УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

21.11.2024 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Перекупка І.Г., вирішуючи питання про відкриття провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

19.11.2024 позивачка звернулася до суду з позовом в порядку цивільного судочинства, в якому просить стягнути з Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області матеріальну шкоду у виді збитків, завданих недоотриманням як непрацюючим та проживаючим на радіоактивно забрудненій території пенсіонером підвищення до пенсії, передбаченого ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, як величини оплати праці за період з 01.04.2024 по 30.09.2024 у сумі 76800 грн, посилаючись на те, що застосування відповідачем у правовідносинах з визначення додаткової пенсії, як непрацюючому пенсіонеру проживаючому на території радіоактивного забруднення, передбачену вищезазначеною нормою закону нового виду мінімальної заробітної плати, як величини для обчислення виплат за рішеннями суду, передбаченої ч. 2 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік», погіршило її становище, в порівнянні з тим, що було до застосування вказаних положень та завдало майнової шкоди.

Дослідивши матеріали позовної заяви з додатками, суддею встановлено, що підстави для її розгляду в порядку цивільного судочинства відсутні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, те, що за своєю правовою природою вони стосуються приватноправових відносин і містять наявність спору щодо порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є фізична особа.

У пункті 1 частини 1 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є стягнення з Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь позивача матеріальної шкоди у виді збитків в розмірі нарахованого на підставі рішення Житомирського окружного адміністративного суду підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, передбачене ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яке не виплачено.

Вирішення цього спору по суті буде залежати від правомірності нарахування та виплати позивачу недоотриманої пенсії, а такі правовідносини за своїм змістом є публічно-правовими та ґрунтуються на нормах публічного права, а тому мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Спори щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсій та інших соціальних виплат, є публічно-правовими, виникли з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинні розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Відповідачем за такими вимогами є Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії позивачу.

Тобто за вказаною позовною вимогою між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу виплати пенсії позивачу, а отже, такий спір повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Подібна за змістом правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 28.06.2023 р. у справі № 295/16527/21, від 12.04.2023 року у справі №757/60260/19, від 07.06.2023 року у справі №295/2356/22, яка є послідовною і незмінною.

Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень, не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема, щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

Крім цього, у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16 (провадження № 14-556цс19) Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок, що суди помилково визначили предметну юрисдикцію спору, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, оскільки не врахували, що спір щодо недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

За правилами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи позивача, наведені ним в позовній заяві, що даний спір є приватно-правовим, оскільки правовідносини виникли з приводу порушення приватного права на вільне володіння належними йому коштами у вигляді підвищення до пенсії, є помилковими і не ґрунтуються на нормах матеріального і процесуального законодавства.

Намагання позивача перевести цей спір в площину зобов`язальних правовідносин та обраний спосіб захисту порушеного права шляхом стягнення коштів й обґрунтовування позовних вимог у спосіб, притаманний спорам про виконання взятих на себе зобов`язань з наведенням відповідного нормативного регулювання, не змінює суті спірних правовідносин, що виникли між сторонами в цій справі, і підстави їх виникнення, які є публічно-правовими.

Європейський суд з прав людини вказав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі «Харвісаар проти Фінляндії).

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Крім цього, суд звертає увагу, що відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/31770/21 на яке посилається позивачка, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зобов`язано здійснити ОСОБА_1 не лише нарахування підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, передбачене ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, а й провести виплату недоплаченої пенсії. Зазначене рішення набрало законної сили, а відтак відповідно до ст. 14 КАС України є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами на всій території України та підлягає примусовому виконанню в порядку і спосіб, який передбачений нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень. Фактично позивач повторно ініціює провадження для вирішення питання, з приводу якого вже ухвалено судове рішення, що є неприпустимим і може призвести до подвійного стягнення одних і тих самих сум. Права позивача на отримання недоотриманої пенсії є відновленими на підставі судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 2, 5, 19 КАС України, ст.ст. 19, 186, 259-261 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення коштів.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вирішення даного спору відноситься до компетенції адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Г. Перекупка