Справа № 686/657/24
Провадження № 2/686/2040/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі : головуючого судді Заворотної О.Л.,

секретаря судового засідання - Сікори Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

В січні 2024 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТзОВ «ФК«ЄАПБ») звернулось до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказало, що 05.02.2019 АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № R01.00212.004885272.

07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ «ФК«ЄАПБ» укладено Договір факторингу №07072023, у відповідності до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № R01.00212.004885272 від 05.02.2019 перейшло до ТзОВ «ФК«ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників № 4 до договору факторингу ТзОВ «ФК«ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.00212.004885272 від 05.02.2019 в сумі 39417,37 грн., з яких 20846,72 грн. заборгованість за основним боргом, 18570,65 грн. заборгованість за відсотками, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати.

12.03.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач ОСОБА_1 вказав, що кредитним договором, який позивач долучив до матеріалів справи, не передбачено право кредитодавця на залучення колекторської компанії. Таким чином, позивач, який є колекторською компанією, не є суб`єктом, який має право вимоги погашення перед ним вказаної заборгованості. Оскільки договір факторингу від 07.07.2023 року, долучений до матеріалів справи, підписано в порушення вимог діючого законодавства, зокрема, ч.2 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» відповідно, він є нікчемним. Кредитодавець. який відступив право вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучив колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості повідомити споживача у спосіб, визначений частиною першою статті 25 цього Закону та передбачений договором про споживчий кредит, про такий факт та про передачу персональних даних споживача, а також надати інформацію про нового кредитора або колекторську компанію відповідно (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження, інформацію для здійснення зв`язку - номер телефону, адресу, адресу електронної пошти). Зазначений обов`язок зберігається за новим кредитором у разі подальшого відступлення права вимоги за відповідним договором. Проте у матеріалах справи відсутні докази того, що кредитодавець виконав вище вказану вимогу закону, а дійсним відповідач вказує на те. що такого повідомлення від кредитодавця він не отримав. Як вбачається із Витягу з реєстру боржників№4 до Договору Факторингу №07072023 від 07.07.2023 року він залишився не підписаним сторона (підписи та печатки сторін відсутні), а тому права вимоги до позивача не перейшли. У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що права вимоги по кредити договору були передані кредитодавцем позивачеві, зокрема, в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі реєстрів боржників. Строк дії кредитного договору на час подання позовної заяви не сплинув, а жодних претензій відповідачеві не направлялося, відповідно, саме банк та позивач є недобросовісною стороною та порушує умови договору, а відповідно, позов не підлягає задоволенню. Дійсним відповідач заявляє, що не отримував від кредитодавця жодних вимог та претензій щодо дострокового погашення вищевказаного кредиту, а також несвоєчасного здійснення якихось оплат. Матеріали справи також не містять ніяких письмових вимог, претензій по оплаті даного кредиту, як від кредитодавця, так і позивача протягом останніх п`яти років. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності, а тому просить відмовити в задоволенні позову по даній справі, застосувавши строк позовної давності.

25.03.2024 на адресу суду надійшло додаткове пояснення ТзОВ «ФК«ЄАПБ», де зазначено, що позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відносно ОСОБА_1 , а твердження відповідача щодо не доведення позивачем факту переходу права грошової вимоги є необгрунтованими та безпідставними. На момент подачі позовної заяви ТОВ «ФК «ЄАПБ» було надано до суду всі наявні документи по кредитним справам, які були передані первинними кредиторами в рамках укладених договорів факторингу. Загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором № R01.00212.004885272 від 05.02.2019 року має часові рамки з 07.07.2023 по 07.07.2026. ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовною заявою у грудні 2023 року, відповідно строк позовної давності ще не сплинув. Строк позовної давності щодо звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за Кредитним договором R01.00212.004885272 від 05.02.2019 року було продовжено на строк дії карантину. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

10 квітня 2024 року на адресу суду надійшло заперечення відповідача ОСОБА_1 на додаткові пояснення, де зазначено, що доводи, викладені у додаткових поясненнях, не відповідають приписам ЦПК України, а відтак прийматися судом до уваги не повинні, оскільки дані додаткові пояснення не містять жодних обгрунтувань, чому заперечення позивача викладені у формі, що не передбачена діючим ЦПК України.

Відповідач категорично заперечує проти узяття цих документів до уваги судом, оскільки дані документи подані із процесуальними порушеннями, допущеними позивачем, зокрема,

Згідно ч. 2. ст. 83 ЦПК України Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно ч. 8. ст. 83 ЦПК України Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч. 10. ст. 83 ЦПК України Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

При цьому жодних клопотань від позивача про долучення вказаних документів, доданих до додаткових пояснень, не надано.

Закон України «Про споживче кредитування» містить спеціальні норми, які регулюють саме відносини у сфері споживчого кредитування, а тому саме цими нормами слід керуватися у даному випадку.

У своїх додаткових поясненнях позивачем ніяким чином дане заперечення не спростовано, а факт укладання договору факторингу сам по собі не є достатньою, належною та законною підставою для обгрунтування законності передачі права вимоги.

Позивач ніяким чином не спростував доводи про те, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Твердження позивача про протилежне зводяться лише до незгоди із доводами відповідача, які грунтуються на вимогах діючого законодавства.

Позивач ніяким чином не обгрунтував суму нарахованих до стягнення відсотків надання простої довідки, в якій зазначена сума відсотків, яку позивач бажає стягнути з відповідача без надання належного їх обгрунтування та розрахунків є абсолютно безпідставним та необгрунтованим, що зазначалося у відзиві на позовну заяву. А відтак, доводи позивача у цій частині є необгрунтованими та безпідставними, просить в позові відмовити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в позові просить відмовити.

Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

05.02.2019 АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № R01.00212.004885272, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 20846,72 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентами (процентами та платою за обслуговування кредитної лінії) згідно з умовами договору.

Згідно п. 1.2 кредитного договору банк надає кредит строком на 90 місяців.

Згідно п. 1.3. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 26,4% річних від залишкової суми кредиту.

Станом на 30.11.2023 заборгованість за кредитним договором становить 39417,37 грн., з яких 20846,72 грн. заборгованість за основним боргом, 18570,65 грн. заборгованість за відсотками.

07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ «ФК«ЄАПБ» укладено Договір факторингу №07072023, у відповідності до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № R01.00212.004885272 від 05.02.2019 перейшло до ТзОВ «ФК«ЄАПБ».

Відповідно до реєстру боржників № 4 до договору факторингу ТзОВ «ФК«ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.00212.004885272 від 05.02.2019 в сумі 39417,37 грн., з яких 20846,72 грн. заборгованість за основним боргом, 18570,65 грн. заборгованість за відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ст. 1048 ЦК України, яка на підставі ч. 2 ст. 1054 цього Кодексу застосовується до відносин за кредитним договором, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

За правилами, встановленими ст.ст. 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 514 ЦК України визначає, щодо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо строку позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до умов кредитного договору від 05.02.2019 № R01.00212.004885272 строк позовної давності за цим договором, в т.ч. для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюються сторонами тривалістю 5(п`ять) років (п. 5.5 кредитного договору), а тому позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові від 26 травня 2020 року справа № 683/13683/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що 10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Кредитні правовідносини, які виникли між сторонами на підставі кредитного договору від 05.02.2019 № R01.00212.004885272, мають споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Згідно наданого розрахунку позивач просить стягнути заборгованість за основним боргом в розмірі 20846,72 грн., тобто достроково всю суму кредиту, щодо стягнення заборгованості за відсотками в сумі 18570,65 грн. позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості в цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження направлення вимог про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, з огляду на те що строк виконання зобов`язання спливає 05.08.2026.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають, за недоведеністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача у зв`язку із відмовою у позові.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 3, 207, 509, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1046, 1049, 1054 ЦК України, суд -

ухвалив:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», IBAN НОМЕР_1 в АТ «ТАСкомбанк», , вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_1 .

Дата складення повного тексту рішення 19.04.2024.

Суддя: