Номер провадження: 22-ц/813/1293/24
Справа № 495/9157/22
Головуючий у першій інстанції Заверюха В.О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути на її користь матеріальну шкоду у розмірі 12 000 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу згідно договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2022 року належить квартира АДРЕСА_1 . До моменту придбання квартири позивачем, там постійно проживав протягом тривалого часу відповідач. Після придбання квартири, позивач повідомила відповідача про те, що квартира придбана та про необхідність звільнення квартири від особистих речей. Разом з тим, відповідачем 17 жовтня 2022 року було пошкоджено вхідні двері, що призвело до їх непридатності у подальшому використанні. На заміну пошкоджених вхідних дверей позивачем були придбані броньовані двері на суму 12 000 грн, що підтверджується копією накладної від 18 жовтня 2022 року. З приводу хуліганських дій відповідача, останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності протоколом про адміністративні правопорушення від 24 жовтня 2022 року серії ВАВ №5540916 та постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 листопада 2022 року по справі №495/8666/22. Тобто факт пошкодження вхідних дверей відповідачем підтверджений протоколом про адміністративне правопорушення та постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, на підставі яких відповідача визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Відповідач являється винним у протиправних діях, які допустили настання майнової шкоди позивачу, що підтверджується протоколом та постановою суду. Під час розмови позивача з відповідачем 24 жовтня 2022 року, останній обіцяв відшкодувати позивачу всю шкоду, однак станом до теперішнього часу цього не зробив. Приймаючи до уваги те, що своїми протиправними діями щодо пошкодження вхідних дверей, відповідач порушив приватну власність позивача, дав можливість на проникнення до приватної власності сторонніх осіб, зумовило позивача терміново купувати та встановлювати нові двері, що супроводжувалось моральними переживаннями та перенесеними психологічними стресами. Моральну шкоду позивач оцінив у 10 000 грн.

Короткий зміст відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався своїм правом відповідно до ст.178 ЦПК України та на адресу суду надав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що позовну заяву вважає необґрунтованою, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовної заяви. В позові зазначено, що відповідачем було пошкоджено вхідні двері, що призвело до їх непридатності у подальшому використанні. На заміну пошкоджених вхідних дверей були придбані броньовані двері за 12 000 грн. Водночас, позивач жодним чином не обґрунтовує факт заміни пошкодженої вхідної двері на броньовані двері (більш дорогі), а також не обґрунтовує, чому пошкодженні вхідні двері не можуть бути відремонтовані та придатними до подальшого використання. Позивач замінила пошкодженні вхідні двері на власний розсуд, разом з дверною рамою, оскільки в них різні петлі, розміри, структура. Проте, матеріальні затрати на ремонт пошкоджених дверей, шляхом заміни дверної рукоятки, зварюванням отвору та відновленням лакофарбового покриття становлять не більш однієї тисячі гривень. Таким чином, вираховуючи суму матеріальної шкоди позивач не ґрунтувалась на фактичних затратах на ремонтування пошкодженої двері. До позовної заяви позивач не надала акт виконаних робіт щодо установки броньованої двері замість пошкодженої. Відсутні будь-які посилання на знаходження пошкодженої двері, а також чи дійсно броньовані двері були придбані замість пошкодженої. Також, позивачем не було проведено експертизу пошкодженого майна. Таким чином, матеріальна шкода позивачу у зв`язку з купівлею броньованої двері не може бути нанесена, оскільки позивач на власний розсуд придбала більш дорогі двері. В позовній заяві позивач наголошує, що у зв`язку з пошкодженням відповідачем вхідних дверей, вона перенесла моральні переживання та психологічний стре. Проте, позивач жодним чином не обґрунтовує перенесення нею душевних страждань та психологічного стресу, що призвело до порушення нормального способу життя. До позовної заяви доданий протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №540916 від 24 жовтня 2022 року та постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 листопада 2022 року по справі №495/8666/22. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №540916 від 24 жовтня 2022 року ОСОБА_1 17 жовтня 2022 року близько 20 год. 00 хв. знаходився в під`їзді будинку АДРЕСА_2 та з хуліганських спонукань пошкодив вхідні двері в квартирі АДРЕСА_3 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян. Відповідно до постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 листопада 2022 року по справі №495/8666/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у сумі 51 грн. на користь держави. Водночас, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство, а не за пошкодження чужого майна. Також, в доданому протоколі та постанові суду не зазначено степінь пошкодженої вхідної двері які завдав відповідач, у зв`язку з чим, відповідач міг лише вдарити по вхідним дверям (нанести вм`ятину), а інша невідома особа могла зробити отвір та обламати вхідну рукоятку дверей.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області від 21 лютого 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 12 000 грн. В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 10 000 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції передчасно задоволено позовні вимоги позивача, оскільки судом першої інстанції розглянуто справу без врахування відзиву відповідача та без надання належної оцінки в частині стягнення матеріальної шкоди та без наявних доказів. Скаржник вважає, що обставини у цій справі, є іншими ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішувати відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Крім того, скаржник зазначає, що в протоколі та постанові суду не зазначено ступінь пошкодженої вхідної двері які завдав відповідача, у зв`язку з чим відповідач міг лише вдарити по вхідним дверям (нанести вм`ятину), а інша невідома особа могла зробити отвір та обламати вхідну рукоятку дверей. Суд першої інстанції ухвалив рішення без акту виконаних робіт щодо установки броньованої двері замість пошкодженої. Відсутні будь-які докази фактичної заміни пошкодженої двері на нові броньовані, таким чином, скаржник вважає, що матеріальна шкода позивачу у зв`язку з купівлею броньованої двері не можу бути нанесена, оскільки позивач на власний розсуд придбав більш дорогі двері. Більше того, позивач не надав висновок судово будівельно-технічної експертизи на підтвердження розміру матеріальної шкоди, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про шкоду у розмірі 12 000,00 грн є хибним.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 29 квітня 2024 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 03 жовтня 2022 року посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Іваницьким О.Ю., зареєстрований в реєстрі за №655.

Позивач зазначав, що до моменту придбання нею квартири, там протягом тривалого часу проживав відповідач ОСОБА_1 .. Після придбання квартири, позивач повідомила відповідача про те, що квартира придбана та про необхідність звільнити квартиру від його особистих речей.

17 жовтня 2022 року приблизно о 20:00 год. ОСОБА_1 знаходячись в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , з хуліганських спонукань пошкодив вхідні двері в квартирі АДРЕСА_3 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

17 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_1 за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення був складений адміністративний протокол серії ВАВ №540916.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 листопада 2022 року, справа №495/8666/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 51 грн. Постанова набрала законної сили 14 листопада 2022 року.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу було завдано матеріальну шкоду у вигляді пошкодження дверей, що призвело до їх непридатності в подальшому використанні, в зв`язку з чим на заміну пошкоджених дверей позивач придбала нові броньовані на суму 12 000 грн, що підтверджується накладною від 18 жовтня 2022 року, яка підлягає відшкодуванню в судовому порядку, оскільки в добровільному порядку зазначена шкода відповідачем відшкодованою не була. Крім того, позивач зазначала, що вона зазнала моральних страждань розмір яких оцінює в сумі 10 000 грн, оскільки протиправними діями відповідача було порушено її приватну власність, давши можливість на проникнення до приватної власності позивача сторонніх осіб, позивач була змушена купувати та встановлювати нові двері, що супроводжувалось моральними переживаннями та перенесеними психолочнічними стресами.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, позивач просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 12 000 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз норм права дає підстави для висновку, що юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

У справі про відшкодування шкоди на потерпілого покладається обов`язок доведення факту заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. У свою чергу, останній має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

На підтвердження завданих збитків, у вигляді витрат, які позивач мусила зробити для відновлення свого майна, позивачем надано накладну від 18 жовтня 2022 року, в якій зазначено, що вартість дверей складає 12 000 грн, доказів на спростування вказаних обставин відповідачем до суду не надано.

Враховуючи, що на момент розгляду справи відповідач ОСОБА_1 не відшкодував позивачу завдану матеріальну шкоду, а позивач надала докази, що підтверджують факт завдання шкоди відповідачем, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди, тобто є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача завданої шкоди (збитків) у розмірі 12 000 грн. у межах документально підтвердженого розміру.

Щодо відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції правильно зазначено наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 5 вказаної постанови Пленуму обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до вимог статтей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Звертаючись до суду, позивачем не надано будь-яких доказів заподіяння їй моральних страждань поведінкою відповідача в справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок дій відповідача.

Зокрема, відсутні будь-які докази, які б підтверджували пережитий позивачем психологічний стрес, порушення нормального ходу її життя, дискомфорту, посилення душевних страждань, погіршення психологічного стану здоров`я.

Крім того, будь-яким чином позивач не довела розумності та співмірності зазначеного в позові розміру моральної шкоди з урахуванням приведених нею обґрунтувань та обставин її завдання.

Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, характеризуючи свій стан внаслідок понесених моральних страждань, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до спору сторін.

Отже, зважаючи на те, що позивачем у порушення ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння їй сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, за таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст.15 ЦПК України.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. по даній справі, позивачем долучено витяг з договору про надання правової допомоги від 24 жовтня 2022 року, прибутковий касовий ордер 001 у розмірі 8 000 грн та ордер серії ОД №621881 від 15 листопада 2022 року.

Враховуючи, що позивач не надала суду розрахунку витрат з обґрунтуванням часу, затраченого на надання адвокатських послуг із наведенням конкретних видів правничої допомоги, як і не надано акту про прийняття цих послуг (виконаних робіт), суд першої інстанції правильно вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилається як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Безпідставними є доводи скаржника, що судом першої інстанції розглянуто справу без врахування відзиву відповідача та без надання належної оцінки в частині стягнення матеріальної шкоди та без наявних доказів, з таких підстав, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції враховано відзив на позовну заяву, оскільки, на виконання положень п. 1 ч. 3 ст. 265 ЦПК України, в оскаржуваному рішення відображено стислий виклад заперечень відповідача та з наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги, що обставини у цій справі, є іншими ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішувати відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом..

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, скаржник не заперечує, що ним було пошкоджено двері позивача, що фактично спричинило матеріальну шкоду позивачу, більше того відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення Серія ВАВ №540916 від 24 жовтня 2022 року ОСОБА_2 вказана як потерпіла, таким чином судом першої інстанції правильно при прийнятті оскаржуваного рішення враховано обставини встановлені стосовно відповідача у постанові Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 листопада 2022 року.

Щодо доводів скаржника, що відсутні будь-які докази фактичної заміни пошкодженої двері на нові броньовані, то дані доводи спростовуються наявними в матеріалах справи фотографіями встановлених дверей та накладною від 18 жовтня 2022 року (а.с.49-52, 12).

Щодо доводів скаржника, що матеріальна шкода позивачу у зв`язку з купівлею броньованої двері не може бути нанесена, оскільки позивач на власний розсуд придбав більш дорогі двері та, що позивач не надав висновок судово будівельно-технічної експертизи на підтвердження розміру матеріальної шкоди, то колегія суддів зазначає, що скаржником не надано жодних доказів щодо спростування визначеної позивачем суми матеріальної шкоди.

Більше того, посилання скаржника на те, що матеріальні затрати на ремонт пошкоджених дверей шляхом заміни дверної рукоятки, заварювання отвору та відновлення лакофарбового покриття становлять не більше однієї тисячі гривень є безпідставними, оскільки скаржником не надано жодних доказів на підтвердження вказаної суми матеріальних затрат.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 29 квітня 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький