Головуючий у І інстанції Матійчук Г.О.
Провадження № 22-ц/824/1972/2024 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С.,Гуля В.В.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за договорами банківських вкладів з відповідними нарахуваннями,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за договорами банківських вкладів з відповідними нарахуваннями, в якому, відповідно до вимог позовної заяви в редакції від 12.05.2020 року просив суд стягнути із АТ КБ«ПриватБанк» на свою користь кошти в загальній сумі 866 962,61 Євро, а саме за наступними договорами банківського вкладу в іноземній валюті (Євро):

- за депозитним договором №0s48756116 від 25 жовтня 2004 року: 10 000,00 Євро - номінальну суму вкладу; 252,08 Євро - проценти за три місяці строку дії договору; 14 437,06 Євро - проценти за строк дії після закінчення строку дії депозитного договору по день заявлення позовних вимог; 4 320,58 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України;

- за депозитним договором №0s48756117 від 25 жовтня 2004 року: 10 000,00 Євро - номінальну суму вкладу; 252,08 Євро - проценти за три місяці строку дії договору; 14 437,06 Євро - проценти за строк дії після закінчення строку дії депозитного договору по день заявлення позовних вимог; 4 320,58 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України;

- за депозитним договором №0s48756118 від 25 жовтня 2004 року: 10 000,00 Євро - номінальну суму вкладу; 252,08 Євро - проценти за три місяці строку дії договору; 14 437,06 Євро - проценти за строк дії після закінчення строку дії депозитного договору по день заявлення позовних вимог; 4 320,58 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України;

- за депозитним договором №0s48756119 від 25 жовтня 2004 року: 10 000,00 Євро - номінальну суму вкладу; 252,08 Євро - проценти за три місяці строку дії договору; 14 437,06 Євро - проценти за строк дії після закінчення строку дії депозитного договору по день заявлення позовних вимог; 4 320,58 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України;

- за депозитним договором №0s48756120 від 25 жовтня 2004 року: 10 000,00 Євро - номінальну суму вкладу; 252,08 Євро - проценти за три місяці строку дії договору; 14 437,06 Євро - проценти за строк дії після закінчення строку дії депозитного договору по день заявлення позовних вимог; 4 320,58 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України;

- за депозитним договором №0s48756121 від 25 жовтня 2004 року: 3 048,56 Євро - номінальну суму вкладу; 85,44 Євро - проценти за три місяці строку дії договору; 4 847,48 Євро - проценти за строк дії після закінчення строку дії депозитного договору по день заявлення позовних вимог; 1 317,25 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України;

- за депозитним договором №0s48756128 від 04 листопада 2004 року: 234 902,77 Євро - номінальну суму вкладу; 6 506,24 Євро - проценти за три місяці строку дії договору; 372 623,68 Євро - проценти за строк дії після закінчення строку дії депозитного договору по день заявлення позовних вимог; 101 744,39 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилався на те, що міжним, ОСОБА_1 , та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») було укладено наступні договори депозитних вкладів у Євро:

- 25 жовтня 2004 року договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно №0s48756116 на суму 10 000,00 Євро, строком на три місяці (до 26 січня 2005 року) із процентною ставкою у розмірі 11 % річних. Факт внесення коштів на депозитний вклад підтверджується меморіальним ордером №1 від 25 жовтня 2004 року. Сума процентів за три місяці складала 276,00 Євро. Загальна сума заборгованості за період його дії склала 10 276,00 Євро;

- 25 жовтня 2004 року договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно №0s48756117 на суму 10 000,00 Євро, строком на три місяці (до 26 січня 2005 року) із процентною ставкою у розмірі 11 % річних. Факт внесення коштів на депозитний вклад підтверджується меморіальним ордером №2 від 25 жовтня 2004 року. Сума процентів за три місяці складала 276,00 Євро. Загальна сума заборгованості за період його дії складала 10 276,00 Євро;

- 25 жовтня 2004 року договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно №0s48756118 на суму 10 000,00 Євро, строком на три місяці (до 26 січня 2005 року) із процентною ставкою у розмірі 11 % річних. Факт внесення коштів на депозитний вклад підтверджується меморіальним ордером № 3 від 25 жовтня 2004 року. Сума процентів за три місяці складала 276,00 Євро. Загальна сума заборгованості за період його дії склала 10 276,00 Євро;

- 25 жовтня 2004 року договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно №0s48756119 на суму 10 000,00 Євро, строком на три місяці (до 26 січня 2005 року) із процентною ставкою у розмірі 11 % річних. Факт внесення коштів на депозитний вклад підтверджується меморіальним ордером №4 від 25 жовтня 2004 року. Сума процентів за три місяці складала 276,00 Євро. Загальна сума заборгованості за період його дії склала 10 276,00 Євро;

- 25 жовтня 2004 року договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно №0s48756120 на суму 10 000,00 Євро, строком на три місяці (до 26 січня 2005 року) із процентною ставкою у розмірі 11 % річних. Факт внесення коштів на депозитний вклад підтверджується меморіальним ордером №5 від 25 жовтня 2004 року. Сума процентів за три місяці складала 276,00 Євро. Загальна сума заборгованості за період його дії склала 10 276,00 Євро;

- 25 жовтня 2004 року договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно № 0s48756121 на суму 3 048,56 Євро, строком на три місяці (до 26 січня 2005 року) із процентною ставкою у розмірі 11 % річних. Факт внесення коштів на депозитний вклад підтверджується меморіальним ордером №6 від 25 жовтня 2004 року. Сума процентів за три місяці складала 83,88 Євро. Загальна сума заборгованості за період його дії склала 3132,44 Євро;

- 04 листопада 2004 року договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно №0s48756128 на суму 234 902,77 Євро, строком на три місяці (до 04 лютого 2005 року) із процентною ставкою у розмірі 11 % річних. Факт внесення коштів на депозитний вклад підтверджується меморіальним ордером №1 від 04 листопада 2004 року. Сума процентів за три місяці складала 6 462,18 Євро. Загальна сума заборгованості за період його дії склала 241 364,95 Євро.

Вказані договори укладались у Правобережному відділенні ЗАТ КБ «ПриватБанк» м. Дніпропетровська за участю ОСОБА_2 , як заступника директора.

Позивач зазначив, що по закінченню строку вкладів, він неодноразово звертався до банку з вимогою про повернення коштів та нарахованих відсотків, проте службовими особами банку йому повідомлялось про тимчасову неможливість такого повернення.

Зокрема, у відповіді від 8 червня 2005 року за № 08.01.07.08.0.0/843 за підписом директора Правобережного відділення ЗАТ КБ «Приват Банк» м. Дніпропетровська Добронравової І.І. повідомлялось, що за обставинами, викладеними в заявах ОСОБА_1 , проводиться службова перевірка та по її закінченню буде вирішено питання по поверненню його вкладів та про результати він буде проінформований найближчим часом.Однак відповіді на свою заяву позивач не отримав.

У відповіді від 23 серпня 2005 року за № 08.0.0.0/2-3307 на повторні звернення за підписом директора Дніпровського регіонального управління ЗАТ КБ «Приват Банк» Моцака B.C. повідомлялось, що в процесі службового розслідування з`ясувалось, що грошові кошти за депозитними договорами ОСОБА_1 , про які йдеться у його заявах, знаходяться у розпорядженні колишнього заступника директора Правобережного відділення ЗАТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_2 . За зверненням банку, у т.ч. за цими фактами, порушено кримінальну справу за ознаками ч. 5 ст. 191 КК України УСБУ у Дніпропетровській області. Питання про повернення коштів вирішуватиметься у залежності від результатів розслідування кримінальної справи.

В цей же період кінцеві подібні відповіді за підписом вищевказаної службової особи отримали і інші депозитні вкладники.

Вищенаведені дії банку, на думку позивача, є незаконними, оскільки невидача депозитів за вимогою вкладника після закінчення дії відповідних договорів є безумовним порушенням прав вкладника, у зв`язку із чим позивач, як споживач фінансових послуг, був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.03.2021 року зупинено провадження у цивільній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5115/17-ц за позовом фізичної особи до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів, 3% річних, неустойки (пені) за договором банківського вкладу (а.с.49, том3).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2022 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.59, том3).

02.08.2022 року від представника позивача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду в частині (а.с.88-90, том 3).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від02.11.2022 року залишено без розгляду позовну заявуОСОБА_1 в частині позовних вимог:

1) за депозитним договором №0s48756116 від 25 жовтня 2004 року: 50 351 379,02 грн. - пені за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період після закінчення строку дії депозитних договорів і по 31 серпня 2020 року включно;

2) за депозитним договором №0s48756117 від 25 жовтня 2004 року: 50 351 379,02 грн. - пені за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період після закінчення строку дії депозитних договорів і по 31 серпня 2020 року включно;

3) за депозитним договором №0s48756118 від 25 жовтня 2004 року: 50 351 379,02 грн. - пені за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період після закінчення строку дії депозитних договорів і по 31 серпня 2020 року включно;

4) за депозитним договором №0s48756119 від 25 жовтня 2004 року: 50 351 379,02 грн. - пені за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період після закінчення строку дії депозитних договорів і по 31 серпня 2020 року включно;

5) за депозитним договором №0s48756120 від 25 жовтня 2004 року: 50 351 379,02 грн. - пені за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період після закінчення строку дії депозитних договорів і по 31 серпня 2020 року включно;

6) за депозитним договором №0s48756121 від 25 жовтня 2004 року: 15 350 443,96 грн. - пені за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період після закінчення строку дії депозитних договорів і по 31 серпня 2020 року включно;

7) за депозитним договором №0s48756128 від 04 листопада 2004 року: 1 182 764 310,10 грн. - пені за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період після закінчення строку дії депозитних договорів і по 31 серпня 2020 року включно (а.с.210, 212-213, том 3).

28.06.2023 року від представника позивача - адвоката Дешевого О.А. надійшла письмова промова позивача, у якій вінпросив задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, заяви про залишення позову без розгляду в частині, та остаточнопросив стягнути із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти за наступними договорами банківських вкладів в іноземній валюті (Євро):

1) за депозитним договором №0s48756116 від 25 жовтня 2004 року: 10 000,00 Євро - номінальну суму вкладу; 280,27 Євро - проценти за три місяці строку дії депозитного договору; 1 261,52 Євро - проценти за період з 27.01.2005 року по 03.05.2017 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 1% річних; 3,42 Євро - проценти за період з 04.05.2017 року по 31.08.2020 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 0,01 % річних; 925,22 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням строку позовної давності в три роки до дня звернення до суду за період із 01.09.2017 року по 31.08.2020 року.

2) за депозитним договором №0s48756117 від 25 жовтня 2004 року: 10 000,00 Євро - номінальну суму вкладу; 280,27 Євро - проценти за три місяці строку дії депозитного договору; 1 261,52 Євро - проценти за період з 27.01.2005 року по 03.05.2017 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 1 % річних; 3,42 Євро - проценти за період з 04.05.2017 року по 31.08.2020 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 0,01 % річних; 925,22 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням строку позовної давності в три роки до дня звернення до суду за період із 01.09.2017 року по 31.08.2020 року.

3) за депозитним договором №0s48756118 від 25 жовтня 2004 року: 10 000,00 Євро - номінальну суму вкладу; 280,27 Євро - проценти за три місяці строку дії депозитного договору; 1 261,52 Євро - проценти за період з 27.01.2005 року по 03.05.2017 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 1 % річних; 3,42 Євро - проценти за період з 04.05.2017 року по 31.08.2020 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 0,01 % річних; 925,22 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням строку позовної давності в три роки до дня звернення до суду за період із 01.09.2017 року по 31.08.2020 року.

4) за депозитним договором №0s48756119 від 25 жовтня 2004 року: 10 000,00 Євро - номінальну суму вкладу; 280,27 Євро - проценти за три місяці строку дії депозитного договору; 1 261,52 Євро - проценти за період з 27.01.2005 року по 03.05.2017 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 1 % річних; 3,42 Євро - проценти за період з 04.05.2017 року по 31.08.2020 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 0,01 % річних; 925,22 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням строку позовної давності в три роки до дня звернення до суду за період із 01.09.2017 року по 31.08.2020 року.

5) за депозитним договором №0s48756120 від 25 жовтня 2004 року: 10 000,00 Євро - номінальну суму вкладу; 280,27 Євро - проценти за три місяці строку дії депозитного договору; 1 261,52 Євро - проценти за період з 27.01.2005 року по 03.05.2017 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 1 % річних; 3,42 Євро - проценти за період з 04.05.2017 року по 31.08.2020 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 0,01 % річних; 925,22 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням строку позовної давності в три роки до дня звернення до суду за період із 01.09.2017 року по 31.08.2020 року.

6) за депозитним договором №0s48756121 від 25 жовтня 2004 року: 3 048,56 Євро - номінальну суму вкладу; 85,44 Євро - проценти за три місяці строку дії депозитного договору; 384,58 Євро - проценти за період з 27.01.2005 року по 03.05.2017 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 1% річних; 1,04 Євро - проценти за період з 04.05.2017 року по 31.08.2020 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 0,01% річних; 282,06 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням строку позовної давності в три роки до дня звернення до суду за період із 01.09.2017 року по 31.08.2020 року.

7) за депозитним договором №0s48756128 від 04 листопада 2004 року: 234 902,77 Євро - номінальну суму вкладу; 6 583,71 Євро - проценти за три місяці строку дії депозитного договору; 29 567,21 Євро - проценти за період з 27.01.2005 року по 03.05.2017 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 1 % річних; 80,39 Євро - проценти за період з 04.05.2017 року по 31.08.2020 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 0,01 % річних; 21 733,78 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням строку позовної давності в три роки до дня звернення до суду за період із 01.09.2017 року по 31.08.2020 року (а.с. 34-44, том5).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто із АТ КБ«ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 наступні кошти за наступними договорами банківських вкладів в іноземній валюті (Євро):

1) за депозитним договором №0s48756116 від 25 жовтня 2004 року: 10 000,00 Євро - номінальну суму вкладу; 280,27 Євро - проценти за три місяці строку дії депозитного договору; 1 261,52 Євро - проценти за період з 27.01.2005 року по 03.05.2017 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 1 % річних; 3,42 Євро - проценти за період з 04.05.2017 року по 31.08.2020 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 0,01 % річних; 925,22 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням строку позовної давності в три роки до дня звернення до суду за період із 01.09.2017 року по 31.08.2020 року.

2) за депозитним договором №0s48756117 від 25 жовтня 2004 року: 10 000,00 Євро - номінальну суму вкладу; 280,27 Євро - проценти за три місяці строку дії депозитного договору; 1 261,52 Євро - проценти за період з 27.01.2005 року по 03.05.2017 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 1 % річних; 3,42 Євро - проценти за період з 04.05.2017 року по 31.08.2020 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 0,01 % річних; 925,22 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням строку позовної давності в три роки до дня звернення до суду за період із 01.09.2017 року по 31.08.2020 року.

3) за депозитним договором №0s48756118 від 25 жовтня 2004 року: 10 000,00 Євро - номінальну суму вкладу; 280,27 Євро - проценти за три місяці строку дії депозитного договору; 1 261,52 Євро - проценти за період з 27.01.2005 року по 03.05.2017 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 1 % річних; 3,42 Євро - проценти за період з 04.05.2017 року по 31.08.2020 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 0,01 % річних; 925,22 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням строку позовної давності в три роки до дня звернення до суду за період із 01.09.2017 року по 31.08.2020 року.

4) за депозитним договором №0s48756119 від 25 жовтня 2004 року: 10 000,00 Євро - номінальну суму вкладу; 280,27 Євро - проценти за три місяці строку дії депозитного договору; 1 261,52 Євро - проценти за період з 27.01.2005 року по 03.05.2017 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 1 % річних; 3,42 Євро - проценти за період з 04.05.2017 року по 31.08.2020 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 0,01 % річних; 925,22 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням строку позовної давності в три роки до дня звернення до суду за період із 01.09.2017 року по 31.08.2020 року.

5) за депозитним договором №0s48756120 від 25 жовтня 2004 року: 10 000,00 Євро - номінальну суму вкладу; 280,27 Євро - проценти за три місяці строку дії депозитного договору; 1 261,52 Євро - проценти за період з 27.01.2005 року по 03.05.2017 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 1 % річних; 3,42 Євро - проценти за період з 04.05.2017 року по 31.08.2020 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 0,01 % річних; 925,22 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням строку позовної давності в три роки до дня звернення до суду за період із 01.09.2017 року по 31.08.2020 року.

6) за депозитним договором №0s48756121 від 25 жовтня 2004 року: 3 048,56 Євро - номінальну суму вкладу; 85,44 Євро - проценти за три місяці строку дії депозитного договору; 384,58 Євро - проценти за період з 27.01.2005 року по 03.05.2017 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 1 % річних; 1,04 Євро - проценти за період з 04.05.2017 року по 31.08.2020 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 0,01 % річних; 282,06 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням строку позовної давності в три роки до дня звернення до суду за період із 01.09.2017 року по 31.08.2020 року.

7) за депозитним договором №0s48756128 від 04 листопада 2004 року: 234 902,77 Євро - номінальну суму вкладу; 6 583,71 Євро - проценти за три місяці строку дії депозитного договору; 29 567,21 Євро - проценти за період з 27.01.2005 року по 03.05.2017 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 1 % річних; 80,39 Євро - проценти за період з 04.05.2017 року по 31.08.2020 року по вкладу «на вимогу» в розмірі 0,01 % річних; 21 733,78 Євро - 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням строку позовної давності в три роки до дня звернення до суду за період із 01.09.2017 року по 31.08.2020 року.

Стягнуто із АТ КБ«ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 10 510,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилається на те, що згідно вимог закону договір банківського вкладу вважається укладеним з моменту зарахування коштів на депозитний рахунок вкладника.

Зазначає, що серед наданих позивачем документів в обгрунтування позовних вимог відсутні документи, які підтверджують дотримання письмової форми договорів про депозитнийвклад та внесення грошових коштів до АТ КБ "ПриватБанк" - документи встановленої форми, які відповідають вимогам відповідних нормативно-правових актів про внесення готівки в касу АТ КБ"ПриватБанк" як банківський вклад. Крім того, для оформлення банківського вкладу в обов`язковому порядку відкривається особистий рахунок клієнта на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського рахунку. При цьому, спірні договори про депозитний вклад не містять даних про відкриті рахунки Банківськоговкладу, їх також не надано позивачем в підтвердження своїх доводів.

Також відповідач у скарзі посилається на те, що факт зарахування коштів на банківський депозитний рахунок має бути доведений виключно касовим документом, який видається клієнту (вкладнику) у вигляді квитанції (грошового чеку) або прибуткового касового ордеру, а факт зарахування коштів на депозитний рахунок в іноземній валюті - виключно прибутковим касовим ордером.

При цьому, позивач надав суду разом із позовом у якості доказу щодо підтвердження факту зарахування сум по депозитним договорам, меморіальні ордери.

Відповідно до п. 1.19.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Тобто, меморіальний ордер, як розрахунковий документ, використовується банками у двох випадках: для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника; для оформлення внутрішньобанківських операцій.

При цьому, оформлення операцій зі списанням коштів з рахунку платника меморіальним ордером оформлюється у випадках, що визначені ст. 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", а до внутрішньобанківських операцій відносяться операції банку, що не пов`язані з виконанням доручень клієнтів (Постанова Національного банку України; Положення від 18.06.2003 року №254 "Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України").

Отже, внесення коштів вкладником на депозитний рахунок не може бути оформлено меморіальним ордером.

З урахуванням тієї обставини, що меморіальний ордер не відноситься до документів, які підтверджують факт внесення готівкових коштів на вкладний (депозитний) рахунок, в матеріалах справи не міститься жодного документа, що підтверджує внесення вкладником відповідних грошових сум на вкладні (депозитні) рахунки, які б відповідали вимогам нормативно-правових актів у сфері банківської діяльності, що діяли на момент укладення договорів.

Крім того, надані позивачем меморіальні ордери в графі підписи не містять даних про посаду, прізвище та ініціали особи, яка їх підписала, що виключає можливість ідентифікації підписанта. За яких обставин ОСОБА_1 отримав ці ордери, ким і коли вони дійсно видані, достовірно невідомо.

При цьому, інших документів, крім вказаних меморіальних ордерів, на підтвердження внесення грошових коштів до АТ КБ "Приват Банк" позивач не надав.

Апелянт у скарзі зазначає, що тягар доказування факту придбання, замовлення товарів (послуг) покладається споживача.

Відтак, на підставі вищевказаного та в силу положень ЦПК України, надані позивачем меморіальні ордери є недопустимими доказами внесення ОСОБА_1 готівки за договорами про банківський депозит.

Щодо розрахунку процентів, то відповідач у скарзі зазначає, що у зв`язку із відсутністю правовідносин між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приват Банк» за вказаними у позовній заяві договорами та недоведеністю факту внесення ОСОБА_1 до банку грошових коштів, наявності шкоди, спричиненої саме АТ КБ "ПриватБанк", відсутні підстави для нарахування та стягнення процентів за договорами банківського вкладу. При цьому, суд першої інстанції у рішенні не навів ніяких розрахунків стягуваних сум та не перевірив коректність розрахунків позивача.

Щодо висновків суду в частині застосування положень ст. 625 ЦК України, то відповідач у скарзі посилається на те, що у зв`язку із відсутністю правовідносин між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» за вказаними у позовній заяві договорами та недоведеністю факту внесення ОСОБА_1 до Банку грошових коштів, відсутні підстави для застосування відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України.

Позивач відповідно до норм ЦПК України зобов`язаний надати належні докази на підтвердження існування договірних правовідносин, а також невиконання відповідачем взятих на себе за договором зобов`язань.

Проте, зазначені у позовній заяві факти не знаходять свого підтвердження документами, долученими позивачем до позовної заяви, та не ґрунтуються на нормах законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Також, апелянт у скарзі посилається на нікчемність спірних депозитних договорів, на підставі ст. 41-1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ст. 215 ЦК України, оскільки зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» перед ОСОБА_1 за спірними депозитними договорами не обліковувалися за балансовими та/або позабалансовими рахунками Банку станом на дату набуття права власності державою на акції Банку, відтак депозитні договори є нікчемними (недійсними в силу закону) в силу наведеної вище норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 215 ЦК України.

Відповідач у скарзі категорично не погоджується з висновками суду про те, що «оскільки при укладенні договорів ОСОБА_2 був уповноваженим працівником банку, видавши позивачу оригінали договорів та видавав на підтвердження прийняття коштів меморіальні ордери, то у позивача були відсутні будь-які підстави сумніватися у дійсності правочинів та повноваженнях працівника банку ОСОБА_2 на укладення депозитних договорів».

Вказане не відповідає дійсності, оскільки в договорах зазначений не ОСОБА_2 Добронравова І.І. , а в матеріалах справи наявна довідка, довіреності та висновок перевірки, якими встановлено, що ОСОБА_2 не мав повноважень на укладення депозитних договорів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дешевий О.А. просив апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням вимог закону.

В судовому засіданні представники відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - адвокати Мусійченко Д.Л. та Божко В.Г. апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дешевий О.А. в апеляційному суді просив апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») було укладено наступні договори депозитних вкладів у Євро:

- 25 жовтня 2004 року договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно №0s48756116 на суму 10 000,00 Євро, строком на три місяці (до 26 січня 2005 року) із процентною ставкою у розмірі 11 % річних. Факт внесення коштів на депозитний вклад підтверджується меморіальним ордером №1 від 25 жовтня 2004 року. Сума процентів за три місяці складала 276,00 Євро. Загальна сума заборгованості за період його дії склала 10 276,00 Євро (а.с.31-33, том1);

- 25 жовтня 2004 року договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно №0s48756117 на суму 10 000,00 Євро, строком на три місяці (до 26 січня 2005 року) із процентною ставкою у розмірі 11 % річних. Факт внесення коштів на депозитний вклад підтверджується меморіальним ордером №2 від 25 жовтня 2004 року. Сума процентів за три місяці складала 276,00 Євро. Загальна сума заборгованості за період його дії склала 10 276,00 Євро (а.с. 34-26, том 1);

- 25 жовтня 2004 року договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно №0s48756118 на суму 10 000,00 Євро, строком на три місяці (до 26 січня 2005 року) із процентною ставкою у розмірі 11 % річних. Факт внесення коштів на депозитний вклад підтверджується меморіальним ордером № 3 від 25 жовтня 2004 року. Сума процентів за три місяці складала 276,00 Євро. Загальна сума заборгованості за період його дії склала 10 276,00 Євро (а.с. 37-39, том 1);

- 25 жовтня 2004 року договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно №0s48756119 на суму 10 000,00 Євро, строком на три місяці (до 26 січня 2005 року) із процентною ставкою у розмірі 11 % річних. Факт внесення коштів на депозитний вклад підтверджується меморіальним ордером №4 від 25 жовтня 2004року. Сума процентів за три місяці складала 276,00 Євро. Загальна сума заборгованості за період його дії склала 10 276,00 Євро (а.с. 40-42, том1);

- 25 жовтня 2004 року договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно №0s48756120 на суму 10 000,00 Євро, строком на три місяці (до 26 січня 2005 року) із процентною ставкою у розмірі 11 % річних. Факт внесення коштів на депозитний вклад підтверджується меморіальним ордером №5 від 25 жовтня 2004 року. Сума процентів за три місяці складала 276,00 Євро. Загальна сума заборгованості за період його дії склала 10 276,00 Євро (а.с. 43-45, том1);

- 25 жовтня 2004 року договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно № 0s48756121 на суму 3 048,56 Євро, строком на три місяці (до 26 січня 2005 року) із процентною ставкою у розмірі 11 % річних. Факт внесення коштів на депозитний вклад підтверджується меморіальним ордером №6 від 25 жовтня 2004 року. Сума процентів за три місяці складала 83,88 Євро. Загальна сума заборгованості за період його дії склала 3132,44 Євро (а.с. 46-48, том 1);

- 04 листопада 2004 року договір про депозитний вклад з виплатою процентів щомісячно №0s48756128 на суму 234 902,77 Євро, строком на три місяці (до 05 лютого 2005 року) із процентною ставкою у розмірі 11 % річних. Факт внесення коштів на депозитний вклад підтверджується меморіальним ордером №1 від 04 листопада 2004 року. Сума процентів за три місяці складала 6 462,18 Євро. Загальна сума заборгованості за період його дії склала 241 364 ,95 Євро (а.с.49-51, том 1).

Оригінали вказаних договорів було оглянуто судом першої інстанції у судовому засіданні.

Усі договори укладались у Правобережному відділенні ЗАТ КБ «ПриватБанк» м. Дніпропетровська за участю ОСОБА_2 , як заступника директора, що не заперечувалося сторонами.

26.05.2005 року та 01.06.2005 року позивач звертався до відповідача із заявами про виплату вкладів і нарахованих процентів.

Встановлено, що листами № 08.0107.08.0.0.0/843 від 08.06.2005 року (а.с. 78, том 1), № 08.0.0.0/2-3307 від 23.08.2005 року (а.с. 79, том 1) ОСОБА_1 фактично відмовлено у задоволенні його вимог щодо повернення коштів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладів та процентів згідно умов договорів, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності цих вимог, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право мирно володіти своїм майном та неможливість позбавлення особи свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права закріплені у статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 ст.1058 ЦК України).

У ч.3 ст.1060 ЦК України зазначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Згідно ч.ч.1 та 6 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

У частині першій статті 1060 ЦК України зазначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Отже, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 718/2903/19 (провадження № 61-20521св21) зазначено, що «договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України). У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга вказаної статті). […] Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516). Відповідно до пункту 1.6 глави 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій… …Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. […] Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільніправа та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив існування між сторонами договірних відносин, зокрема за договором банківського вкладу «Інвестиційний» № 12 від 20 лютого 2014 року».

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх вимог позивачем суду надано копії договорів про депозитний вклад з виплатою відсотків та копії меморіальних ордерів про отримання від ОСОБА_1 КБ «ПриватБанк» грошових коштів в якості перерахунку коштів у внесок (том 1, а.с.31-51). Оригінали договорів та меморіальних ордерів були оглянуті судом першої інстанції під час розгляду справи по суті.

Договори про депозитний вклад з виплатою відсотків та меморіальні ордери про отримання АТ КБ «ПриватБанк» від ОСОБА_1 грошових коштів підписано ОСОБА_2 , працівником Правобережного відділення КБ «ПриватБанк» м. Дніпропетровська, клієнтом якого тривалий час був позивач ОСОБА_1 . Факт підписання вищевказаних документів ОСОБА_2 встановлено висновком криміналістичної експертизи, доданим до позовної заяви (том 1, а.с.54-61), що не заперечувалося відповідачем.

ОСОБА_1 , у свою чергу, отримавши видані банком документи, не був зобов`язаний перевіряти, чи потрапили кошти на його депозитний рахунок, адже відповідно до п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується, зокрема договором банківського рахунку, а п. 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції про касові операції у банках України, затверджених постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 (яка була чинною на момент укладення договорівбанківського вкладу), вказано, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція, або інший документ, який підтверджує про внесення готівки.

При цьому, згідно позиції Верховного Суду України у справі № 6-352цс16 від 06 квітня 2016 року, якщо вкладник на підставі договору банківського вкладу передав гроші уповноваженій особі банку, власником грошей став банк, а тому в разі їх викрадення шкоду завдано банку, а не вкладнику. Вкладник повинен вимагати від банку не відшкодування шкоди, а виконання обов`язку за договором банківського вкладу - повернення суми вкладу та процентів за користування ним.

Зрештою, сама суть кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у розкраданні коштів щодо 30-ти вкладників та коштів з карткових рахунків ПриватБанку, зводиться до завдання збитків банку ним, як службовою особою банку, тобто складу злочину, передбаченого ч. 5ст. 191 КК України - привласнення чужого майна у особливо великих розмірах шляхом зловживання своїм службовим становищем, де банк має статус потерпілого, тому дії ОСОБА_2 кваліфіковані за фактом завдання збитків банку, а не ОСОБА_1 . Останній не може нести відповідальність за протиправні дії працівника банку, адже він звернувся й уклав договір з банком, як юридичною собою, а не його представником, як фізичною особою.

Таким чином, наявними у справі належними та допустимими доказами підтверджується факт укладення між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» ряду депозитних договорів, за умовами якого банк зобов`язаний повернути вкладнику на його вимогу суму депозиту разом з відсотками згідно умов договору. При цьому, факт шахрайства з боку службової особи банку не має юридичного значення і не звільняє банк від обов`язку належного виконання умов договору, укладеного між ним та позивачем, зважаючи на ту обставину, що саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Тому недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

У пунктах 52, 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29.01.2013 року у справі «Золотас проти Греції» Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави.

Відповідач, відмовивши повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, порушив положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Протоколу № 1, підписаного і ратифікованого Україною. Так, згідно ст. 1 Протоколу № 1 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Означений принцип закріплено і у ст. 41 Конституції України.

Таким чином, у справі, що переглядається, установивши факт укладення сторонами договорів банківського вкладу з внесенням позивачем грошових коштів на депозитний рахунок та відсутність доказів виконання відповідачем зобов`язання щодо їх повернення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і стягнення на користь позивача з відповідача сум вкладів за усіма договорами депозитного вкладу.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача процентів за договорамибанківського вкладу, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

За змістом положень статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Такі висновки наведені у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 202/5076/19 (провадження № 61-7907св20).

Згідно ч. 1 ст. 1062 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно пункту 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 року за № 1256/8577, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.

Таким чином, оскільки банк, будучи зобов`язаним повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору, своє зобов`язання порушив та належні позивачу кошти не повернув, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладів за депозитними договорами разом з нарахованими та невиплаченими відсотками.

При цьому, слід зазначити, що розрахунки розміру процентів, покладені судом в основу рішення, відповідачем спростовані не були, відтак безпідставними є і його посилання у апеляційній скарзі на некоректність даних розрахунків.

Погоджується колегія суддів і з рішенням суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, нарахованих на суму простроченої заборгованості по депозитним договорам, належної позивачу від відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3% річних за основу береться прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні.

Після розірвання договорів банківського вкладу банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі ст. 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічною є правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року по справі №320/5115/17.

Згідно норм матеріального права до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності у три роки (ст. 257 ЦК України); сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08.05.2016 року у справі № 6-474цс16.

Заявляючи суду вимогу про стягнення 3% річних за несвоєчасне повернення коштів за договорами банківського вкладу відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, позивач навів розрахунки 3% річних за неповернення коштів за кожним договором, а суд, взявши до уваги ці розрахунки, правомірно стягнув вищевказані суми за договорами про депозитний вклад №0s48756116 від 25 жовтня 2004 року, №0s48756117 від 25 жовтня 2004 року, №0s48756118 від 25 жовтня 2004 року, №0s48756119 від 25 жовтня 2004 року, №0s48756120 від 25 жовтня 2004 року, №0s48756121 від 25 жовтня 2004 року, №0s48756128 від 04 листопада 2004 року з урахуванням позовної давності за період з 01.09.2017 по 31.08.2020 року, зважаючи також і на те, що розрахунки позивача у цій частині відповідачем спростовані не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що позивачем суду надано належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, і ці докази відповідачем спростовані не були, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не надав суду належних доказів внесення коштів банку за договорами банківських вкладів, а додані до позовної заяви на підтвердження зарахування коштів по депозитним договорам меморіальні ордери, не є належними документами, якими може бути оформлено внесення коштів на депозитний рахунок, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

У пункті 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Банк, заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 , стверджував про недотримання форми договорів банківського вкладу, оскільки зазначені договори не були підписані уповноваженою від банку особою. Зі слів позивача договори підписував працівник банку ОСОБА_2 , як заступник директора у Правобережному відділенні ЗАТ КБ «ПриватБанк» м. Дніпропетровська.

При цьому, меморіальні ордери, надані позивачем на підтвердження внесення коштів за депозитними договорами, не містять всіх необхідних реквізитів, передбачених пунктом 8 Глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» Розділу III «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Національного банку України від 14 серпня 2003 № 337, оскільки в них не вказано номерів рахунків, між якими здійснюється валютна операція.

Разом з тим, зважаючи на те, що позивачем договори банківського вкладу укладені з відповідачем, в особі працівника Правобережного відділення ЗАТ КБ «ПриватБанк» м. Дніпропетровська ОСОБА_2., в приміщенні відділення, з оформленням всіх необхідних документів, позивач, який є споживачем банківських послуг, був впевнений, що може добросовісно очікувати, що при укладенні договорів з боку банку було дотримано всіх необхідних процедур, оскільки саме на банк покладається обов`язок прийняття готівки, внесення її на депозитний рахунок та видача вкладнику всіх необхідних документів.

Оскільки при укладенні договору ОСОБА_2 , будучи службовою особою банку, видав від імені банку позивачу оригінали договорів та меморіальні ордери на підтвердження факту прийняття від нього коштів, то у позивача були відсутні будь-які підстави сумніватися у дійсності правочину та повноваженнях працівника банку ОСОБА_2 на укладення депозитних договорів та прийняття від нього коштів.

Враховуючи, що раніше договори від імені банку з ОСОБА_1 укладав саме ОСОБА_2 , який був працівником у Правобережному відділенні ЗАТ КБ «ПриватБанк» м. Дніпропетровська, у позивача не виникли і не мали виникнути сумніви у правомірності укладених правочинів. Укладаючи з банком договори, позивач був впевнений, що його вклади перебувають у безпеці. За таких обставин, враховуючи цілковите та точне виконання позивачем всіх вимог уповноваженого представника банку, та видачу йому оригіналів договорів та меморіальних ордерів, які є підтвердженням внесення коштів на депозит, будь-які неправомірні дії працівників банку не звільняють банк від обов`язку виконати умови договору, у тому числі повернути позивачу суму депозиту на його вимогу, як вкладника. Закономірно, позивач очікував, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності укладеного договору і фінансовим інтересам позивача, аби позивач міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності.

Саме на таку позицію щодо дотримання судом принципу правової визначеності неодноразово посилається ЄСПЛ у своїй практиці, зокрема у справі «Золотас проти Греції».

Так, відмовляючись повернути кошти, які знаходяться на банківському рахунку, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції.

Саме тому не може бути відмовлено судом у задоволенні позову про стягнення коштів за депозитними договорами за відсутності оригіналів деяких квитанцій, якщо наявна достатня кількість інших письмових належних, допустимих та достовірних доказів, виданих позивачу самим же відповідачем, які поза розумним сумнівом свідчать про наявність правовідносин між сторонами та дають можливість достовірно з`ясувати розмір заборгованості перед позивачем.

При цьому, відкриття банківських рахунків та облікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб, є обов`язком банку відповідно до ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України та п.2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 року №516. Тому відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і, як наслідок, не облікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від позивача на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу слід кваліфікувати, як невиконання саме банком своїх обов`язків, внаслідок вчинення працівниками банку протиправних дій.

Посилання банку в апеляційній скарзі на те, що кошти від позивача за укладеними із ним договорами не надходили на рахунки банку, цілком обґрунтовано були відхилені судом першої інстанції, оскільки ці обставини не спростовують факту передачі позивачем коштів уповноваженому працівнику банку, а проведення чи не проведення по касі та по обліку отриманих від позивача коштів не залежить від волі вкладника і не може обмежувати його право на повернення належних йому коштів банківською установою, яка є стороною депозитних договорів.

Тим більше, що за умовами договорів про банківські вклади банк бере на себе зобов`язання зарахувати отримані від позивача кошти на рахунок, а факт видачі позивачу оригіналів договорів, переконав (запевнив) позивача, що вказане зобов`язання відповідачем виконано і позивач має право сподіватися на отримання доходів (відсотків) від вказаного вкладення грошових коштів. При цьому, наявні у справі копії меморіальних ордерів містять інформацію про те, що платник ОСОБА_1 перерахував кошти у внесок КБ «ПриватБанк» із зазначенням конкретної суми внеску по кожному з договорів. Меморіальні ордери підписані службовою особою банку, містять відбиток печатки відділення банку, тому цілком природно, що у позивача не виникло жодних сумнівів у тому, що передані ним кошти будуть зараховані банком на відповідні рахунки, як того вимагають закон та внутрішні документи банку. Намагання відповідача перекласти на позивача відповідальність за дії працівників банку є неправомірним та не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Даючи оцінку вищенаведеним доводам апеляційної скарги, колегія суддів також акцентує увагу на наявній у справі відповіді Національного банку України від 12.12.2011 року (том 1, а.с.52-53) на звернення позивача, у якій Національний банк України зазначає, що якщо виданий банком меморіальний ордер містить передбачені пунктом 2.10 глави 2 розділу 4 Інструкції №174 реквізити, його можна вважати оформленням документу, що підтверджує внесення клієнтом готівки. А згідно із п.2.10 глави 2 розділу 4 Інструкції №174 про ведення касових операцій банками України банк зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час», а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Як вбачається зі змісту наявних у справі копій меморіальних ордерів, вони містять усі вищевказані реквізити, і, таким чином, на думку колегії, підтверджують внесення ОСОБА_1 готівки у платіжну систему АТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, правильним є висновок суду про доведеність укладення між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» договорів про депозитний вклад №0s48756116 від 25 жовтня 2004 року, №0s48756117 від 25 жовтня 2004 року, №0s48756118 від 25 жовтня 2004 року, №0s48756119 від 25 жовтня 2004 року, №0s48756120 від 25 жовтня 2004 року, №0s48756121 від 25 жовтня 2004 року, №0s48756128 від 04 листопада 2004 року, а доводи апеляційної скарги банку про недоведеність факту укладення вищевказаних договорів не спростовують обгрунтованості висновків суду у цій частині та не потребують повторної судової перевірки, оскільки грунтуються на тих матеріалах, які були належним чином перевірені та досліджені судом першої інстанції під час розгляду справи по суті.

Відхиляються апеляційним судом і доводи скарги про нікчемність укладених між сторонами депозитних договорів на підставі ч. 6 ст. 41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з огляду на наступне.

Відповідач у скарзі стверджує про нікчемність депозитних договорів, укладених між банком та позивачем, на підставі ч. 6 статті 41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ч. 2 ст. 215 ЦК України, зазначаючи про те, що 21 грудня 2016 року держава Україна набула права власності на акції банку у порядку Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також про відсутність обліку зобов`язань банку перед позивачем за депозитним договором за балансовими та/або позабалансовими рахунками банку. На підтвердження вказаних обставин Банк надав довідку від 23.05.2023 року №Е.95.0.0.0/3-230523/19175 та від 19.10.2022 року №3.95.0.0.0/3-221019/449 за підписом головного бухгалтера банку, згідно якої зобов`язання АТ КБ "ПриватБанк" перед ОСОБА_1 за спірними депозитними договорами станом на 21.12.2016 року не обліковувалися за балансовими та/або позабалансовими рахунками Банку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц зазначено, що відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми" (п. 68).

Частинами 1-2 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, договори депозитних вкладів укладені між позивачем та КБ «ПриватБанк» 25.10.2004 та 04.11.2004 року, в той час, як Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було доповнено статтею 41-1, на яку посилається відповідач, як на підставу своїх заперечень, Законом України № 629-УІІІ від 16 липня 2015 року, який набув чинності 12 серпня 2015 року, тобто за спливом тривалого періоду часу після укладення депозитних договорів, які банк вважає нікчемними.

Таким чином, ч.6 ст. 41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції станом на 21.12.2016) нікчемність укладених між сторонами депозитних договорів не встановлює, оскільки на час укладення цих договорів у жовтні та листопаді 2004 року даної правової норми ще не існувало.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги АТ КБ «ПриватБанк» - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: