ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2188/24 Справа № 210/1500/23 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.

секретар судового засідання Бортник В.А.

сторони справи

позивач ОСОБА_1

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року, ухваленого суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 24 листопада 2023 року,

УСТАНОВИВ

У березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування позову зазначила, що 18 вересня 2019 року нею був укладений шлюб з громадянином республіки Білорусь ОСОБА_2 .

В період укладення шлюбу ОСОБА_2 проходив військову службу по контракту на території України в ЗСУ та приймав участь в антитерористичній операції проти Росії, за що був відзначений нагрудним знаком «За відданість військовій службі 3 ступеня відповідно до наказу 284 від 29.05.2018 року.

Після закінчення контракту в 2019 році, чоловік позивача ОСОБА_2 16.04.2021 року за власним бажанням був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 для того щоб і надалі приймати участь в антитерористичній операції по захисту територіальної цілісності України проти агресії Росії.

23 квітня 2022 року ОСОБА_2 - командир бойової машини 3 штурмового відділення третього штурмового взводу третьої штурмової роти військової частини НОМЕР_1 будучи вірним військовій присязі в бою за Батьківщину проявив стійкість та мужність в с.Солодке Волновахського району під час артилерійського обстрілу отримав поранення не сумісне з життям та загинув. Похоронений ОСОБА_2 по місцю проживання позивача, як переселенки в м. Кривому Розі.

Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3 громадянин республіки Білорусь ІНФОРМАЦІЯ_4 помер в м.Гомель республіки Білорусь, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом ЗАГСУ адміністрації Радянського району м. Гомеля Республіки Білорусь. Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_4 є громадянкою республіки Білорусь і там проживає. За адресою АДРЕСА_1 .

Після загибелі ОСОБА_2 . Металургійно- ІНФОРМАЦІЯ_5 була до центру запрошена дружина загиблого військовослужбовця ОСОБА_1 і за рекомендації посадових осіб написала заяву на отримання компенсації за смерть свого чоловіка.

06.09.2022 року позивач отримала частково компенсацію в розмірі 1/3 від передбаченої компенсації за смерть чоловіка при виконанні бойових завдань під час війни.

В подальшому компенсаційні виплати в повному обсязі позивачці не виплачувалися та не виплачені по даний час.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_6 намагається під різним поводом затягнути виплати, або взагалі їх не виплачувати, намагаючись найти родичів, які проживають в Республіці Білорусь.

Позивач, вважає, що належні кошти за компенсацію по факту смерті чоловіка працівники центру комплектування мають намір оформлювати та перераховувати матері чоловіка, яка проживає в республіці Білорусь, а не виплачувати позивачу.

ОСОБА_1 в центр комплектування та соціальної підтримки надані на запит представника необхідні документи, які підтверджують факт смерті батька чоловіка, саме в республіці Білорусь, а також те, що мати його проживає також в Білорусії і є по національності білоруска. Надані позивачем документи фактично залишені поза увагою.

Таким чином позивач вимушена звернутися до суду з позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що батько чоловіка ОСОБА_1 загиблого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мав громадянство республіки Білорусь та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в Республіці Білорусь, та мати загиблого ОСОБА_2 - ОСОБА_4 є громадянкою республіки Білорусь та вони не набували громадянства України.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_5 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що батько чоловіка ОСОБА_5 , загиблого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мав громадянство Республіки Білорусь та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в Республіці Білорусь та мати загиблого ОСОБА_2 , ОСОБА_4 є громадянкою Республіки Білорусь та вони не набули громадянства України.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Металургійно- ІНФОРМАЦІЯ_7 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, інтересів ІНФОРМАЦІЯ_2 , просить його скасувати повністю і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

При цьому, скаржник зазначає, що судом першої інстанції помилково встановлено, що позивачу в подальшому компенсаційні виплати в повному обсязі не виплачувалися та не виплачені ІНФОРМАЦІЯ_8 та про те, що відповідач намагається під різним поводом затягнути виплати або взагалі їх не виплачувати, намагаючись найти родичів, які проживають в Республіці Білорусь.

Скаржник вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_8 тільки приймає документи та надсилає їх за належністю до ІНФОРМАЦІЯ_9 , до компетенції ОРТЦК та СП не входить прийняття рішень щодо подальших виплат або відмови від отримання виплат чи будь-якого затягування виплат, що зумовлює відсутність будь-яких спірних правовідносин з позивачем в даній справі, а отже ІНФОРМАЦІЯ_8 не є суб`єктом цивільних правовідносин. Зазначає, що представником відповідача у клопотанні зазначалось, що в даній категорії справ належною стороною є Міністерство оборони України як спеціально уповноважений суб`єкт, який повинен бути залученим до розгляду справи.

Окрім того, відповідач вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог з власної ініціативи.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_8 не є юридичною особою публічного права, не має самостійного балансу, реєстраційних рахунків в органах казначейства, тому суд незаконно стягнув з відповідача на користь держави понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних обласних центрів комплектування та соціальної підтримки, а отже ІНФОРМАЦІЯ_8 не має коштів сплачувати судові зборі чи компенсувати понесені витрати позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_6 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати і відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог, заявлених до ІНФОРМАЦІЯ_10 , представника Позивача ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача, просив рішення суду першої інстанції як законне і належним чином обґрунтоване залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 18 вересня 2019 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , громадянином Республіки Білорусь та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , громадянкою України було укладено шлюб, який зареєстрований Попаснянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, відповідний актовий запис №66 (а.с. 6).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , є громадянином Республіки Білорусь, що підтверджується паспортом Республіки Білорусь (а.с.7-9).

Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_11 є: батько ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_4 (а.с. 10).

Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3 громадянин республіки Білорусь ІНФОРМАЦІЯ_4 помер в м. Гомель республіки Білорусь, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом ЗАГСУ адміністрації Радянського району м. Гомеля Республіки Білорусь (а.с. 17).

ОСОБА_2 проходив військову службу по контракту на території України в ЗСУ та приймав участь в антитерористичній операції проти Росії, за що був відзначений нагрудним знаком «За відданість військовій службі» ІІІ ступеня відповідно до наказу 284 від 29.05.2018 року, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 та посвідченням УБД (а.с. 11-12, 13).

Відповідно до повідомлення про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 - командир бойової машини - командир 3 штурмового відділення 3 штурмового взводу 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , призваний на військову службу з 16.04.2021 року ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи вірним військовій присязі, у бою за нашу Батьківщину, виявив стійкість та мужність в с. Солодке Волновахського району Донецької області під час артилерійського обстрілу отримав поранення не сумісне з життям (а.с. 14).

ОСОБА_1 отримала посвідчення, як дружини ОСОБА_2 військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби (а.с. 16)

Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_14 (ОТЦКСП) вбачається, що на адресу останніх надійшли документи родини загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 . Документи були відпрацьовані Дніпропетровським ОТЦКСП та разом з висновком направлені до комісії Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Комісія Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого (протокол №171 від 18 серпня 2022 року):

«Дружині загиблого ІНФОРМАЦІЯ_15 внаслідок смерті, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, молодшого сержанта ОСОБА_2 (Дніпропетровський ОТЦКСП) на підставі свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 28.04.2022 року та листа Кадрового центру Збройних Сил України від 18.07.2022 року №321/КЦ/7606 в розмірі 1/3 частини 15 000 000 грн., в сумі 5 000 000 (п`ять мільйонів)». Кошти на картковий рахунок гр. ОСОБА_1 були перераховані за наказом №370 від 01.09.2022 року. Оскільки до Дніпропетровського ОТЦКСП від громадянки ОСОБА_1 не було надано жодних оригіналів або нотаріально засвідчених документів, які засвідчують, що батьки загиблого батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_4 є громадянами республіки Білорусь, комісія Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку зарезервувати одноразову грошову допомогу за батьками загиблого ОСОБА_2 . У разі надходження підтверджуючих документів до Дніпропетровського ОТЦКСП вони будуть відпрацьовані і направлені до Комісії Міністерства оборони України для розгляду і прийняття відповідного рішення (а.с. 20).

Листом Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації про надання інформації встановлено, що за наявними обліками територіальних органів Державної міграційної служби України (крім ГУДМС України в АР Крим, УДМС України в місті Севастополь, та окремих територіальних підрозділів ГУДМС України в Донецькій області та УДМС України в Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження і територіальних підрозділів ДМС, які знаходяться на територіях, де ведуться активні бойові дії), ОСОБА_3 , 1949 р.н., та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , з питань встановлення, оформлення належності до громадянства України, набуття громадянства України в установленому порядку не звертались (а.с. 62).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходив з того, що надані документи в повній мірі підтверджують той факт, що батько чоловіка ОСОБА_5 , загиблого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мав громадянство Республіки Білорусь та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в Республіці Білорусь та мати загиблого ОСОБА_2 , ОСОБА_4 є громадянкою Республіки Білорусь та вони не набули громадянства України.

Проте, колегія суддів не може у повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції та повністю погоджується з доводами скаржника викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте, суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема, фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша і третя статті 13 ЦПК України).

Відповідачем є особа чи держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі №552/6381/17.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.01.2019 у справі № 2-797/2008.

Позивачем позов пред`явлено до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Так відповідно до «Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних сил України в період даї воєнного стану», затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року №45 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2023 року за №176/39232, районний (міський) ТЦКСП є органом, уповноваженим приймати документи від осіб, які можуть звернутися за ОГД, оформлювати документи для її призначення та виплати. Доповідь про результати проведеної роботи щодо встановлення осіб, які можуть звернутися за ОГД, подається за підпорядкованістю у обласний (Київський міський) ТЦКСП; інформує про осіб, які можуть звернутися за ОГД та проживають поза територією відповідальності районного (міського) ТЦКСП, ті обласні (Київський міський) ТЦКСП, на території відповідальності яких (за наявною інформацією) вони проживають, з наданням копій документів щодо загиблого та його сім`ї, - не пізніше 5-ти робочих днів після отримання відповідної інформації; якщо після надсилання доповіді про результати проведеної роботи щодо встановлення осіб, які можуть звернутися за ОГД (додаток 3), отримано документи (інформацію) щодо інших осіб, які можуть бути віднесені до зазначених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не пізніше наступного робочого дня повідомляє про це засобами зв`язку та письмово за підпорядкованістю обласний (Київський міський) ТЦКСП для подальшого невідкладного інформування Департаменту соціального забезпечення.

Обласний (Київський міський) ТЦКСП є органом уповноваженим подавати висновок щодо можливості призначення ОГД. У разі отримання інформації, яка не відповідає раніше наданому висновку, не пізніше 3 робочих днів подається новий висновок з урахуванням встановлених обставин; проводить перевірку отриманих з Департаменту соціального забезпечення результатів попереднього опрацювання документів для призначення ОГД та не пізніше 3 робочих днів після їх реєстрації письмово повідомляє про результати проведеної роботи.

Обласний (Київський міський) ТЦКСП перевіряє отримані документи, визначає коло осіб, які документально підтвердили своє право на одержання ОГД, а також осіб, які звернулися (можуть звернутися) за її одержанням, але не надали (надали не всі) документи.

В подальшому документи опрацьовуються структурними підрозділами Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України відповідно до їх повноважень та подаються на розгляд Комісії Міноборони.

Після прийняття головним розпорядником бюджетних коштів рішення щодо призначення ОГД (відмови у призначенні, повернення документів на доопрацювання у разі коли документи подано не у повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) Департамент Соціального забезпечення не пізніше 3 робочих днів доводить його до фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України для інформування обласних (Київського міського, районних, міських) ТЦКСП, та, у разі її призначення, - готує проекти розподілів відкритих асигнувань для виплати допомоги в порядку черговості, відповідно до дати надходження документів з обласного (Київського міського) ТЦКСП.

Таким чином Металургійно ІНФОРМАЦІЯ_17 тільки приймає документи та надсилає їх за належністю до ІНФОРМАЦІЯ_9 . До компетенції ОРТЦК та СП не входить прийняття рішень щодо подальших виплат або відмови від отримання виплат , що зумовлює відсутність будь яких спірних правовідносин з позивачем, а відтак Металургійно ІНФОРМАЦІЯ_17 не є належним відповідачем у справі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що належним відповідачем у даній справі є Міністерства оборони України як спеціально уповноважений суб`єкт, який повинен був бути залучений до справи в якості належного відповідача, що не було зроблено судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що в порушення наведених вище правових норм, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, пред`явлені до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

У позові позивач зазначила, що належні їй кошти за смерть чоловіка працівники центру комплектування мають намір оформлювати та перерахувати матері чоловіка, яка проживає в республіці Білорусь, а не виплачувати їй, вказує, що нею надано всі необхідні документи, які підтверджують факт смерті батька чоловіка, саме в республіці Білорусь, а також документи, які підтверджують, що мати загиблого чоловіка проживає в Білорусії і є за національністю білорускою, які залишені поза увагою. Зазначає, що відповідь відповідача на запит адвоката щодо неповної виплати суми компенсації за смерть чоловіка носить характер формальної відписки, де зазначено про те, що ОСОБА_1 не надано жодних оригіналів або нотаріально завірених документів, які підтверджують, що батьки загиблого чоловіка є громадянами республіки Білорусь, і вказані 2/3 частки компенсації зарезервовані за батьками загиблого чоловіка, фактично за померлим батьком та мамою громадянкою республіки Білорусь.

Колегія суддів не може погодитись з доводами позивача про формальну відповідь відповідача на запит адвоката, оскільки у відповіді чітко зазначені причини відмови у повній виплати компенсації, а саме ненадання позивачем оригіналів документів або нотаріально завірених копій документів, які підтверджують, що батьки загиблого чоловіка є громадянами республіки Білорусь.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з колом відповідачів у цій справі, не врахував, що ІНФОРМАЦІЯ_8 не є юридичною особою та не у повній мірі з`ясував в чому порушено право позивача і якій спосіб захисту порушеного права підлягає застосуванню.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача та з підстав невірно обраного позивачем способу захисту свого особистого майнового права та інтересу.

Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.21 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

При зверненні до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 було сплачено судовий збір в розмірі 1 610,41 грн. (а.с.94).

Відповідно до положень ч.7 ст.141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Понесені Металургійно- ІНФОРМАЦІЯ_7 судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 1 610,41 грн., сплачені 25 грудня 2023 року за платіжною інструкцією №19233 компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючисьст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_9 у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені Металургійно- ІНФОРМАЦІЯ_7 судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 1 610,41 грн., сплачені 25 грудня 2023 року за платіжною інструкцією №19233.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: