ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/476/23 Номер провадження 22-ц/814/1618/24Головуючий у 1-й інстанції Грошова Н.М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Пікуля В.П., Одринської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2023 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У березні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» в особі уповноваженого представника звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.03.2008 станом на 14.02.2023 у загальній сумі 50 086,29 грн, з якої: 40 679,45 грн заборгованість за кредитом; 9 406 84 заборгованість за відсотками, а також прохали стягнути з відповідача судовий збір у сумі 2 684 грн за подачу позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2023 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у повному обсязі.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаним рішенням не погодився позивач, АТ КБ «ПриватБанк», та оскаржив його в апеляційному порядку через свого представника за довіреністю.

В апеляційній скарзі прохали рішення місцевого суду скасувати, вказуючи на порушення місцевим судом нор матеріального та процесуального права та що суд дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні позову.

Вважає, що судом безпідставно враховано правові висновки Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 справа № 342/180/17 та не врахував, що відповідач умови договору не оспорював, тому висновки суду першої інстанції про те, що сторони неналежним чином узгодили умови договору, а також Умови та Правила надання банківських послуг є помилковими. Сторони в заяві визначили розмір відсоткової ставки - 1,9%, порядок погашення заборгованості - списання банком коштів з картки клієнта.

Зазначили на необхідність врахування при вирішенні справи правових висновків Верховного Суду у справах: № 753/10779/16, № 153/1334/16, № 284/157/20, № 342/180/17 та інших.

Вказували, що банком було надано докази на підтвердження факту користування відповідачем кредитними коштами, докази на підтвердження розміру заборгованості за тілом кредиту та правомірність підвищення розміру кредитного ліміту. Зокрема була надана банківська виписка за картковими рахунками, яка є первинним банківським документом та здійснено належне обрахування суми боргу. Контррозрахунку відповідач не надав.

Також зазначили про безпідставність стягнення з банку витрат відповідача на правничу допомогу.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 прохала рішення місцевого суду залишити без змін. Зазначила, що в заяві-анкеті не було визначено, з якими умовами та правилами вона ознайомлювалася.

Вказувала, що банк самостійно збільшив розмір відсоткової ставки з 1,9% в місяць до 2,5%, а потім до 3,5%.

Належного письмового повідомлення про збільшення відсоткової ставки вона не отримувала.

Останній раз вона користувалася кредитною карткою в лютому 2022 року.

Вказала, що фактично позивач прохав стягнути відсотки за кредитним договором, які він самостійно списував з її кредитної картки 2022 року.

При обрахуванні відсотків банк безпідставно збільшив розмір відсоткової ставки.

Щодо встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що 17 березня 2008 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій зазначено, що вона ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом підтверджує факт отримання інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а.с. 27, 124).

При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

У заяві від 17.03.2008, яка підписана сторонами, визначено умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з базовою відсотковою ставкою по кредиту 1,9 % в місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія - 1%.

Відповідачу було відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 43 000,00 грн (довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки а.с. 24, 121).

Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_1 отримав кредитну картку, термін дії останньої з виданої в рамках договору картки визначено червень 2022 року (довідка - а.с. 26, 123).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", відповідач ОСОБА_1 отримала картку: тип картки - MasterCard Mass, на яку встановлено кредитну лінію типу відновлювальна, пільговий період користування кредитним лімітом (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01 % річних) становить 55 днів; валюта картрахунку - UAH/USD, базова відсоткова ставка (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році) - 1,9% UAH, 1,0 % USD в місяць; комісія за кредитне обслуговування (щомісячна) - 1% на залишок заборгованості, непогашеної протягом пільгового періоду; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн/10$ і не більше залишку заборгованості, сплачується в строк до 25 числа місяця, наступного за звітним; комісія за зняття власних коштів - 3% від суми операції, в банкоматах інших банків України - 3% + 5 грн/1$, в закордонних банкоматах - 3% + 15 грн/3$; комісія за несвоєчасне погашення заборгованості (при виникнення прострочки на суму більше 50 грн/10$) - 1% від загальної суми заборгованості, але не менше 10 грн/2$ в місяць; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 2,85 % UAH / 1,5 % USD; вартість надання виписки по картці у відділенні банку - 2 грн, комісія за отримання баланса на чек в банкоматах ПриватБанка (окрім чеку операції зняття готівки) - 0,10 грн, комісія за безготівковий платіж в системі internet-banking (Приват24) - 2% від суми операції.

Крім того, Банк додав до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, наказ № 906 С-169 від 23.08.2006 «Про внесення змін в договірну базу по платіжних картках, договірну базу по споживчому кредитуванню та в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів)», виписку за договором № б/н за період з 11.01.2018 - 16.02.2023 з деталізацією операцій за карткою.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за договором № б/н від 17.03.2008 станом на 14.02.2023 становить 50 086,29 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту (заборгованість за простроченим тілом кредиту) 40 679,45 грн, заборгованість за простроченими відсотками 9 406,84 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що у заяві позичальника від 17.03.2008 визначено, що базова відсоткова ставка по кредиту 1,9% в місяць на залишок заборгованості. Банк просив, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитом. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.03.2008, посилався на заяву позичальника, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, наказ № 906 С-169 від 23.08.2006 «Про внесення змін в договірну базу по платіжних картках, договірну базу по споживчому кредитуванню та в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів)», Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Місцевий суд також зазначив, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.03.2008) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08.03.2023), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 . АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Матеріали справи не містять доказів про погодження Банком з відповідачкою у письмовій формі умов договору щодо процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1,7 % на місяць (20,40% на рік), 2,5% на місяць (30,00% на рік), 2,9% на місяць (34,80% на рік), 3,4% на місяць (40,80% на рік), 3,5% на місяць (42,00% на рік), 3,6% на місяць (43,20% на рік).

Тому, розрахунок позивача нарахованих і погашених (списаних) за рахунок кредиту відсотків, як договірних, є невірним та спростовується вище зазначеним, що також свідчить про необґрунтованість вимог позивача в цій частині.

Щодо періоду пред`явленої до стягнення заборгованості за простроченими відсотками місцевим судом зазначено, що з розрахунку вбачається, що позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення, як договірні, відсотки за користування кредитом за процентною ставкою 2,5% на місяць (30,00% на рік), а саме за період з 01 січня 2013 року по 29 серпня 2014 року включно, за процентною ставкою 2,9% на місяць (34,80% на рік), а саме за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року включно, за процентною ставкою 3,6% на місяць (43,20% на рік), а саме за період з 01 квітня 2015 року по 10 листопада 2017 року включно, за процентною ставкою 3,5% на місяць (42,00% на рік), а саме за період з 16 листопада 2017 року по 31 липня 2020 року включно, за процентною ставкою 3,4% на місяць (40,80% на рік), а саме за період з 01 серпня 2020 року по 28 лютого 2022 року включно, за процентною ставкою 0% на місяць (0,0% на рік), а саме за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року включно, за процентною ставкою 1,7% на місяць (20,40% на рік), а саме за період з 01 квітня 2022 року по 30 червня 2022 року включно, за процентною ставкою 2,5% на місяць (30,00% на рік), а саме за період з 01 липня 2022 року по 31 серпня 2022 року включно, та за процентною ставкою 3,4% на місяць (40,80% на рік), а саме за період з 01 вересня 2022 року по 14 лютого 2023 року включно, оскільки до 01 липня 2022 року позивач погашав (списував) відсотки за рахунок кредиту і додавав до тіла кредиту, після 01 серпня 2022 року взагалі припинив нараховувати відсотки.

Вимоги до відповідачки про стягнення заборгованості за відсотками за погодженою процентною ставкою 1,9 % щомісячно на залишок заборгованості на місяць з розрахунку за інший період, не заявлено, а суд відповідно до статті 13 ЦПК України зобов`язаний дотримуватись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «Приватбанк», станом на 14.02.2023 ОСОБА_1 було погашено заборгованість за тілом кредиту на суму - 446 530,78 грн, погашено заборгованість за простроченим тілом кредиту - 65,09 грн, погашено заборгованість по нарахованим відсоткам 120,00 грн, погашено заборгованість по комісії 40 679,45 грн. Станом на 14.02.2023 заборгованість за поточним тілом кредиту - 0 грн, 40 679,45 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованості за відсотками - 0 грн, 9 406,84 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Місцевий суд дійшов висновку, що нарахування позивачем простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків на підставі Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані відповідачкою, є безпідставним.

З розрахунку заборгованості та виписки за рахунком вбачається, що відсотки погашалась за рахунок коштів внесених відповідачем на погашення кредитної заборгованості та додавалися до тіла кредиту, в той час як такі кошти повинні були зараховуватись на погашення тіла кредиту. Такий спосіб погашення процентів (за рахунок кредиту) договором між сторонами не передбачений.

