Справа № 931/334/24
Провадження № 2/931/161/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Безп`ятко О.І.,

з участю секретаря судового засідання Левчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Локачинської селищної ради Волинської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

09 травня 2024 року позивач звернулася до суду із позовом до Локачинської селищної ради Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка являлася бабою ОСОБА_5 . 12 травня 1997 року ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно своєму онуку ОСОБА_5 . З метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_5 звернувся із відповідною заявою до Локачинської державної нотаріальної контори. 14 листопада 2007 року державним нотаріусом Локачинської державної нотаріальної контори Волинської області Башинською Л.П. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну ділянку розміром 2,26 га, що знаходиться на території Дорогиничівської сільської ради. Також до складу спадкового майна входив житловий будинок, однак з метою збереження родинних відносин, ОСОБА_5 не став оформляти свідоцтво про право на спадщину на нього, оскільки у даному будинку проживав його батько ОСОБА_6 . Таким чином, ОСОБА_5 мав належне право на даний житловий будинок, як на спадкове майно, отримане після смерті своєї баби ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача ОСОБА_5 12 квітня 2022 року ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Одночасно, заяви про відмову від прийняття спадщини подали її доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Того ж дня, приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Дильним І.Г., була заведена спадкова справа №75/2022. Враховуючи наведене, спадкоємцем майна ОСОБА_5 , в тому числі житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 , являється ОСОБА_1 . З метою оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок, 04 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом на даний житловий будинок. Однак, нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.03.2024 року № 62/02-31, яка мотивована тим, що ОСОБА_1 не надано правовстановлюючі документи на спадкове майно, у зв`язку з чим запропоновано звернутися до суду.

Просить визнати за нею в порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями за номером АДРЕСА_1 , як на спадкове майно, що залишилось після смерті, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді від 13 травня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та витребувано у приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного Ігоря Георгійовича матеріали спадкової справи № 75/2022 до майна померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Локачі Володимирського району Волинської області та матеріали спадкової справи №137 (2004р.) до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 27 червня 2024 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 18 липня 2024 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 10 вересня 2024 року.

Позивач та її представник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 121 на звороті). 10 вересня 2024 року від представника позивача надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити (а.с. 126).

Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 121 на звороті). 03 червня 2024 року від нього надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без його участі та винести рішення по справі на розсуд суду за наявними у справі матеріалами (а.с. 43).

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися також, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується рекомендованими повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 122, 123, 125). 18 липня 2024 року подали до суду заяви, в яких просять справу розглядати без їхньої участі, у вирішенні даної справи покладаються на розсуд суду (а.с 114, 115)

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін та третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копії матеріалів спадкових справ № 75/2022 до майна померлого ОСОБА_5 та № 137/2004 до майна померлої ОСОБА_4 , суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. П`ятикори Локачинського району Волинської області померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане 21 квітня 2003 року Дорогиничівською сільською радою Локачинського району Волинської області та міститься в матеріалах спадкової справи №137 (2004р.) до майна померлої ОСОБА_4 (а.с. 70).

Після її смерті відкрилася спадщина. За життя ОСОБА_4 12 травня 1997 року склала заповіт, який засвідчений заступником голови сільської Ради Дорогиничі Локачинського району Волинської області Самолюк С.М. та зареєстрований в реєстрі за №1, у якому заповіла своєму внуку ОСОБА_5 належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось (будинок з надвірними будівлями в с. П`ятикори, насадження, особисті речі та ін.), також земельну ділянку, яка належить їй на праві приватної власності, розміром 0,5 га і знаходиться в с. П`ятикори на підставі державного акту, також право на земельну частку (пай) 2,61 га, яка знаходиться в КСП «Мир» (а.с. 71 на звороті). Даний заповіт є чинний, не змінений та не скасований.

Згідно довідки Дорогиничівської сільської ради Локачинського району Волинської області від 12 листопада 2007 року № 529, в с. П`ятикори Локачинського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало померлій ОСОБА_4 , 1916 року народження, яка проживала в с.П`ятикори Локачинського району Волинської області і померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкове майно складається з земельної частки (паю), присадибної земельної ділянки, індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями, іншого майна.

З метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_5 звернувся з відповідною заявою до Локачинської державної нотаріальної контори.

14 листопада 2007 року державним нотаріусом Локачинської державної нотаріальної контори Волинської області Башинською Л.П. видано ОСОБА_5 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки розміром 2,26 га, яка передана для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Дорогиничівської сільської ради Локачинського району Волинської області (а.с. 75).

Таким чином, звертаючись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку у листопаді 2007 року, ОСОБА_5 реалізовував свої права спадкоємця та власника спадкового майна, яке належить йому з часу відкриття спадщини, а саме з дня смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у тому числі і житлового будинку.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 (дружина ОСОБА_6 , який в свою чергу є сином померлої ОСОБА_4 та батьком померлого ОСОБА_5 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (які є доньками ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ) про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Свій позов обгрунтовувала тим, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходиться по АДРЕСА_1 належали ОСОБА_4 і після її смерті перейшли її сину ОСОБА_6 , який являється її чоловіком, а тому після смерті вона прийняла спадщину на даний житловий будинок. Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 19.12.2023, яке набрало законної сили, у задоволенні позову відмовлено, оскільки ОСОБА_5 прийняв спадщину за заповітом після смерті баби ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а позивачем не доведено достовірними та достатніми доказами право на спадщину за законом за сином ОСОБА_6 після смерті матері ОСОБА_4 , на які вона посилається як на підставу визнання за нею права власності на частину спадкового майна за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 . Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_5 прийняв спадщину за заповітом, зокрема і на житловий будинок, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном за чинним на той час законодавством, зокрема ЦК УРСР (а.с. 17-28)

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. П`ятикори Локачинського району Волинської області та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Локачі Володимир-Волинського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане 11 листопада 2021 року виконавчим Локачинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (а.с. 10, 47 на звороті).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України.

Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №68796974 від 12.04.2022 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , заповіту складено не було (а.с. 55 на звороті 58).

Відповідно до ч. 2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач ОСОБА_1 є дружиною спадкодавця ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 01 червня 1991 року (а.с. 50 на звороті).

Окрім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дочками спадкодавця ОСОБА_5 , що підтверджується копіями їхніх свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 від 18 березня 1992 року, серії НОМЕР_5 від 10 січня 1997 року та копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 від 27 липня 2019 року (а.с. 52, 52 на звороті, 54 на звороті).

Батько спадкодавця ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 22 листопада 2021 року Локачинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)

12 квітня 2022 року ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_5 , а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 (а.с. 46. 46 на звороті, 47). На підставі даних заяв було заведено спадкову справу № 75/2022 до майна померлого ОСОБА_5 .

Згідно ч.1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 та прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори, в строк встановлений статтею 1270 ЦК України.

Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 75/2022 до майна померлого ОСОБА_5 їх теж не вбачається.

04 березня 2024 року ОСОБА_9 , яка діяла від імені спадкоємця ОСОБА_1 , звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою, в якій просить видати на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 60). Проте, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що винесено постанову вих. № 62/02-31 від 04.03.2024 року (а.с. 16, 67).

Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду.

Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося.

Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц.

Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Згідно копії технічного паспорта від 16 квітня 2024 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 встановлено, що житловий будинок був зведений у 1966 році (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 103-110).

Відповідно до виписки з погосподарської книги № 4 за 2001-2005 роки, яка видана виконавчим комітетом Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області від 26 червня 2023 року № 161, за особовим рахунком № НОМЕР_8 будинок з надвірними будівлями і спорудами належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 і знаходиться по АДРЕСА_1 . Рік побудови будинку 1966 (а.с. 111).

Згідно архівного витягу №444/01.29 від 16.05.2022 з рішення Дорогиничівської сільської Ради народних депутатів Локачинського району від 13.11.1993 року №14/4 ОСОБА_4 безкоштовно передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,25 для будівництва та обслуговування житлового будинку і с/г будівель і 0,25 для особистого підсобного господарства згідно висновку комісії сільської ради по земельній реформі, роздержавленню і приватизації земель (а.с. 12)

Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 368470903 від 05.03.2024 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 66).

Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами за АДРЕСА_1 побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття права власності на нього ОСОБА_4 , після смерті якої прийняв спадщину за заповітом її онук ОСОБА_5 .

Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач як спадкоємиця за законом майна померлого ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав і помер, підставно просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавцю ОСОБА_5 , оскільки він прийняв спадщину за заповітом після смерті баби ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, інші спадкоємці після смерті ОСОБА_5 , окрім позивача, які претендують на даний житловий будинок відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємиці при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачем, як спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, право власності на будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77, 81, 223, 247, 263-265, 280 ЦПК України, на підставі ст. 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1268-1270, 1272 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Локачинської селищної ради Волинської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Локачі Володимир-Волинського району Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 ;

Відповідач: Локачинська селищна рада Волинської області, адреса місцезнаходження: 45500, смт. Локачі, вул. Миру, 37, Володимирський район, Волинська область, ;

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 ;

ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_11 .

Повний текст рішення складено 10.09.2024 року.

Суддя Локачинського районного суду О.І. Безп`ятко