З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"14" листопада 2024 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Заярного А.М.,
з участю секретаря судових засідань Мухи Р.П.,
представника позивача прокурора Лук`янчука Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОДІЛЛЯ АГРОПРОДУКТ`про припинення права власності на земельну ділянку шляхом конфіскації,
ВСТАНОВИВ:
28.06.2024 керівник Жмеринської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_1 , в якому просив припинити право власності громадянки російської федерації ОСОБА_1 на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 052184800:04:000:1950, площею 1,4318 га, що розташована на території Жмеринської міської територіальної громади (колишня територія Почапинецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області), шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Стягнути з відповідача суму судових витрат.
Стислий виклад позицій позивача.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідачу ОСОБА_1 , яка являється громадянкою російської федерації, на праві приватної власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 052184800:04:000:1950, площею 1,4318 га, що розташована на території Жмеринської міської територіальної громади (колишня територія Почапинецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області). Державну реєстрацію даної земельної ділянки проведено 17.03.2017 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку.
Підставою для видачі вказаного державного акту є свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1-2922 від 28.12.2007, виданого Жмеринською районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У подальшому ОСОБА_1 передала спірну земельну ділянку строком на 7 років в оренду ТОВ «Поділля Агропродукт» згідно додаткової угоди від 12.09.2017 до договору оренди землі від 01.07.2016. Право оренди зареєстроване у Державне реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, відповідач ОСОБА_1 успадкувавши спірну земельну ділянку, зареєструвала право власності та передала її в оренду, будучи громадянкою російської федерації, упродовж року після набуття права власності з 17.03.2017 по даний час, всупереч вимогам ст.81 Земельного кодексу України не відчужила її, а тому наявні підстави для її конфіскації у власність держави.
Стислий виклад позицій відповідача.
Відповідач відзиву на позов не подавала.
Процесуальні дії, заяви та клопотання.
01.07.2024 ухвалою судді від відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання у справі на 24.09.2024. Витребувано з Другої жмеринської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 . Відповідач викликалась в судове засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
24.09.2024 підготовче провадження закрито. Справа призначена до розгляду по суті на 14.11.2024.
14.11.2024 прокурор ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити.
Представник ТОВ «Поділля Агропродукт» належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутність його представника.
Відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи за погодженням з позивачем здійснено у відсутність представника третьої особи.
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 являється громадянкою російської федерації та її зареєстрованим місцем проживання є с. Горки Дмитрівського району Московської області, російської федерації, остання викликалась в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.48,95).
Відповідно до частини 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленою про час та місце слухання справи.
У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи за погодженням з позивачем здійснено у відсутність відповідача.
Відповідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, за умов існування усіх підставі, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Так, судом встановлено, що відповідно до інформації з міграційної служби у м. Києві та Київській області за даними ЄІАС УМП 22.01.1981 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ВВС Жмеринського РВК Вінницької області оформлено паспорт громадянина колишнього СРС зразка 1974 року серії НОМЕР_1 . Заява про видачу паспорта серії НОМЕР_1 не містить відміток «Україна», «громадянин України» (а.с.18-21).
Згідно листа Державної міграційної служби України, відомості щодо документування паспортом громадянки України для виїзду за кордон, оформлення паспорта громадянина України відносно ОСОБА_1 відсутні (а.с.24).
Відповідно до відповіді, наданої виконавчим комітетом Жмеринської міської ради Вінницької області від 29.11.2023 №01-2023/3521 ОСОБА_1 в 80-х роках ХХ століття виїхала на постійне місце проживання в рф. Іншою інформацією на ОСОБА_1 Почапинецький старостинський округ не володіє (а.с.28-29).
У подальшому ОСОБА_1 передала спірну земельну ділянку строком на 7 років в оренду ТОВ «Поділля Агропродукт» згідно додаткової угоди від 12.09.2017 до договору оренди землі від 01.07.2016 (а.с.34).
Як вбачається з відповіді, наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області від 03.06.2024 № 0-2-0.6-4938/2-24, головне управління не зможе забезпечити подання позовів про конфіскацію земельних ділянок, тобто не забезпечить належний захист державних інтересів враховуючи значну кількість земельних ділянок та положення ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.40).
Також в судовому засіданні було досліджено матеріали спадкової справи № 580/1-2922 до майна померлої ОСОБА_2 , з яких вбачається, що спадкоємцями майна померлої ОСОБА_2 являються ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , громадянка рф, яка проживає в с. Горки Дмитрівського району московської області. На підставі заяви ОСОБА_1 , яка звернулась до Жмеринської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 на ім`я відповідача було видано свідоцтво право на спадщину за заповітом на 1/2 частину спадкового майна після смерті ОСОБА_2 (а.с.53-90).
Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони містять інформацію про предмет доказування.
Отже відповідач, будучи іноземною громадянкою, 17.03.2017 набула право власності на вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж року добровільно її не відчужила.
Мотиви суду. Норми права, які застосував суд.
Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами у визначених законом випадках.
Представництво прокурором інтересів держави в суді відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Обґрунтування, наведені прокурором в позові щодо представництва в суд,і суд вважає достатніми для його звернення у суд, оскільки порушуються питання захисту інтересів держави, і інші державні органи не здійснили ефективний захист інтересів держави щодо захисту її майнових прав.
Так, статтями 13, 14 Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовий режим земельних відносин, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування земельними ділянками визначаються законами.
За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Частиною 5 ст. 41 Конституції України встановлено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.
Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
Відповідно до ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Згідно ч.1,2,4 ст. 374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом.
Згідно п. а) ч.1 ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Згідно ч. 3 ст. 81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини.
Згідно ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Відповідно до п. д ст.140 ЗК України, підставою припинення права власності на земельну ділянку є конфіскація за рішенням суду.
Відповідно до ч.1,2 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Разом з тим, відповідно до п. в) ч.1 ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.
Також п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі конфіскації.
Відповідно до ст.354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.
Згідно ч.4 ст.145 ЗК України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
При вирішенні спору суд враховує сталу практику ЄСПЛ щодо захисту права власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) і пропорційним визначеним цілям.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Як визначено вище, питання набуття у власність землі в Україні врегульоване нормами Земельного кодексу України; процедура набуття у власність землі іноземцями, а також обмеження, які з цим пов`язані, також чітко визначені даним законодавчим актом, тобто втручання є законним.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».
Суспільний інтерес в даному випадку проявляється в тому, що земля є власністю Українського народу, землі сільськогосподарського призначення не можуть бути у власності іноземців, що покликане інтересами національної безпеки.
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.
В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника земельної ділянки, оскільки останній мав достатньо часу для виконання свого обов`язку, однак дотепер земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства України та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом.
Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює земельні правовідносини та право власності на землю, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.
Розподіл судових витрат між сторонами.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивача слід стягнути суму судових витрат (а.с.13).
На підставі викладеного, керуючись статтями 3-13, 76-80, 82, 89, 206, 211, 223, 259, 263-265 ЦПК України, Суд
ВИРІШИВ:
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники: Керівник Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області (місцезнаходження: 23100, Вінницька область, м. Жмеринка, вул. Національна, буд. 6-а,);

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (місцезнаходження: 21000, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 63, );

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_3 виданий тп в п/о Горки-25 Дмитровського району УФМС Росії по Московській області 27.09.2007);

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОДІЛЛЯ АГРОПРОДУКТ» (місцезнаходження: 23130, Вінницька область, Жмеринський район, селище Браїлів, вул. Заводська, буд. 7, ).

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ

Дата складання повного судового рішення 19.11.2024