У Х В А Л А

29 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 545/1879/19

провадження № 61-2613ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В.

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Черненко Любові Володимирівни на постанову Полтавського апеляційного суду

від 10 січня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Шевченківська районна у м. Полтаві рада, та

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, просив ухвалити рішення, яким встановити факт, що домоволодіння в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0535 га, загальною площею 95,9 кв. м, житловою площею 40,5 кв. м, яке належить йому на праві приватної власності, є будинком садибного типу з господарськими будівлями та спорудами.

Вказував, що згідно договорів купівлі-продажу від 11 червня 2018 року і від 19 грудня 2018 року він є власником нерухомого майна у АДРЕСА_1 .

Звітом за результатами технічного огляду на відповідність державним стандартам та будівельним нормам належне йому нерухоме майно є житловим будинком, який відповідає діючим нормам та правилам для такого типу будівель.

Встановлення факту того, що належне йому нерухоме майно є будинком садибного типу, необхідне для оформлення правовстановлюючих документів не земельну ділянку, на якій воно розташоване.

18 вересня 2019 року рішенням Полтавського районного суду Полтавської області заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт того, що домоволодіння в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0535 га, загальною площею 95,9 кв. м, житловою площею 40,5 кв. м, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , є будинком садибного типу з господарськими будівлями та спорудами.

10 січня 2024 року постановою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу Полтавської окружної прокуратури Полтавської області задоволено.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

21 лютого2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Черненко Л. В. засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 січня 2024 року, в якій просила її скасувати, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2019 року залишити в силі.

01 березня 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано заявниці десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених у ній недоліків, а саме для звернення до суду з заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням підстав для його поновлення та наданням доказів на їх підтвердження; для зазначення відомостей про наявність електронного кабінету в адвоката Черненко Л. В.; для доплати судового збору.

Заявнику роз`яснено, що якщо заяву про поновлення строку на касаційне оскарження не буде подано особою в зазначений судом строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження будуть визнані судом неповажними, у відкритті касаційного провадження у справі буде відмовлено на підставі

пункту 4 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України).

Залишаючи касаційну скаргу без руху, касаційний суд, зокрема, виснував, що доказів поважності пропуску строку для звернення з касаційною скаргою представником ОСОБА_1 - адвокатом Черненко Л. В. до суду не надано, як і не продемонстровано добросовісного ставлення до реалізації нею права на касаційне оскарження.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження від 21 лютого 2024 року, заявленому в касаційній скарзі (Вх № 927/0/216-024 від 23 лютого 2024 року), заявниця вказувала, що копію оскаржуваної постанови направлено їй судом до електронного кабінету адвоката в системі «Електронний суд», проте електронний кабінетпостійно не працює. Також вказувала, що вона перебувала у стані тимчасової непрацездатності, що позбавило її можливості звернутися з касаційною скаргою вчасно, однак доказів такого не надала.

Таким чином, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не містилодоказів наявності об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду касаційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником, а тому Верховний Суд визнав вказані доводи неповажними і запропонував надати докази направлення судом апеляційної інстанції засобами поштового або електронного зв`язку копії оскаржуваного судового рішення або доказів отримання цього рішенняв приміщенні суду; надати докази того, що заявниця була тимчасово непрацездатна.

05 квітня 2024 року до Верховного Суду надійшло клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що всі вимоги процесуального закону під час подачі касаційної скарги дотримано, оскаржувану постанову отримано в Полтавському апеляційному суді 18 березня 2024 року, що підтверджується матеріалами справи. Також матеріали справи містять докази порушення апеляційним судом вимог статті 272 ЦПК України щодо направлення заявнику копії оскаржуваної постанови, що не здійснено ні засобами поштового зв'язку, ні на електронну пошту.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і, які не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

З інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що повний текст постанови Полтавського апеляційного суду від 10 січня 2024 року складений

10 січня 2024 року (інша дата у судовому рішенні не зазначена), надіслано судом до оприлюднення 11 січня 2024 року, забезпечено надання загального доступу 12 січня 2024 року, останнім днем на її касаційне оскарження з урахуванням вихідних днів є

09 лютого 2024 року.

Доказів поважності пропуску строку для звернення з касаційною скаргою заявницею до суду 21 лютого 2024 року не було надано, як і не продемонстровано добросовісного ставлення до реалізації нею права на касаційне оскарження.

Формальне зазначення в клопотанні про усунення недоліків від 05 квітня 2024 року інформації про наявність всіх доказів порушення судом апеляційної інстанції вимог статті 272 ЦПК України та отримання 18 березня 2024 року повного тексту оскаржуваного судового рішення не можна оцінити поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження.

Касаційний суд висновує про неповажність наведених заявницею підстав для поновлення строку касаційного оскарження судових рішень, оскільки судом було запропоновано надати докази пропуску строку для звернення з касаційною скаргою, які існували станом на 21 лютого 2024 року (щодо отримання оскаржуваної постанови засобами електронного зв'язку через систему «Електронний суд», про що адвокат Черненко Л. В. заявила в касаційній скарзі; перебування представника заявника у стані тимчасової непрацездатності), однак доказів такого не надано та вимоги ухвали в цій частині представником ОСОБА_1 - адвокатом Черненко Л. В. не виконано.

Верховний Суд вкотре наголошує, що, оскільки до відкриття касаційного провадження судпозбавлений можливості здійснити перевірку своєчасності направлення судом апеляційної інстанції засобами поштового або електронного зв`язку копії оскаржуваного судового рішення або доказів отримання цього рішення, відповідні докази мають бути надані заявником до суду касаційної інстанції, зокрема у вигляді довідки суду першої або апеляційної інстанції про те, яким чином та коли заявнику направлена та вручена копія оскаржуваного судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зазначив (далі - ЄСПЛ), що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ

від 07 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85,

§ 35).

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка і Шереметьєв проти України,

№ 17160/06 та № 35548/06, § 34).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19 (провадження № 11-24апп21), який є обов`язковим для застосування судами, процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, апеляційної скарги. Як у випадку невиконання вимог статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо форми та змісту скарги, так і вимог щодо дотримання строку апеляційного оскарження, зокрема, відсутності відповідного клопотання чи визнання вказаних у ньому підстав неповажними, - апеляційна скарга залишається без руху.

Водночас неусунення певних недоліків скарги передбачають різні правові наслідки, а саме:

- повернення судом апеляційної інстанції скарги - у разі неусунення недоліків щодо її форми та змісту, визначених у статті 296 КАС України (пункт 1 частини четвертої статті 169 КАС України), при цьому скаржник не позбавлений права знову подати апеляційну скаргу з дотриманням встановлених до неї законом вимог;

- відмова судом апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження - у разі неусунення недоліків, пов`язаних із недотриманням вимог щодо дотримання строку та ініціюванням перед судом питання про його поновлення, що також є передумовою для відмови в подальшому у відкритті провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення (пункти 3, 4 частини першої статті 299 КАС України).

На переконання Великої Палати Верховного Суду, до поданої з пропуском строку скарги (без клопотання про його поновлення чи з визнанням судом вказаних у ньому підстав неповажними), яка, окрім цього, має інші недоліки і такі недоліки скарги після залишення її судом без руху не усунено, зокрема, не подано відповідного клопотання із зазначенням інших причин для поновлення строку, слід застосовувати наслідки, передбачені пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України.

Такий висновок застосовний і при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження.

15 грудня 2017 року набули чинності КАС України, ЦПК України та Господарський процесуальний кодекс України, які в основному є уніфікованими.

Так, підстави повернення апеляційної скарги в КАС Українита ЦПК України є аналогічними, а підстави повернення касаційної скарги такі ж, як підстави повернення апеляційної скарги.

Так само є уніфікованими і підстави відмови у відкритті апеляційного провадження у КАС України та ЦПК України.

Тому при вирішенні питання про долю касаційної скарги, яка подана з порушенням строку на касаційне оскарження, необхідно враховувати, що абзац 2 частини третьої статті 393 ЦПК України у контексті пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачає необхідність відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки виключає можливість відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для поновлення строку подання касаційної скарги.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

За таких обставин касаційний суд зобов`язаний відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Черненко Любові Володимирівни на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 січня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Шевченківська районна у м. Полтаві рада, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

Є. В. Петров

В. В. Пророк