря О.Д. перебуває виконавче провадження НОМЕР_1. 17 січня 2024 року ОСОБА_4 досяг 23-річного віку та з грудня 2023 року припинив навчання, отже стягнення аліментів на його утримання припинилось. При цьому, в квітні 2024 року з рахунку боржника було примусово списано 81,423,14 грн, згідно довідки-розрахунку від 09 травня 2024 року заборгованість боржника збільшилась до 103 249,59 грн. Не зважаючи на це, 07 червня 2024 року державним виконавцем у ВП НОМЕР_1 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника в розмірі 16,6%. Текст цієї постанови розміщено в АСВП та, на думку скаржника, відповідає вимогам Закону. Натомість, на адресу роботодавця боржника була направлена інша постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 07 червня 2024 року, згідно якої із заробітної плати боржника здійснюється утримання в розмірі 33,2%, що за доводами скарги суперечить закону. При цьому постанова про стягнення із заробітної плати боржника 33,2% в АСВП відсутня.

Вказану скаргу було передано в провадження судді Гаврилової О.В. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києві від 18 липня 2024 року скаргу прийнято до розгляду та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києві від 22 серпня 2024 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання залучено до участі в справі заінтересовану особу ОСОБА_3 .

Скаржник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Новак Н.Ю. в судовому засіданні скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Представник скаржника в судовому засіданні надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у скарзі та додатково пояснила, що постанова державного виконавця не відповідає змісту виконавчого листа. Зазначила, що заборгованість виникла, оскільки фінансовий відділ роботодавця нібито стягував аліменти в неналежному розмірі. Вказала, що постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника в розмірі 16,6% не скасована та виправлення до неї не вносились, проте роботодавцю була направлена інша постанова, в якій змінена резолютивна частина, ця постанова пізніше була додана в розділ «Інші документи». За доводами представника, державний виконавець не міг на власний розсуд вирішувати про можливість стягнення 33,2%. Також представник подала до суду додаткові письмові пояснення.

Скаржник в судовому засіданні підтримав надані представником пояснення.

Старший держаний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бондар О.Д. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги та пояснив що спочатку помилково було винесено постанову про звернення стягнення із заробітної плати в розмірі 16,6%. Зазначив, що функція виправлення помилок з`явилась, проте технічної можливості внести зміни (виправити помилку) в постанову немає, також виконавець не має технічної можливості скасувати цю постанову. Тому було вирішено скласти нову постанову, яку додано в АСВП у сканованому вигляді, оскільки була така технічна можливість. При наданні пояснень спочатку зазначав, що правильною вважає другу постанову, потім погодився з правильністю першої постанови. Подав до суду письмові пояснення, в яких відображено вчинені у ВП НОМЕР_1 виконавчі дії.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги та зауважила, що загальний розмір стягнення, з урахуванням наявності двох виконавчих проваджень, не перевищує 50%, що відповідає вимогам закону. Зазначила, що в першій постанові було допущено описку щодо розміру відрахування, ця описка була виправлена направленою на виконання постановою. Подала до суду письмові заперечення.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, на час розгляду якої заяв, клопотань та пояснень від вказаної особи до суду не надходило.

Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши доводи скарги, дослідивши матеріали скарги та надіслані в системі «Електронний суд» матеріали виконавчого провадження, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльність державного виконавця регламентовано розділом VII ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом установлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 квітня 2019 року у справі №755/1020/19 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 18.01.2019 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 23 (двадцяти трьох) річного віку. Також у рішенні зазначено - право на утримання (стягнення аліментів) припиняється у разі припинення навчання.

Отже, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досяг двадцяти трьох річного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На виконання вказаного вище рішення суду 25 вересня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист №755/1020/19.

З примусового виконання виконавчий лист №755/1020/19 було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1, яке перебуває на виконанні у старшого держаного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бондаря О.Д.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIIІ), виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно положень частин 1 та 2 ст. 70 Закону № 1404-VIIІ розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Пунктом 2 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5) визначено, що виконавець протягом десяти днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює заходи для отримання інформації про доходи боржника та виносить постанову про звернення стягнення на доходи боржника, оформлену відповідно до пункту 3 розділу Х цієї Інструкції. Стягнення аліментів здійснюється відповідно до вимог статті 70 Закону та пунктів 3-10 розділу Х цієї Інструкції. Якщо з боржника стягуються аліменти на утримання трьох і більше дітей, а також якщо наявна заборгованість зі сплати аліментів за минулий час, виконавець у постанові зазначає про стягнення 50% із заробітку боржника для забезпечення поточних платежів. Заборгованість за минулий час у таких випадках може бути погашена шляхом звернення стягнення на майно боржника.

За змістом п. 10 Розділу XVI Інструкції № 512/5, у разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Як убачається з матеріалів справи, 07 червня 2024 року державним виконавцем в межах ВП НОМЕР_1 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою постановлено здійснювати утримання в розмірі 16,6% із заробітної плати боржника - в рахунок поточних платежів.

Ця постанова сформована в електронному вигляді в АСВП, виконавче провадження НОМЕР_1.

В подальшому цією ж датою - 07 червня 2024 року державним виконавцем в межах ВП НОМЕР_1 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою постановлено здійснювати утримання в розмірі 33,2% із доходів боржника після вирахування податків та зборів у зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів, яка станом на 01 червня 2024 року складає 103 249,89 грн.

Скан-копія цієї постанови розміщена в АСВП (розділ - Інші документи), виконавче провадження НОМЕР_1.

Отже, обидві постанови від 07 червня 2024 року винесені після закінчення терміну, на який було присуджено стягнення аліментів.

При цьому абз. 2 та 3 ч.3 ст. 74 Закону № 1404-VIIІ передбачено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Проте, постанов, передбачених абз. 2 та 3 ч.3 ст. 74 Закону № 1404-VIIІ матеріали виконавчого провадження не містять.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

При оцінці обраного заявником способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

За змістом поданої скарги ОСОБА_1 просить суд визнати протиправними дії держаного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бондаря Олександра Дмитровича у ВП НОМЕР_1 про стягнення аліментів щодо:

-направлення на адресу Служби безпеки України (роботодавець) постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію, інші доходи боржника від 07.06.2024 у ВП НОМЕР_1 у розмірі 33,2 % від його заробітку (доходу) та редакції, що не відповідає редакції, розміщеній у АСВП;

-звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 у ВП НОМЕР_1 в розмірі 33,2 % від його заробітку (доходу).

Отже в даному провадженні оскаржуються саме дії державного виконавця.

При цьому, з пояснень скаржника та її представника вбачається, що фактично ОСОБА_1 не погоджується з розміром заборгованості (її наявністю) та правомірністю винесення державним виконавцем постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію, інші доходи боржника від 07 червня 2024 року.

Надаючи правову оцінку належності обраного скаржником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

В абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі № 686/4698/20 (провадження № 61-5079св21) зазначено, що: «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Положеннями ст. 447 ЦПК України передбачено право звернення сторони виконавчого провадження до суду із скаргою на рішенням, дії або бездіяльність державного виконавця.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.(п.6 Розділу I Інструкції № 512/5)

Отже постанова це рішення виконавця, яке може бути оскаржено в передбаченому законом порядку.

Натомість виконавчі дії - це визначений законом перелік можливих чи обов`язкових способів діяльності виконавця, спрямованих на неупереджене, своєчасне та повне виконання рішення.

З приводу обраного скаржником способу захисту за вимогою скарги про визнання протиправними дій державного виконавця щодо направлення на адресу роботодавця скаржника постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію, інші доходи боржника від 07 червня 2024 року слід зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 68 Закону № 1404-VIIІ визначено, що про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Отже надсилання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника роботодавцю боржника є обов`язком виконавця.

При цьому, без визнання неправомірним рішення (в даному випадку постанови) державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, як це передбачено ч. 2 ст. 452 ЦПК України, відсутні й підстави для визнання неправомірними дій приватного виконавця по її направленню роботодавцю для виконання.

Крім того, визнання таких дій протиправними за змістом Закону № 1404-VIIІ та Інструкції № 512/5 не матиме наслідком відкликання цієї постанови з примусового виконання тощо.

Також з приводу обраного скаржником способу захисту за вимогою скарги про визнання протиправними дій державного виконавця щодо звернення стягнення на заробітну плату скаржника в розмірі 33,2 % від його заробітку (доходу) слід зазначити, що в даному випадку державним виконавцем прийнято саме рішення, яким є постанова, про звернення стягнення в такому розмірі, а не вчинено дії, які можуть бути оскаржені в передбаченому законом порядку.

Разом із тим така постанова не скасована та не оскаржувалась, в тому числі й в даному судовому провадженні, тому відсутні визначені законом підстави для визнання зазначених у скарзі дій протиправними.

Таким чином, ураховуючи наведене вище нормативне регулювання та праворозуміння, розглядаючи скаргу в межах заявлених в ній вимог, суд не вбачає визначених законом підстав для її задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, статтями 258-260, 353, 354, 447, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого держаного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бондаря Олександра Дмитровича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складено 11 вересня 2024 року.

Суддя: