Справа №: 343/608/24
Провадження №: 2/343/291/24
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд -

В С Т А Н О В И В:

Адвокатка Креховецька Н.М., що діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 , звернулася 13.03.2024 до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в якому просить ухвалити рішення, яким:

стягувати з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення цього позову й проводити до досягнення дитиною повноліття;

судові витрати (судовий збір та витрати на правову професійну допомогу) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що з 19 листопада 2005 року по сьогодні, ОСОБА_1 , перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було зареєстровано Солуківською сільською радою Долинського району, актовий запис №11.

За час шлюбу у них народилася дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина увесь час проживає з матір`ю - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Батько дитини, ОСОБА_2 , проживає окремо за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, відповідач на даний час проживає окремо та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 14.11.2022.

Зі слів позивачки, відповідач по сьогоднішній день перебуває на військовій службі у цій же ж військовій частині.

Від участі у вихованні дочки відповідач самоусунувся, зі слів позивачки, не піклується про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не надає на утримання дитини жодної матеріальної допомоги самостійно, а також ігнорує прохання позивачки щодо надання матеріальної допомоги на утримання дочки, а дитина потребує і їжі, і одягу, і ліків, і канцелярських товарів і т.д.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається у 1 класі Шевченківського ліцею Вигодської селищної ради Івано-Франківської області.

Самостійно, без допомоги відповідача, позивачка не в змозі забезпечити фізичний розвиток дитини, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини, розвиток її обдарувань. Адже дитина росте, а з нею й «ростуть» її потреби. Її матеріальне становище також погіршилося внаслідок зростання цін та витрат, які вона змушена нести на утримання дитини, а також у зв`язку з інфляційними процесами у державі, подорожчанням харчових продуктів та товарів загального вжитку, що є загальновідомим фактом.

Жодних аліментних зобов`язань відповідач не має.

Враховуючи те, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але добровільно належної матеріальної допомоги на її утримання не надає, вона змушена звернутися до суду з цим позовом (а.с.1-6).

Позивачка ОСОБА_1 в судові засідання не з`явилась, причини своєї неявки не повідомила, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена судом.

Представник позивачки адвокатка Креховецька Н.М. (копія ордеру серії АТ №1063366 а.с.18, договір про надання правової допомоги №49 від 06.03.2024 а.с.14) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному об`ємі зіславшись на викладені в позовній заяві обставини. Просила позов задоволити, ухваливши рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення цього позову й проводити до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 7000 грн витрат за надання юридичної допомоги адвокатом, оплачених нею згідно квитанцій, які вона долучає до матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_2 , в судові засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчить оголошення на офіційному сайті Долинського районного суду про виклик в судове засідання (а.с. 33) та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.27,52).

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Андрійович Я.Ф. (договір довіреність №19 про надання правничої допомоги та представлення інтересів (цивільно-правова угода) від 05.03.2024 а.с.34, копія ордеру серії АТ №1051551 а.с.35) в судовому засіданні позовні вимоги в частині позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі зазначеному позивачкою визнав в повному обсязі, однак заперечив щодо підстав пред`явлення позову, оскільки його довіритель, відповідач по справі ОСОБА_2 , який з листопада 2022 року проходить службу в лавах ЗСУ та на даний час приймає безпосередню участь в зоні ведення бойових дій у збройній відсічі нападу держави агресора - російської федерації, надавав, надає та буде надавити кошти на утримання своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать квитанції про переказ коштів позивачці по справі, які просить долучити до матеріалів справи .Позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат визнав частково, заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що розмір гонорару, визначений представником позивачки є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторін. В останнє судове засіданні представник відповідача не з`явився, хоч про час та місце його проведення був належним чином повідомлений судом, про що свідчить розписка-повідомлення (а.с.51). В Долинський районний суд поступило клопотання, згідно якого представник відповідача просить завершувати розгляд цивільної справи №343/608/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, без його присутності та без присутності його довірителя (а.с.55).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і

соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до вимог ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі.

Ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Ч.1 ст.79 СК України, передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Як встановлено в судовому засіданні сторони по справі з 19.11.2005 перебувають у зареєстрованому шлюбі і за час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 19 листопада 2005 року (а.с.12), копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_3 від 12 липня 2017 року (а.с.10).

Копії довідок про реєстрацію місця проживання №47/11-03 від 21.01.2022 та № 48/11-03 від 21.01.2022 свідчать про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.9,11).

Відповідь №515356 з Єдиного державного демографічного реєстру від 29.03.2024 (а.с.26) свідчить про те, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

З копії довідки № 618 виданої в/ч НОМЕР_4 від 19 грудня 2022 року, вбачається, що солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 14.11.2022 та на даний час перебуває в зоні ведення бойових дій (а.с.13).

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, сторони проживають окремо, їх дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Позивачкою ОСОБА_1 подано в Долинський районний суд Івано-Франківської області позовну заяву до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Долинським районним судом 09.04.2024 в справі №343/126/23 винесено рішення, яким зменшені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 19.11.2005 у виконавчому комітеті Солуківської сільської ради Долинського району, актовий запис № 11 - розірвано (а.с.53-54, рішення не набрало законної сили).

Дослідивши надані сторонами докази суд приходить до переконання, що оскільки утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є обов`язком обох батьків, враховуючи що представник відповідача ОСОБА_2 , визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі заявленому позивачкою, позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення.

Визначаючи розмір аліментів судом враховується матеріальне становище позивачки ОСОБА_1 , матеріальне становище відповідача ОСОБА_2 , а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору та приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», з врахуванням того, що на утриманні позивачки знаходиться одна дитина , з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому , суд також бере до уваги, що з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні).

Суд також враховує, що позивачка при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» , а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1211,20 грн.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного:

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 цього Кодексу).

Згідно з ч. 4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Водночас, за приписами ч. 6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.3 ст. 141 ЦПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, на яку ж і покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тобто, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім

(орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Позивачка та її представник просить стягнути з відповідача на користь позивачки 7 000 грн понесених нею витрат на правову допомогу.

В підтвердження понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано:

договір про надання правової допомоги №49 від 06.03.2024 укладеного між адвокаткою Креховецькою Н.М. та позивачкою ОСОБА_1 (а.с.14-16);

вартісні показники послуг адвокатки (а.с.17 );

копія ордеру серії АТ № 1063366 від 08.03.2024 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 , адвокаткою Креховецькою Н.М. (а.с.18);

платіжні інструкції про сплату за договором про надання правової допомоги №49 від 06.03.2024 на загальну суму 7000,00грн (а.с.36,37,38,39).

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Андрійович Я.Ф., як в судовому засіданні заявляв , так і в поданому клопотання про розгляд справи у їх відсутності, заявляє, що вони не згідні із заявленим розміром судових витрат на правову допомогу адвоката, вважають його завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторін, просить його значно зменшити.

Перевіривши надані позивачкою докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 7 000 грн є необгрунтованими, неспівмірними зі складністю справи, не відповідають критеріям розумності та справедливості, виходячи з такого.

Верховний Суд часто підкреслює на необхідності детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за дублюючі одна одну послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків (зокрема, постанова від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20).

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У пункті 269 Рішення цієї справи Європейський суд із прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Відповідно до пункту 4.2 Договору про надання правової допомоги №49 від 06.03.2024 укладеного між адвокаткою Креховецькою Н.М. та клієнткою ОСОБА_1 (а.с.14-16), клієнтка впродовж трьох днів з моменту підписання Договору, сплачує передплату за надані послуги в розмірі, що становить 800 гривень 00 копійок від загальної вартості послуг. Інша частина гонорару за реально надані послуги відповідно до зазначеної суми в акті приймання-передачі (робіт) послуг підлягає сплаті впродовж дії договору, але не пізніше ніж через 3 дні з моменту підписання акту приймання-передачі (робіт) послуг.

На підтвердження оплати наданих послуг представником позивачки надані платіжні доручення на загальну суму 7000 грн (а.с.36-39), однак, в матеріалах справи відсутні, тобто представником позивачки адвокаткою Креховецькою Н.М., не були надані докази, які б підтверджували склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги та відсутній акт приймання-передачі (робіт) послуг при наданні правової допомоги, який передбачено п.4.2 договору про надання правничої допомоги №49 від 06.03.2024.

Зокрема, суд встановив, що до матеріалів справи не додано детальний опис робіт (наданих послуг), який би містив інформацію із зазначенням часу витраченого адвокатом на виконання робіт (надання послуг) зазначених в описі робіт та наданих послуг а також погодинної вартості правової допомоги за надані послуги.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях, вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, ознайомлення з матеріалами справи в суді, тощо.

Водночас, за відсутності належних та допустимих доказів про обсяг фактично наданих певним адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару є неможливим надати належну оцінку, визначити співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

Сам факт відсутності розрахунку, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Крім того, суд зазначає, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням аліментів, матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокатка витратила значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Крім цього такий спір може бути вирішений навіть шляхом подачі заяви про видачу судового наказу.

З урахуванням обставин справи , виходячи з обсягу та характеру доказів у справі, ненаданням позивачкою та її представником детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, суд вважає, що розмір вішкодування витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн є завищеним з огляду на незначну складність справи та може бути зменшеним до 800 грн, відповідно до п.4.2) умов договору про надання правової допомоги №49 від 06.03.2024 .

Враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути на користь позивачки 800,00 гривень понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі ст. ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 141, 206,258, 259, 265, 268,430 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволити частково.

Проводити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів розпочати з 13 березня 2024 року і проводити до досягнення дочкою повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 800 (вісімсот) гривень 00 коп. витрат за надання правової допомоги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , жителька : АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , житель АДРЕСА_2 .

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш