Провадження № 2/537/1048/2024
Справа № 537/2683/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.11.2024 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Маханькова О.В., за участю секретаря судового засідання Поколоти О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременчука в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача - адвоката Гулого Андрія Васильовича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до відповідачів: товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРІНГС», ОСОБА_2 , треті особи: Територіальнии? сервіснии? центр №5342 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавськіи? області (філія ГСЦ МВС), Головний сервісний центр МВС,
про скасування обтяжень з рухомого майна,
Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 13.06.2023 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі та призначено судове засідання.
Представником третьої особи ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (Філія ГСЦ МВС) до суду 10.07.2024 надіслані поясненні, в яких вказує, що у разі наявності будь яких відомостеи? в реєстрах про арешт, розшук, обтяження транспортного засобу, тощо, и?ого реєстрація не проводиться. Відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль MITSUBISHI LANCER, 2007 року випуску, колір сірии?, номер кузова НОМЕР_1 , був зареєстровании? за ОСОБА_1 20.12.2017 року. На момент реєстраціі? права власності, на автомобіль MITSUBISHI LANCER, 2007 року випуску, колір сірии?, номер кузова НОМЕР_1 , за ОСОБА_1 записи в Державному реєстрі обтяжень рухомого маи?на відносно автомобіля були відсутні. Відповідно до інформаціі? з ДРОРМ запис про приватне обтяження рухомого маи?на був внесении? 13 травня 2020 року, тобто після реєстраціі? права власності за Позивачем. Отже, перереєстрація транспортного засобу 20.12.2017 року на нового власника здіи?снена за умов дотримання Порядку. РСЦ ГСЦ МВС є лише користувачем інформаціі?, внесеноі? до Державного реєстру обтяжень рухомого маи?на, та використовує і?і? під час надання послуг, а отже будь яка функція щодо накладення або припинення обтяження рухомого маи?на для сервісних центрів МВС недоступна.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Представник позивача адвокат Гулий А.В. в судове засідання не з`явився, ро дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, неоднорозово направляв клопотання про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги, прохав суд задовольнити позов, проти прийняття заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином про причини неявки суду не повідомив.
Представник відповідача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРІНГС» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи Територіальниого сервісниого центру №5342 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавськіи? області (філія ГСЦ МВС) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, просить суд провести судове засідання за відсутності їх представника.
В судове засідання представник третьої особи Головного сервісного центру МВС не з`явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, в наданих до суду поясненнях просить розгляд справи проводити без його участі.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відзиву на позов, заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідачі були повідомлені належним чином про дату, час та місце слухання справи, вони не повідомляли суд про причини неявки, ними не подано відзив, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами по справі, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.
В судовому засіданні досліджено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого сервісним центром 5342, з якого вбачається, що ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля Mitsubisi Lancer, номер об`єкта: НОМЕР_1 , номер державноі? реєстраціі?: НОМЕР_3 , 2007 року випуску, колір срібна перлина.
На виконання ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.08.2024 приватним нотаріусом ДМНО Огородник Л.В. до Крюківського районного суду м. Кременчука надіслала належним чином завірену копію заяви ТОВ ФК ФАКТОРІНГС про реєстрацію обтяження рухомого майна від 13.05.2020 та копію довіреності представника ТОВ ФК ФАКТОРІНГС, згідно якої вбачається, що обтяження, яке було накладено стосується попереднього власника авто, а саме на боржника: ОСОБА_2 .
У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).
Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав.
Правовідносини щодо обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна регулюються Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.
Згідно ч.1 ст.43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються: відомості про обтяжувача, відомості про боржника, посилання на підставу виникнення обтяження та його зміст, опис рухомого майна, що є предметом обтяження, достатній для його ідентифікації, відомості про заборону чи обмеження права боржника відчужувати предмет обтяження.
Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень`якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
Частинами 1,3 ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень`визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст.388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.
Згідно зі ст.12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.
Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.
На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.
Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави.
У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
З урахуванням вказаного, встановивши, що будь яких обтяжень відносно рухомого майна у позивача немає, станом на час придбання позивачем автомобіля 26.07.2016 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про його обтяження, позивач в силу приписів ч.1, 3 ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» вважається добросовісним набувачем, що набув право власності на таке рухоме майно без обтяжень та в силу ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), проте жодних належних доказів на спростування доводів позову стороною відповідача до суду не надано.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: "На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат".
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст.141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям, суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.2 ст.141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст.141 ЦПК України.
При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 постанови).
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у cправі №910/2158/23.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи особливості предмета спору, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, складність справи, яка є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, враховуючи, що під час перебування цивільного провадження у суді від представника позивача - адвоката Гулого А.В. неодноразово надходили клопотання про розгляд справи без його участі, ним не були заявлені будь-які клопотання, заяви щодо проведення додаткових процесуальних дій, враховуючи зазначені послуги в орієнтованому розрахунку судових витрат та витрачений час адвоката для надання правової допомоги, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, суд приходить до висновку про те, що з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам, що відповідатиме критеріям виправданості, розумності, справедливості та оплати фактично витраченого часу представником позивача, адже суд вважає цей розмір витрат доведений, документально обґрунтований та такий, що відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 317, 319, 388, 391, 572, 577, 589 ЦК України, ст. 1, 15, 20, 27 Закону України «Про заставу», ст. 9, 10, 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 2, 4, 5, 10-13, 76-81, 141, 223, 258, 259, 263-268, 280, 281 ЦПК України, суд
Позов представника позивача - адвоката Гулого Андрія Васильовича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до відповідачів: товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРІНГС», ОСОБА_2 , треті особи: Територіальнии? сервіснии? центр №5342 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавськіи? області (філія ГСЦ МВС), Головний сервісний центр МВС про скасування обтяжень з рухомого майна - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , сплачений судовий збір у розмірі 605 грн. 60 грп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення складено та проголошено 18.11.2024.
Суддя Маханьков О.В.