КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3582/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепа О.В., Шкоріна О.І.

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним підвищення відсоткової ставки за користування кредитом

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року,

встановив:

у серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором №004-2902/756-0204 від 28.09.2007 в розмірі 118 955,04 швейцарських франків, яка складається із заборгованості по кредиту - 110 967, 23 швейцарських франків, заборгованості по відсоткам - 7 833,07 швейцарських франки, заборгованості по підвищеним відсоткам - 154,74 швейцарських франки.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк» про визнання недійсним підвищення відсоткової ставки за користування кредитом було залишено без розгляду.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року позов було задоволено - стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість в розмірі 118 955,04 швейцарських франків та судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідача - ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представників позивача - ОСОБА_3 та відповідача -

ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Універсальний», правонаступником якого він є, та ОСОБА_1 28.09.2007 був укладений Кредитний договір № 004-2902/756-0204, за умовами якого позичальник отримала кредит в сумі 127 045, 40 швейцарських франків, зі сплатою відсотків у розмірі 11, 45 річних. За користування кредитом понад встановлений Кредитним договором строк встановлена підвищена процентна ставка - 34, 35% річних, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 10.09.2027, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів.

Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не виконувала належним чином умови договору, і станом на 03.06.2015 загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 118 955, 04 швейцарських франків, яка складається з наступних складових: 110 967, 23 швейцарських франків - заборгованість по кредиту, 7 833, 07 швейцарських франків - відсотки, 154, 74 швейцарських франків - підвищені відсотки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року позов було задоволено - стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість в розмірі 118 955 швейцарських франків та судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 118 955,04 швейцарських франків.

З вказаним висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитись неможливо, оскільки судом не було повно та всебічно встановлено обставини справи.

Відповідно до чч. 1- 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В пп.1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В пунктах 1 та 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позичку частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як видно з матеріалів справи, між ВАТ «Банк «Універсальний» та ОСОБА_1 28.09.2007 був укладений Кредитний договір № 004-2902/756-0204, за умовами якого отримала кредит в сумі 127 045, 40 швейцарських франків, зі сплатою відсотків у розмірі 11, 45 річних, а за користування кредитом понад встановлений Кредитним договором строк встановлена підвищена процентна ставка - 34, 35% річних, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 10.09.2027, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. Видача коштів за цим договором проводиться на поточний рахунок позичальника, відкритий згідно умов п. 2.1.3 цього Договору.

В Додатку №1 до Кредитного договору від 28.09.2007 було зазначено Перелік та вартість супутніх послуг, що надаються Кредитором та третім особам і пов`язані з отриманням та обслуговуванням кредиту. В Додатку №2 до Кредитного договору від 28.09.2007 було визначено Графік платежів, розрахованих щомісячно на строк до 10.09.2027. В цьому Графіку також вказано комісію, витрати на страхування, на послуги нотаріуса, реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту.

Відповідач згідно умов Кредитного договору засвідчив, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати. Згідно до п. 2.4 умов кредитного договору відповідач зобов`язана була погашати основну суму кредиту та процентів шляхом сплати позичальником щомісячних платежів.

В п. 5.2.5. Кредитного договору сторони погодили, що відповідно до стст. 525 та 611 ЦК України у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати такий термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. Перелік обставин для зміни терміну погашення кредиту, які сторони домовились вважати істотним порушенням умов договору, зокрема, прострочення сплати чергового платежу за Кредитом та/або процентів за користування кредитом понад 2 місяці.

До позовної заяви позивачем було додано Розрахунок заборгованості за Кредитним договором №004-2902/756-0204, за підписом начальника управління адміністрування кредитів Малиновської О.Ю., який містить відбиток печатки ПАТ «Універсал Банк».

27.08.2007 Відкрите акціонерне товариство «Банк «Універсальний» було перейменовано у ВАТ «Універсал Банк», 22.06.2009 ВАТ «Універсал Банк» було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», 31.10.2018 Публічне акціонерне товариство було перейменовано в Акціонерне товариство «Універсал Банк».

ОСОБА_1 не виконувала належним чином умови договору щодо своєчасного та в повному розмірі погашення кредиту з і станом на 03.06.2015 позивач визначив загальну заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 118 955, 04 швейцарських франків, яка складається з наступних складових: заборгованість по кредиту - 110 967, 23 швейцарських франків, 7 відсотки - 833, 07 швейцарських франків , підвищені відсотки - 154,74 швейцарських франків.

Доводи апелянта про те, що є недоведеним факт видачі ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 127 045,40 швейцарських франків, є необґрунтованими.

В постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа №372/223/17) міститься правовий висновок, згідно якого факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупність інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.

Згідно чч. 1-3 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (в редакції станом на день звернення позивача до суду) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним

рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Позивачем було додано до позовної заяви Виписку з особового рахунку за 28.09.2007, відповідно до якої ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 127 045,40 швейцарських франків, що становило еквівалент в гривні - 548 808, 18.

Вказані норми є підставою для висновку про те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Отже є встановленим, що отримавши кредит в обумовленому кредитним договором та додатковими угодами до нього розмірі,

ОСОБА_1 допустила неналежне виконання його умов в частині своєчасної сплати тіла кредиту та процентів за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення боргу.

Посилання апелянта на те, що позивач в позовній заяві вказав збільшений розмір заборгованості - 118 955,04 швейцарських франків, тоді як в досудовій вимозі було вказано іншу суму - 116 643,86 швейцарських франки, в зв`язку з чим нарахування відсотків за користування кредитом мало бути зупинено, також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Дострокова вимога була направлена позивачем на адресу позичальника 28.04.2015 та отримана нею 05.05.2015. У вимозі була вказана сума заборгованості станом на вказану дату. Однак в тексті вимоги було зазначено, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення у кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги та банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку з покладенням на позичальника витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та витратами виконавчого провадження. При зверненні до суду позивач обчислив заборгованість станом на 03.06.2015, отже нарахування відсотків було проведено правомірно до вказаної дати.

Тому посилання апелянта на те, що з дати направлення вимоги кредитний договір є припиненим і відсутні підстави для нарахування відсотків, є необґрунтованим.

Також не можна погодитись з доводами апелянта про нарахування заборгованості по відсоткам за ставкою, яка перевищує зазначену в умовах Кредитного договору. З наданого позивачем Розрахунку заборгованості видно, що вперше прострочення сплати кредиту було допущено позичальником в березні 2008 року, в зв`язку з чим розрахунок відсотків було проведено за підвищеною ставкою - 34,35%. В подальшому через несвоєчасне поповнення рахунку, з якого відбувалось погашення тіла кредиту, відсотки нараховувались за підвищеною ставкою - 40,35%, про що детально зазначено в Розрахунку.

01.07.202008 ОСОБА_1 банком було направлено повідомлення про підвищення процентної ставки з 15.07.2008, яке було нею отримано 15.07.2008. У повідомленні було зазначено, що базова процентна ставка становить 13,45% а підвищена процентна ставка у разі прострочення платежу буде становити 40,35%.

Перевіряючи доводи апелянта щодо порушення позивачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів звертає увагу, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 вересня 2016 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року. Підставами позову ОСОБА_1 зазначала, що перед укладенням 28.09.2007 Кредитного договору № 004-2902/756-0204, їй не було надано повної та достовірної інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту в письмовій формі, банком не отримано письмового підтвердження про ознайомлення з умовами кредитування та розуміння відмінностей форми кредитування, надання неповної, двозначної та недостовірної інформації про послуги, які запропоновані до обрання споживачу, кредитний договір містить додаткові платежі на користь кредитодавця, що суперечить вимогам закону, а також укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, містить дискримінаційні відносно позичальника положення про зміну процентної ставки. При розгляді зазначеної справи судами було перевірено доводи позивача щодо відповідності укладеного Кредитного договору вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з урахуванням офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), викладеного в рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі №1-26/2011. Також було надано оцінку укладеному Кредитному договору щодо відповідності вимогам п. 3.2. постанови Національного банку України від 10.05.2007 №168.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на правовий висновок, який викладено в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2018 року (справа №695/3474/17). Однак у вказаній справі предметом спору було визнання недійсним включення до умов кредитного договору щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, що не є релевантним до обставин даної справи.

Доводи апелянта про допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, яке полягає в тому, що справу розглянуто за її відсутності, також не є підставою для скасування рішення суду.

Зазначена справа перебувала у провадженні Дарницького районного суду міста Києва з серпня 2015 року. Провадження по справі було відкрито ухвалою судді Дарницького районного суду 24 вересня 2015 року.

20.09.2016 ОСОБА_1 було видано нотаріально посвідчену довіреність, якою вона уповноважила здійснювати представництво її інтересів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

06.06.2019 ОСОБА_1 було видано нотаріально посвідчену довіреність, якою вона уповноважила здійснювати представництво її інтересів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

У розгляді справи брали участь представники відповідача, які подавали заперечення на позов, письмові докази, які були долучені судом до матеріалів справи, Висновок за результатами проведення експертно-економічного дослідження, клопотання про витребування доказів. 03.04.2017 представником ОСОБА_1 - ОСОБА_5 було подано зустрічну позовну заяву.

За клопотанням представника позивача ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02 жовтня 2017 року було призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання щодо документального підтвердження операцій банком з надання кредиту, повноти та нарахування і сплати відсотків, процентної ставки, абсолютного подорожчання кредиту, сукупної орієнтовної вартості кредиту, розміру щомісячного платежу, відповідності розрахунку заборгованості умова Кредитного договору, загальної суми коштів, сплачених позичальником, порядку зарахування сплачених позичальником коштів.

Згідно Висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №20696/17-45 від 23.01.2019 було встановлено: оформлення операцій ВАТ «Банк «Універсальний» з надання кредиту, повноти та нарахування сплати відсотків та винагород за користування кредитом за Кредитним договором № 004-2902/756-0204 від 28.09.2007 документально підтверджується, реальна процентна ставка становить 13,08%, абсолютне значення подорожчання кредиту становить 208 926,44 швейцарських франків, скласти обґрунтований розмір заборгованості не видається за можливе, оскільки нарахування процентів за користування кредитними коштами банком було проведено за підвищеною ставкою у розмірі 13,45% річних, що не відповідало умовам кредитного договору, черговість зараховування коштів, сплачених позичальником здійснено за період з 10.07.2008 по 03.06.2015 у відповідності до умов договору. Разом з тим, експертом було зазначено, що ОСОБА_1 було здійснено наступні платежі в сумі 14 737,71 грн., 1 487 швейцарських франків, 860 грн., 3 670 грн., при цьому встановити взаємозв`язок цих платежів із поверненням кредиту не видається за можливе.

11.11.2019 ОСОБА_1 подала клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 12.11.2019, оскільки її представник ОСОБА_4 бере участь іншому судовому засіданні.

В наступне судове засідання, призначене на 12.02.2020, ОСОБА_1 не з`явилась, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_10 подала клопотання про відкладення розгляду, оскільки вона буде перебувати за кордоном. В наступне судове засідання, призначене на 25.03.2020 ОСОБА_1 також не з`явилась, представники ОСОБА_5 , ОСОБА_13 подали клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 16 грудня 2020 за клопотанням представника ОСОБА_1 - ОСОБА_10 було призначено почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання чи належить підпис та рукописний запис в графі «особисто» на звороті рекомендованого повідомлення про вручення листа за №320, відправленого 01.07.2008 ОСОБА_1 .

Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 28.07.2022 №28139/28146/21-32 рукописний запис «5 июля 2008» в графі «Вручено» на зворотній стороні рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за №320, врученого 05.07.2008 належить ОСОБА_1 . Також їй належить підпис, що міститься в графі «особисто, за довіреністю» на зворотній стороні рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Після відновлення провадження по справі ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 серпня 2022 року підготовче судове засідання було призначено на 29.11.2022.

14.11.2022 ОСОБА_1 направила до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вона змушена виїхати за межі України. В наступне судове засідання, призначене на 14.02.2023 ОСОБА_1 також не з`явилась, направила клопотання про відкладення розгляду справи. В цей день справу було призначено до розгляду по суті на 05 квітня 2023 року.

В судове засідання, призначене на 05.04.2023 ОСОБА_1 не з`явилась, направила до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки перебуває за кордоном.

В судове засідання, призначене на 20.07.2023 ОСОБА_1 також не з`явилась, направила до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки перебуває за кордоном.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною 2 ст. 223 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній у ній даних доказів.

Оскільки судом першої інстанції не було взято до уваги Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №20696/17-45 від 23.01.2019, згідно якого ОСОБА_1 було здійснено наступні платежі в сумі 14 737,71 грн., 1 487 швейцарських франків, 860 грн., 3 670 грн., при цьому встановити взаємозв`язок цих платежів із поверненням кредиту не видається за можливе, слід зарахувати сплачені кошти у валюті кредитування та зменшити розмір заборгованості до 117 032, 62 швейцарських франків

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення суду першої інстанції слід змінити.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року змінити та визначити розмір заборгованості в сумі 117 032,62 швейцарських франки.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 26 квітня 2024 року.

Головуючий

Судді