Справа № 555/2048/24
Номер провадження 2-з/555/4/24
У Х В А Л А

іменем України

"04" вересня 2024 р. Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Мельничук Н. В.

при секретарі Кравчук С. Я.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначив, що ним до Березнівського районного суду Рівненської області подано позовну заяву про поділ спільного майна подружжя.Позовні вимоги містять, зокрема, вимоги про : Поділ будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розміщений за адресою : АДРЕСА_1 , шляхом виділу мені в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 1/2 його частини згідно з варіантом судової будівельно-технічної експертизи із наявним входом; визнання за мною права приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1189 га, кадастровий номер :08:008:0172, яка розміщена за адресою : АДРЕСА_1 , і має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у межах та конфігурації згідно варіанту судової земельно-технічної експертизи.Відповідач на підставі Свідоцтва про право власності №1865450 від 01.04.2013 одноосібно записана титульним власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1189 га, яка розміщена за адресою : АДРЕСА_1 . Кадастровий номер :08:008:0172. Право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розміщений за адресою : АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно, на даний час не зареєстроване. Отже, з врахуванням наведеного, відповідачка, маючи на своє ім`я документ про право власності на земельну ділянку та зареєстровану декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, має змогу в будь-який час зареєструвати за собою титульне право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою : АДРЕСА_1 .Оскільки така можлива реєстрація права власності буде здійснюватись після розірвання шлюбу, то формально можливе послідуюче відчуження відповідачкою нерухомого майна без моєї згоди.В разі виникнення такої обставини до вирішення питання в судовому порядку щодо поділу майна , це може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або поновлення оспорюваних мої прав та інтересів, за захистом яких я звернувся до суду.

Суд, вивчивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідач на підставі свідоцтва про право власності №1865450 від 01.04.2013 одноосібно записана власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1189 га, яка розміщена за адресою : АДРЕСА_1 . кадастровий номер :08:008:0172.

Частиною 2 статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розміщений за адресою : АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно, на даний час не зареєстроване.

Згідно із п.30 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок може проводитися у разі, коли відомості про технічні характеристики такого закінченого будівництвом об`єкта, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння адреси містяться в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва.

Пунктом 68 даного Порядку встановлено, що державна реєстрація права власності на неподільний об`єкт будівництва (крім об`єкта будівництва, що підлягає приватизації) вперше проводиться відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України щодо особи, яка здійснює будівництво такого об`єкта (замовник будівництва), якщо інше не встановлено законом.

Державна реєстрація права власності на неподільний об`єкт будівництва проводиться за наявності відомостей про зареєстроване право власності чи інше речове право замовника будівництва на земельну ділянку, на якій споруджується такий об`єкт будівництва, про його технічні характеристики та про діюче право на виконання будівельних робіт.

Відомості про технічні характеристики об`єкта будівництва та про діюче право на виконання будівельних робіт отримуються державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Отже, з врахуванням наведеного, відповідач, маючи на своє ім`я документ про право власності на земельну ділянку та зареєстровану декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, має змогу в будь-який час зареєструвати за собою титульне право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою : АДРЕСА_1 .

Оскільки така можлива реєстрація права власності буде здійснюватись після розірвання шлюбу, то формально можливе послідуюче відчуження відповідачем нерухомого майна без згоди позивача.

В разі виникнення такої обставини до вирішення питання в судовому порядку щодо поділу майна , це може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або поновлення оспорюваних мої прав та інтересів, за захистом яких я звернувся до суду.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 149 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК), суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2024 року у справі №567/459/23.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Предмет позову у даній справі стосується, зокрема, моїх майнових прав на частину будинку та земельної ділянки. В позовній заяві мною вказано, що відповідачка уже діє недобросовісно, позбавивши мене фактично можливості володіти та користуватись майном. Тому ризик його відчуження на користь третіх осіб поза моєю волею може істотно ускладнити ефективний захист моїх прав у випадку задоволення позову. Виникнення у відповідачки як в формального одноособового власника (в разі реєстрації права власності на даний час, коли шлюб розірвано) можливості вільно розпорядитись будинком та земельною ділянкою є достатньо реальною та обгрунтованою, якщо не вжити заходи забезпечення позову.

Відсутні підстави вважати, що застосування обраного мною заходу із забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок і земельна ділянка залишатимуться в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час, поки не вирішиться спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Арешт майна, як спосіб забезпечення позову, передбачає накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна (постанови Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у cправі № 908/2382/21, Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 504/3408/22 (провадження № 61-18041св23)).

Арешт віднесений до видів обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості (пункт 4 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним - висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2024 року у справі №567/459/23

Частиною першою ст. ст.151 ЦПК України визначено вичерпний перелік того, що повинна містити заява про забезпечення позову.

При цьому саме суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має пересвідчитися, зокрема, в існуванні реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Керуючись ст. ст.151,153 ЦПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на :

-будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розміщений по АДРЕСА_1 , загальна площа будинку (з мансардою) 122,7 кв.м., житлова 74,6 кв.м., декларація про готовність до експлуатації об`єкта зареєстрована Державною інспекцією архітектури та містобудування України за реєстраційним № НОМЕР_1 , відомості про технічну інвентаризацію зареєстровано в ЄДЕССБ за реєстраційним номером ТІ01:0551-9995-7293-6568;

-земельну ділянку з кадастровим номером :08:008:0172, площею 0,1189 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4, номер запису про право власності 454529.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 15 днів з дня її проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Суддя: Мельничук Н. В.