Справа № 196/135/23
№ провадження 2/196/28/2024
19 квітня 2024 року смт. Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Бабічевої Л.П.,
за участі секретаря судового засідання Шевченко Т.І.,
учасників справи:
представника відповідача - адвоката Бляхарської Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Царичанка Дніпропетровської області у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
У лютому 2023 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.11.2020 року між АТ «ТАСКОМБАНК» і відповідачем ОСОБА_1 було укладено Заяву-договір №8613484_RESTRUCT про надання кредиту, згідно з умовами якого кредитодавець надає позичальникові відповідно до п. 1.1 розділу 1 "Замовлення банківських послуг" кредит в рамках "Врегулювання кредитної заборгованості" на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: сума кредиту - 101822,62 грн., строком на 60 місяців (з 02.11.2020 по 02.11.2025), проценти за користування кредитом - 0,001% річних, комісія за обслуговування кредиту - 2,90% на місяць від основної суми кредиту.
Відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченого в Додатку №1 до Заяви-договору, що є невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх послуг, що передбачені в Додатку №1 до Заяви-договору.
Тому Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Заявою-договором №8613484_RESTRUCT про надання кредиту від 02 листопада 2020 року в розмірі 160598,88 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684 грн.
Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10.03.2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін (Т.1 а.с.130).
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бляхарська Ю.О. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог АТ "ТАСКОМБАНК" відмовити у повному обсязі. Посилається на те, що в матеріалах справи не міститься документального підтвердження правомірності позовних вимог, зокрема на підтвердження вчинення позивачем дій, зазначених у п.п.1.2.1 заяви від 02.11.2020 року; не надано копії кредитного договору №002/3506954-СК від 19.05.2017 року та інших первинних документів на підтвердження існуючого боргу у відповідача в сумі 101822,62 грн.; не надано документів на підтвердження видачі кредитних коштів відповідачу, а саме, перерахування з поточного рахунку № НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_2 .
В той же час сплачені відповідачем платежі віднесено за сплату комісії за обслуговування кредиту, що є неправомірним. Банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь. Банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п.29 постанови ВС у справі №363/1834/17).
Таким чином, позовні вимоги вважає необґрунтованими, непідтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню (Т.1 а.с. 168-171).
У судове засідання представник позивача АТ "ТАСКОМБАНК" не з`явився, у поданій до суду позовній заяві просив розглядати справу без участі представника (Т.1 а.с.6).
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бляхарська Ю.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі з підстав зазначених у відзиві. Також пояснила, що відповідач дійсно укладав кредитний договір від 20.11.2020 р., ним внесена сума в рахунок погашення кредиту у розмірі 18 000 грн., яка віднесена банком неправомірно на сплату комісії, а не тіла кредиту. Відповідач не отримував від позивача письмову вимогу про дострокове погашення боргу. У подальшому подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі відповідача, у задоволенні позову просить відмовити (Т.2 а.с. 7-8).
Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 02.11.2020 р. між АТ «ТАСКОМБАНК» і відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір /далі Договір/ шляхом підписання Заяви-договору №8613484_RESTRUCT про надання кредиту. Відповідно до умов Договору кредитодавець надав позичальникові відповідно до п. 1.1 розділу 1 кредит в рамках "Врегулювання кредитної заборгованості" на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: сума кредиту - 101822,62 грн., строком на 60 місяців (з 02.11.2020 по 02.11.2025), проценти за користування кредитом - 0,001% річних, комісія за обслуговування кредиту - 2,90% на місяць від основної суми кредиту (Т.1 а.с. 8).
Відповідно до п.1.2, п.1.2.1 розділу 1 Договору кредит надано шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначеній в п.п.1.1 даного розділу, та перерахування зарахованих кредитних коштів для погашення заборгованості відповідача за кредитним договором №002/3506954-СК від 19.05.2017 року в сумі 101822,62 грн. з його поточного рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ТАСКОМБАНК» на рахунок НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК» (Т.1 а.с. 8).
Перерахування позивачем вищевказаних грошових коштів у сумі 101822,62 грн. з поточного рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ТАСКОМБАНК» на рахунок НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК» відповідно до умов договору підтверджується копією меморіального ордеру №661540728 від 02.11.2020 року, у якому зазначено призначення платежу: перерахування коштів на рефінансування заборгованості за кредитним договором №002/3506954-СК від 19.05.2017, клієнт ОСОБА_1 (Т.1 а.с. 107).
Згідно графіку платежів, передбаченого в Додатку №1 до Заяви-договору, що є невід`ємною частиною Договору, відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно у сумах та в терміни, що передбачені вказаним графіком платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, останній платіж має бути внесено 02.11.2025 (Т.1 а.с.10-12).
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні.
Отже, на правовідносини банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб з 10 червня 2017 року поширюється Закон України «Про споживче кредитування».
За змістом пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживач - це фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.
Споживчий кредит- це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Судом встановлено, що укладений між сторонами у цій справі кредитний договір №8613484_RESTRUCT від 02.11.2020 р. є споживчим, що підтверджується пунктом 1.2.1 Договору, згідно якого кредит наданий на погашення (рефінансування) іншої кредитної заборгованості за кредитним договором №002/3506954-СК від 19.05.2017 року (тобто за іншими банківськими послугами), та п.4.4 Договору, у якому зазначено, що підписанням та поданням Заяви-договору, Клієнт підтверджує, що він попередньо ознайомлений та отримав від Банку інформацію, визначену ст.9 ЗУ «Про споживче кредитування», а також Додатком 1 до Договору, яким визначено річну процентну ставку саме за договором про споживчий кредит.
Отже, до даного кредитного договору застосовуються положення Закону України «Про споживче кредитування».
Вирішуючи дану позовну вимогу, суд враховує правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 06 листопада 2023 року справа № 204/224/21, провадження № 61-4202сво22.
Так, у справі № 204/224/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов такого висновку: якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Як вбачається з матеріалів наданих позивачем АТ «ТАСКОМБАНК» у даній справі, а саме із Заяви-договору №8613484_RESTRUCT про надання кредиту від 02 листопада 2020 року та Додатку 1 до Заяви-договору №8613484_RESTRUCT про надання кредиту (Т.1 а.с. 8-12), цей вид платежу за кредитом, т.б. комісія, називається «платіж за додаткові та супутні послуги», а саме за обслуговування кредитної заборгованості.
Проте, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Жодних відомостей про те, які саме супутні чи додаткові послуги банк надавав чи надає відповідачу не зазначено і таких доказів не надано.
Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то відповідні положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника у терміни, що передбачені графіком платежів /Додатком 1 до Заяви-договору/ сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Також суд зазначає, що сама вимога про дострокове повернення комісії є безпідставною.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 101 540,37 грн., то суд зазначає наступне.
Аналіз змісту позовної заяви, в якій позивач як на підставу позову посилається на положення ч.2 ст. 1050 ЦК України, наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також графіку платежів, зазначеного у Додатку №1 до Договору, свідчить, що предметом позову у справі, є дострокове стягнення суми кредиту.
Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з укладеного між сторонами 02.11.2020 р. Договору №8613484_RESTRUCT про надання кредиту, кредитний договір було укладено строком на 60 місяців, а саме з 02.11.2020 по 02.11.2025 (Т.1 а.с. 8).
Пунктами 4.2, 4.3 Договору сторони визначили умови лише щодо часткового дострокового та повного дострокового погашення клієнтом заборгованості за кредитом.
При цьому зміст кредитного договору не містить умов щодо права кредитора вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту у випадку неналежного виконання позичальником взятих на себе кредитних зобов`язань, умов щодо сплати позичальником конкретного розміру процентів за користування кредитом.
08 вересня 2022 року позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення - вимогу про наявність у відповідача заборгованості по кредиту за кредитним договором №8613484_RESTRUCT від 02.11.2020 р. станом на 05 вересня 2022 року: 73 439,63 грн. -основний борг, 0,07 грн. - строкова заборгованість за процентами, 28 100,74 грн. - прострочений борг, 1,04 грн. прострочена заборгованість за процентами, 44 292,90 грн. - прострочена комісія, 2952,86 грн. - строкова комісія ( Т.1 а.с. 20-21).
Вказане повідомлення містить також вимогу до відповідача про здійснення дострокового повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком повідомлення позичальнику.
Згідно ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» уразі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.
Отже, на правовідносини сторін розповсюджується дія норми ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої обов`язковою умовою для можливості реалізації кредитором права вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту є закріплення такого права в першу чергу умовами самого договору про споживчий кредит, а також невиконання позичальником вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту (не усунення порушення умов договору) протягом 30 днів саме з дня отримання позичальником такої вимоги.
Зміст тексту укладеного між сторонами Договору не містить умов про наявність у кредитодавця/позивача права вимагати у відповідача здійснення дострокового повернення кредиту.
Також докази отримання відповідачем повідомлення-вимоги позивача про дострокове повернення кредиту суду надані не були, є лише докази направлення такої вимоги, чого, вочевидь, за законом недостатньо.
Відтак, у суду відсутні законні підстави вважати наявними обов`язкові умови, визначені ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.1050 ЦК України в контексті положення ч.2 ст.1054 ЦК України, для застосування процедури дострокового повернення кредиту, зокрема його примусового дострокового стягнення в судовому порядку.
У лютому 2023 року через порушення позичальником зобов`язань позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача заборгованості станом на 20 січня 2023 року, тоді як кінцевий строк повернення кредиту - 02.11.2025 р., а отже, за кредитним договором не настав строк виконання грошових зобов`язань у повному обсязі.
Таким чином, у відповідача, як у позичальника, відсутній обов`язок достроково повернути кошти за кредитним договором у повному обсязі, а у суду відсутня підстава для задоволення позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором, отже, позовні вимоги в частині дострокового повернення кредиту є необґрунтованими.
Виходячи з викладеного, та враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості, яку визначив за позовною заявою станом на 20 січня 2023 року, то суд доходить висновку, що сума простроченої заборгованості за тілом кредиту підлягає стягненню саме станом на 20 січня 2023 року згідно заявленого позову.
Згідно доданого позивачем графіку платежів, передбаченого у Додатку 1 до Заяви-договору, що є невід`ємною частиною договору (Т.1 а.с. 10-12), відповідач щомісячно повинен був повертати суму кредиту за договором у визначені графіком терміни, а зокрема з 02.11.2020 по 10.01.2023 (наступний платіж 10.02.2023 р.) відповідач повинен був сплатити тіло кредиту на загальну суму 37 718,59 грн. Тобто станом на 20.01.2023 р., як заявлено позивачем, відповідач повинен сплатити тіло кредиту у розмірі 37 718,59 грн.
Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками у сумі 1,31 грн., яка утворилась згідно розрахунку станом на 31.12.2022 р., підлягають задоволенню повністю.
З вищевикладених підстав суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про відсутність доказів на підтвердження видачі кредитних коштів відповідачу, оскільки таке твердження спростовується дослідженою судом копією меморіального ордеру №661540728 від 02.11.2020 року (Т.1 а.с. 107). Крім того, суд зазначає, що відповідач визнав та не заперечував факт укладення договору, а також здійснення погашення кредиту у загальному розмірі 18 000 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76, 81, 89, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 279, 282, 284 ЦПК України, суд, -
Позов Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ТАСКОМБАНК», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30, , МФО 339500, реквізити IBAN:UA7701026.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 24 квітня 2024 року.

Суддя Л.П. Бабічева