Суд дійшов до висновку, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказував позивач у своїй позовній заяві, є прихованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_1 погашено в повному обсязі фактично отримане тіло кредиту, а заявлена позивачем до стягнення сума простроченого тіла кредиту, заборгованості за простроченими відсотками є нічим іншим як нарахованими на підставі Умов та Правил надання банківських послуг відсотками на тіло кредиту та неустойкою за його користування, правомірність нарахування яких не підтверджена матеріалами справи.

Щодо судових витрат

Керуючись критеріями обґрунтованості та пропорційності витрат на правову допомогу до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, змісту доводів представника позивача, наведених в обґрунтування не співмірності витрат на правову допомогу в сумі 6 000,00 грн, ступеню складності судової справи, яка є малозначною, та обсягу фактично виконаної адвокатом роботи з урахуванням критерію необхідності та неминучості вчинення відповідних дій, місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на АТ КБ «ПриватБанк» судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, в розмірі 4 000 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, 17 березня 2008 року відповідач ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Банк надав відповідачці кредитну картку із встановленим кредитним лімітом, а відповідачка зобов`язувалася сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 1,9% на місяць (як зазначено в анкеті-заяві). Протягом всього часу користування кредитними коштами відповідачка отримувала нові картки з новим строком дії із встановленим кредитним лімітом.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: довідки ПриватБанк (а.с. 26) виписки по рахунку (а.с. 49-90), востаннє кредитну картку позивачка отримала 05.11.2018 за № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 43 000 грн з терміном дії до 06.2022 року.

Станом на 01.02.2022 кредитний ліміт за кредитною карткою був встановлений Банком у сумі 39 000 грн. (а.с. 24)

Термін дії даної кредитної картки сплив у червні 2022 року, однак у зв`язку із воєнною агресією російської федерації проти України термін дії кредитних карток Банком був автоматично продовжений.

Як вбачається з банківської виписки по рахунку, відповідачка у справі востаннє скористалася кредитною карткою 24.02.2022, здійснивши платіж у сумі 42,42 грн.

В матеріалах справи відсутні будь які докази, які б свідчили про незаконність дій позивача у справі щодо визначення розміру кредитного ліміту за даною карткою в сумі 43 000 грн.

Доводи відповідачки ОСОБА_1 про те, що Банк штучно підвищував розмір кредитного ліміту за рахунок відрахування відсотків за користування кредитними коштами жодними доказами у справі не підтверджено.

ОСОБА_1 отримала кредитну картку, не заперечувала щодо встановленого на їй кредитного ліміту та протягом тривалого часу користувалась кредитними коштами, та в силу норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, будь яких порушень Банком при визначенні розміру кредитного ліміту не вбачається.

Є помилковими висновки місцевого суду в частині, що відповідачка за рахунок сплачених відсотків у більшому розмірі здійснила повне погашення кредитного ліміту.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

В ході судового розгляду справи ОСОБА_1 не надала суду жодного розрахунку на підтвердження факту повного повернення використаних нею кредитних коштів чи контррозрахунку на спростування розрахунку, наданого Банком.

Місцевий суд, зробивши висновки, що відповідач ОСОБА_1 погасила в повному обсязі фактично отримане тіло кредиту, а заявлена позивачем до стягнення сума простроченого тіла кредиту, заборгованості за простроченими відсотками є нічим іншим як нарахованими на підставі Умов та Правил надання банківських послуг відсотками на тіло кредиту та неустойкою за його користування, правомірність нарахування яких не підтверджена матеріалами справи, - жодними належними розрахунками ці висновки не підтвердив, фактично зробивши висновки на припущенні, що є недопустимим.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що відповідач згідно з погодженими між сторонами умовами була зобов`язана сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 1,9% в місяць, як зазначено в підписаній нею анкеті-заяви позичальника.

З аналізу банківської виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що до лютого 2015 року під час користування кредитними коштами, нарахування та списання Банком відсотків в розмірі більше ніж 1,9% на місяць не здійснювалось.

З банківської виписки вбачається, що 03.02.2015 відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_2 з кредитним лімітом 2 000 грн та на час отримання даної кредитної картки баланс по карті був + 3 грн.

Саме з даної дати апеляційний суд вважає за необхідне провести обрахунок відсотків.

З банківської виписки вбачається, що за даною кредитною карткою у період з 03.02.2015 по 01.11.2017 Банком застосовувалась відсоткова ставка 3,6%, замість 1,9%. В цей період Банком нараховані відсотки з розрахунку 3,6% в загальній сумі 3 865,55 грн, в той час як розмір відсоткової ставки із розрахунку 1,9% мав становити 2 040,15 грн. Безпідставним слід вважати нарахування позивачем відсотків у сумі 1 825,40 грн.

З банківської виписки вбачається, що за кредитною карткою № НОМЕР_3 у період з 01.12.2017 по 04.11.2018 Банком застосовувалась відсоткова ставка 3,5%, замість 1,9%. В цей період Банком нараховано відсотки з розрахунку 3,5 % в загальній сумі 1 188,17 грн, в той час як розмір відсоткової ставки із розрахунку 1,9% мав становити 645 грн. Безпідставним слід вважати нарахування позивачем відсотків у сумі 543,17 грн.

З банківської виписки вбачається, що за кредитною карткою № НОМЕР_1 у період з 05.11.2018 по 01.08.2020 Банком застосовувалась відсоткова ставка 3,5%, замість 1,9%. В зазначений період Банком нараховано відсотки із розрахунку 3,5% в загальній сумі 26 722,82 грн, в той час як розмір відсоткової ставки із розрахунку 1,9% мав становити 14 506, 67 грн. Безпідставним слід вважати нарахування позивачем відсотків у сумі 12 216,15 грн.

У період з 01.09.2020 по 01.03.2022 та з 01.10.2022 по 01.02.2023, виходячи з відсоткової ставки 3,4%, Банком нараховано відсотки в сумі 33 860,82 грн, в той час як розмір відсоткової ставки із розрахунку 1,9% мав становити 18 922,22 грн. Безпідставним слід вважати нарахування позивачем відсотків у сумі 14 938,60 грн.

У період з 01.08.2022 та 01.09.2022, виходячи з відсоткової ставки 2,5%, Банком нараховано відсотки в сумі 2 449,93 грн, в той час як розмір відсоткової ставки із розрахунку 1,9% мав становити 1 861,94 грн. Безпідставним слід вважати нарахування позивачем відсотків у сумі 587,99 грн.

У період з 01.05.2022 по 01.07.2022, виходячи з відсоткової ставки 1,7%, що не перевищує обумовлений договором розмір відсотків 1,9%.

Враховуючи позовні вимоги Банку на загальну суму 50 086,29 грн та безпідставність нарахування відсотків за більшою ніж 1,9 відсотковою ставкою за період з 01.02.2015 в загальній сумі 19 121,31 грн (1 825,40 грн + 543,17 + 12 216,15 + 14 938,60 + 587,99), апеляційний суд вважає обґрунтованими позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 30 964,98 грн (із розрахунку: 50 086,29 19 121,31).

В зазначеній частині доводи апеляційної скарги Банку є обґрунтованими.

В іншій частині доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли. Ані в ході розгляду справи місцевим судом, ані під час апеляційного перегляду справи, позивачем у справі не надано доказів щодо законності підвищення відсоткової ставки, ніж узгоджено в анкеті-заяві (1,9% на місяць).

висновок за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладені висновки апеляційного суду, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у сумі 30 964,98 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).

З матеріалів справ вбачається, що за подачу позову до суду АТ КБ «ПриватБанк» було сплачено судовий збір у сумі 2 684 грн, та за подачу апеляційної скарги - 4 026,00 грн.

Відповідачем у справі понесено судові витрати у вигляді: судового збору за подачу заяви про перегляд заочного рішення у сумі 536,80 грн, а також витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у сумі 6 000 грн (а.с. 167-172).

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 62,82% (із розрахунку: (30 964,98 : 50 086,29 х 100)

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» за результатом апеляційного перегляду справи, апеляційним судом здійснюється перерозподіл судового збору.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 4 215,22 грн, із розрахунку: (2 684+ 4026) х 62,82%.

З позивача на користь відповідача підлягає стягненню частина судового збору, сплаченого відповідачем за подачу заяви про перегляд заочного рішення, а саме 199,58 грн, із розрахунку: 536,80 х 37,18% (де 37,18% - відсоток позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено).

Здійснюючи взаємозалік взаємних витрат сторін зі сплати судового збору у порядку ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути збір у сумі 4 015,64 грн (4 215,22 199,58 грн), звільнивши АТ КБ «ПриватБанк» від сплати на користь відповідача судового збору у сумі 199,58 грн.

Щодо розподілу витрат відповідача на правничу допомогу у суді першої інстанції.

У суді першої інстанції відповідачем у відзиві на позов заявлено до стягнення з позивача суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі у загальному розмірі 6 000 грн.

На підтвердження таких витрат надано: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2212; копію ордеру № 1152245 від 22.08.2023; копію рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди), затверджених рішенням засновника АБ «Калінін і Партнери»; договір про надання професійної правничої (правової) допомоги з АО «Калінін і Партнери» в особі керуючого Калініна С.К. від 17.08.2023; Додаток № 1 від 17.08.2023 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги; акт виконаних робіт від 16.09.2023 на суму 6 000 грн; платіжну інструкцію від 22.08.2023 на суму 3 000 грн; платіжна інструкція від 24.09.2023 на суму 3 000 грн. (а.с. 164-172,174, 177)

Договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 17.08.2023 визначено, що предметом даного Договору є надання Бюро усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту по справі № 553/476/23, що перебуває у провадженні Ленінського районного суду м. Полтави за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 17.08.2023 сторони домовились про сплату Клієнтом гонорару (винагороди), сума якого, умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього Договору, з урахуванням Рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди), затверджених рішенням засновника Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» № 3/2018 від 17.07.2018.

В додатку № 1 до Договору сторони обумовили розмір гонорару у сумі 6 000 грн.

Згідно з актом виконаних робіт (наданих послуг) від 16.09.2023, який є додатком № 2 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/23 від 17.08.2023 зазначено детальний опис наданої правничої допомоги адвокатським об`єднанням клієнту, а саме:

- усна з вивченням документів консультація Клієнта щодо захисту його прав у справі № 553/476/23 - 1,5 години, вартість 1 000,00 грн;

- складання, оформлення, подання до Ленінського районного суду м. Полтави в інтересах Клієнта заяви про перегляд заочного рішення у справі № 553/476/23 - 8 годин, вартість 3 000 грн;

- складання, оформлення, подання в інтересах Клієнта відзиву на позовну заяву - 5 годин, вартістю 2 000 грн.

Всього згідно з актом адвокатом витрачено 14,5 годин на надання клієнту професійної правничої допомоги, гонорар становить 6 000,00 грн.

Акт складено Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» в особі керуючого Калініна Сергія Костянтиновича, претензій стосовно обсягу та якості надання допомоги сторони не мають.

Щодо компенсації цих витрат представником АТ КБ «ПриватБанк» до суду першої інстанції було подане клопотання про зменшення витрат відповідача на правову допомогу (а.с. 187), в якому просив зменшити до мінімально розумної суми, що підлягає компенсації відповідно до діючого законодавства, посилаючись на те, що сума витрат значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи, яка віднесена судом до м малозначних справ, та не є пропорційною щодо витраченого часу; не є доведеною, що була фактичною та неминучною.

Відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Аналогічна правова позиція викладене у Додатковій постанові Верховного суду від 16.03.2023 року в справі № 927/153/22.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Калініним С.К. в інтересах відповідачки ОСОБА_1 подавалась заява про перегляд заочного рішення, яка ухвалою місцевого суду від 06.09.2023 була задоволена, заочне рішення скасоване (матеріали провадження № 2-п/553/42/2023).

Також, адвокатом Калініним С.К. в інтересах відповідачки був поданий відзив на позовну заяву (а.с. 159-163).

Апеляційний суд зазначає, що доводи відзиву на позов ідентичні доводам, викладеним у заяві про перегляд заочного рішення у справі, тому заявлена в акті сума витрат на написання адвокатом відзиву на позов (2 000 грн) є неспіввісною витраченому адвокатом часу (5 годин).

Враховуючи розумність розміру понесених відповідачем витрат, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт пропорційно до обсягу фактично наданих правничих послуг, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованою суму витрат у розмірі 4 000 грн.

Враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 1 487,20 грн витрат, понесених відповідачем у суді першої інстанції (із розрахунку: 4 000 х 37,18%).

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасувати.

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 30 964,98 грн.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» суму судового збору у розмірі 4 015,64 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені у суді першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу адвоката у справі у сумі 1 487,20 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді В.П. Пікуль

Т.В. Одринська